Справа № 452/3822/19
Суддя: Качур Роксолана Петрівна
Дата ухвалення: 2020-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№452/3822/19
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2020 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Качур Р.П., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України в особі Самбірського міського військового комісаріату про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Самбірського міськрайонного суду Львівської області з адміністративним позовом до Міністерства оборони України в особі Самбірського міського військового комісаріату, в якому просить:

- визнати дії посадових осіб Міністерства оборони України щодо відмови йому в наданні путівки на санаторно-курортне лікування протиправними і незаконними та стягнути з винуватця повну вартість путівки на його користь;

- згідно ст. 56 Конституції України відшкодувати його моральні збитки, які відобразилися на його психологічно-моральному стані та здоров`ї в розмірі 10 % від вартості путівки.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що має право на безплатне позачергове щорічне забезпечення санаторно-курортного лікування і звернувся до відповідача про надання йому путівки. Відповідач відмовив йому листом від 08.11.2019 № з/3980. Вважаючи, що така відмова є протиправною і порушує його законні права та інтереси, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 10.12.2019 постановлено справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України в особі Самбірського міського військового комісаріату про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії передати на розгляд Львівському окружному адміністративному суду.

Матеріали справи № 452/3822/19 надійшли на адресу суду 23.01.2020 за вх. № 4017.

На виконання приписів ст. 31 Кодексу адміністративного судочинства України та за результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, згідно з Витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, таку передано для розгляду судді Качур Р.П.

Ухвалою суду від 28.01.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Відповідачу запропоновано надати суду відзив на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі до канцелярії Львівського окружного адміністративного суду.

Ухвалою суду від 27.02.2020 строк розгляду справи продовжено до шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

16.03.2020 за вх. № 14441 від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому він з позовною заявою не погодився та вважає викладені в ній міркування та вимоги такими, що не відповідають чинному законодавству, у зв`язку з чим просить в їх задоволенні відмовити. Свою позицію мотивує тим, що ОСОБА_1 перебуває на обліку та має право на безкоштовне забезпечення його санаторно-курортною путівкою. При цьому у Самбірському міському військовому комісаріаті станом на 01.03.2020 на обліку перебуває 272 особи, які згідно із Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» також мають право на щорічне безкоштовне санаторно-курортне лікування. У Львівському обласному військовому комісаріаті в черзі на отримання безкоштовних путівок перебувало 1015 чоловік, які також мали право на безкоштовне санаторно-курортне лікування, а отримано в 2019 році 215 безкоштовних путівок, що склало лише 21,9% від загальної річної потреби. Вказує, що у зв`язку з недостатнім фінансуванням немає можливості забезпечити щорічно всіх осіб, які потребують санаторно-курортного лікування. Також заперечує щодо вимоги позивача відшкодувати моральні збитки, оскільки вважає, що позивачем не доведено факту вини відповідача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням, а також, що жодним доказом не підтверджено завдану шкоду.

Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив таке.

ОСОБА_1 є учасником бойових дій та ветераном війни, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим 02.12.2017 Управлінням соціального захисту населення Самбірської районної державної адміністрації та перебуває на обліку у Самбірському міському військовому комісаріаті (а.с. 6).

В 2018 році позивач подав до Самбірського міського військового комісаріату заяву на виділення путівки на санаторно-курортне лікування на 2019 рік.

01.11.2019 позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою, у якій просив надати обґрунтовану письмову відповідь про підстави відмови у наданні путівки на санаторно-курортне лікування (а.с.7).

Листом від 08.11.2019 № з/3980 (а.с. 8) відповідач повідомив, що забезпечує санаторно-курортними путівками і здійснює їх розподіл відповідно до Інструкції про порядок санаторно-курортного забезпечення у Збройних Силах України, визначеним Наказом Міністра оборони №604 від 05.10.2011. Забезпеченість ветеранів війни санаторно-курортними путівками і їх розподіл здійснюється відповідно черговості, по мірі звернення ветеранів відповідно до медичних висновків лікувально-профілактичних закладів за місцем їх проживання. Заява позивача зареєстрована у військовому комісаріаті 23.01.2018 за № 464. У Самбірському міському військовому комісаріаті на обліку перебуває 256 осіб, які згідно із Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» також як і позивач мають право на щорічне, безкоштовне санаторно-курортне лікування. Відтак немає можливості забезпечити щорічно всіх осіб санаторно-курортним лікуванням, які його потребують.

Вважаючи, що така відмова відповідача є протиправною і порушує його законні права та інтереси, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» спрямований на захист ветеранів війни шляхом: створення належних умов для підтримання здоров`я та активного довголіття; організації соціального та інших видів обслуговування, зміцнення матеріально-технічної бази створених для цієї мети закладів і служб та підготовки відповідних спеціалістів; виконання цільових програм соціального і правового захисту ветеранів війни; надання пільг, переваг та соціальних гарантій у процесі трудової діяльності відповідно до професійної підготовки і з урахуванням стану здоров`я (ст. 1 Закону).

В силу дії норми п. 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій надаються такі пільги: безоплатне забезпечення санаторно-курортним лікуванням або одержання компенсації вартості самостійного санаторно-курортного лікування. Порядок надання путівок, розмір та порядок виплати компенсації вартості самостійного санаторно-курортного лікування визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 13 цього Закону особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам надаються такі пільги: безплатне позачергове щорічне забезпечення санаторно-курортним лікуванням з компенсацією вартості проїзду до санаторно-курортного закладу і назад.

Особи з інвалідністю внаслідок війни з числа осіб, які брали безпосередню участь у бойових діях під час Другої світової війни, безплатно забезпечуються санаторно-курортним лікуванням першочергово із числа позачерговиків.

Порядок надання путівок, розмір та порядок виплати компенсації визначаються Кабінетом Міністрів України.

Особи з інвалідністю внаслідок війни забезпечуються путівками відповідно Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, центральними органами виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах охорони здоров`я, соціального захисту населення, захисту державного кордону, та іншими органами за місцем перебування особи з інвалідністю на обліку або за місцем її роботи.

За бажанням осіб з інвалідністю замість путівки на санаторно-курортне лікування вони можуть один раз на два роки одержувати грошову компенсацію: особи з інвалідністю внаслідок війни I-II груп - у розмірі середньої вартості путівки, особи з інвалідністю внаслідок війни III групи - у розмірі 75 процентів середньої вартості путівки. Грошова компенсація надається незалежно від наявності медичного висновку про необхідність санаторно-курортного лікування або медичних протипоказань.

Порядок забезпечення санаторно-курортними путівками до санаторно-курортних закладів військовослужбовців, ветеранів війни, ветеранів військової служби, органів внутрішніх справ та деяких інших категорій осіб і членів їх сімей, затвердженою Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2011 р. № 446 (далі Порядок).

Відповідно до пункту 4 Порядку путівки надаються особам, зазначеним у пункті 2 цього Порядку, відповідно до медичних рекомендацій з урахуванням пільг, передбачених законодавством для конкретної категорії осіб, в порядку черговості у міру надходження путівок, зокрема:

військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту - за місцем служби відповідно до висновків військово-лікарської комісії;

ветеранам військової служби, органів внутрішніх справ, податкової міліції, державної пожежної охорони, Державної кримінально-виконавчої служби, служби цивільного захисту, Держспецзв`язку і членам їх сімей, особам, зазначеним у статтях 6-1 - 6-4 Закону України "Про жертви нацистських переслідувань", ветеранам війни та особам, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та які отримують пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", - на підставі заяви, медичної довідки лікувальної установи за формою 070/о, посвідчення, яке дає право на пільги, та довідки з Пенсійного фонду України про отримання пенсії.

Відповідно до пункту 6 Порядку за рахунок коштів, виділених з державного бюджету, безоплатними путівками до санаторно-курортних закладів забезпечуються:

військовослужбовці, особи рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, які направляються до санаторно-курортного закладу для продовження лікування відповідно до висновків військово-лікарської комісії після лікування в госпіталях;

особи, які супроводжують до санаторно-курортних закладів військовослужбовців, які за станом здоров`я потребують сторонньої допомоги відповідно до висновку військово-лікарської комісії, для продовження лікування після стаціонарного лікування в госпіталі (без права на лікування);

військовослужбовці, які проходять строкову військову службу, курсанти (слухачі) вищих військових навчальних закладів та курсанти вищих навчальних закладів, які мають військові навчальні підрозділи, навчальних центрів (частин) за наявності медичних показань відповідно до висновку військово-лікарської комісії після лікування в госпіталях;

військовослужбовці, які надають медичну допомогу хворим на активні форми туберкульозу, працюють із живими збудниками туберкульозу чи матеріалами, що їх містять, - щороку (із січня по грудень);

військовослужбовці, які захворіли на туберкульоз унаслідок виконання службових обов`язків, - щороку (із січня по грудень);

інваліди з числа осіб, на яких поширюється дія Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та які отримують пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", - щороку (із січня по грудень);

особи, зазначені у статтях 6-1 - 6-4 Закону України "Про жертви нацистських переслідувань", які отримують пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", - щороку (із січня по грудень);

ветерани війни та особи, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та які отримують пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", з них:

- інваліди війни - позачергово щороку (із січня по грудень);

- інваліди війни І групи та інваліди І групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, в разі направлення на санаторно- курортне лікування та супроводжуюча особа (без права на лікування). Інвалідів війни І групи та інвалідів І групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, не можуть супроводжувати особи, які не досягли 18-річного віку та інваліди І групи;

- учасники бойових дій - щороку (із січня по грудень);

- учасники війни, особи, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", - один раз на два роки;

- особи, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, - першочергово щороку (із січня по грудень).

Порядок забезпечення санаторно-курортним лікуванням, медичною та медико-психологічною реабілітацією осіб з числа військовослужбовців Збройних Сил України, ветеранів військової служби, ветеранів війни, членів їх сімей та інших пільгових категорій визначено Інструкцією про організацію санаторно-курортного лікування, медичної та медико-психологічної реабілітації у Збройних Силах України, затвердженою наказом Міністерства оборони України від 04 листопада 2016 року № 591 (далі Інструкція № 591), визначає.

Відповідно до пункту 5 Інструкція № 591 особи, які направляються для проходження санаторно-курортного лікування до центрів (санаторіїв), для отримання санаторно-курортної путівки повинні перебувати на обліку у відповідних організаціях Збройних Сил України, що здійснюють забезпечення санаторно-курортними путівками, зокрема:

ветерани війни та особи, на яких поширюється дія Закону та які отримують пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", забезпечуються санаторно-курортними путівками уповноваженими органами Міністерства оборони України (Київським міським та обласними військовими комісаріатами (далі - військові комісаріати)), з яких вони були звільнені на пенсію, а в разі їх ліквідації - правонаступниками.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на відповідному обліку в Самбірському об`єднаному військовому комісаріаті, має право на безкоштовне забезпечення його санаторно-курортною путівкою та 23.01.2018 звернувся до Самбірського об`єднаного військового комісаріату із відповідною заявою про забезпечення його санаторно-курортною путівкою.

Даний факт не заперечується відповідачем, як на причину незабезпечення позивача відповідною санаторно-курортною путівкою вказує, що у Самбірському міському військовому комісаріаті на обліку перебуває 256 осіб, які так само як і позивач мають право на щорічне, безкоштовне санаторно-курортне лікування.

Судом взято до уваги, що відповідно до Порядку, забезпечення путівками відбувається в межах виділених коштів пропорційно кількості таких громадян, які перебувають на обліку для отримання лікування. Разом з тим, відповідачем не надано суду жодного документального підтвердження щодо того, якою по черговості звернення була зареєстрована заява позивача про надання йому в 2019 році путівки на санаторно-курортне лікування, загальної кількості громадян, узятих на облік для забезпечення путівками шляхом надання грошової допомоги та черговість їхнього взяття на облік, розмір кошторису виділених коштів на 2019 рік для забезпечення путівками та яку кількість людей, у межах виділених коштів військовий комісаріат міг забезпечити путівками у 2019 році.

В силу дії частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оскільки відповідачем не надано належних та допустимих доказів правомірності своєї відмови у наданні відповідачу путівки на санаторно-курортне лікування, суд дійшов висновку про те, відповідач не довів правомірності своїх дій, відтак такі його дії слід визнати неправомірними.

Щодо позовної вимоги в частині стягнення з відповідача повної вартості путівки, суд зазначає таке.

Порядок виплати грошової компенсації вартості санаторно-курортного лікування деяким категоріям громадян, затверджений постановою КМУ №785 від 17.06.2004 (далі - Порядок) визначає механізм виплати грошової компенсації замість санаторно- курортної путівки та компенсації вартості самостійного санаторно-курортного лікування, передбаченого, зокрема, Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Відповідно до п. 2 Порядку грошова компенсація виплачується особам з інвалідністю внаслідок війни та особам з інвалідністю, зазначеним у статті 6-2 Закону України "Про жертви нацистських переслідувань", за місцем їх обліку один раз на два роки з дня звернення із заявою про виділення путівки або виплату грошової компенсації за бажанням, якщо ці особи протягом двох років не одержували безоплатних санаторно-курортних путівок, незалежно від наявності медичного висновку про необхідність санаторно-курортного лікування або медичних протипоказань.

Відповідно до п. 3 Порядку, підставою для виплати грошової компенсації є такі документи: заява про виплату грошової компенсації; посвідчення особи, що підтверджує її належність до категорії громадян, зазначених у пункті 2 цього Порядку; облікові дані про одержання путівок та грошової компенсації.

Відповідно до п. 6 Порядку, грошова компенсація виплачується особам через два роки після звернення із заявою про виділення путівки або виплату грошової компенсації, якщо вони протягом цього періоду не одержували безоплатної санаторно-курортної путівки.

Для осіб, які не перебувають на обліку для санаторно-курортного лікування, вперше грошова компенсація виплачується у разі звернення із заявою через два роки після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"

Право на компенсацію вартості самостійного санаторно-курортного лікування настає з дня звернення із заявою про її виплату один раз на два роки (з урахуванням року проходження самостійного санаторно-курортного лікування).

З огляду на вищенаведене суд зазначає, що чинним законодавством передбачено право позивача на забезпечення санаторно-курортними путівками або виплатою компенсації замість путівок на санаторно-курортне лікування, проте законодавством також і передбачений певний порядок для їх отримання.

Як встановлено судом, позивач звернувся до Самбірського об`єднаного військового комісаріату 23.01.2018 із заявою про забезпечення його санаторно-курортною путівкою.

Порядок виплати грошової компенсації вартості санаторно-курортного лікування деяким категоріям громадян передбачає, що грошова компенсація виплачується особам через два роки після звернення із заявою про виділення путівки або виплату грошової компенсації, якщо вони протягом цього періоду не одержували безоплатної санаторно-курортної путівки.

А відтак, у контексті спірних правовідносин, позивач отримавши відмову у забезпеченні відповідною путівкою у 2019 році позбавлений можливості реалізувати своє право шляхом отримання грошової компенсації у тому ж році.

Разом з тим, підставою для виплати грошової компенсації Порядок, серед іншого, передбачає подання позивачем заяви про виплату грошової компенсації. З матеріалів справи судом не встановлено звернення позивача до Самбірського об`єднаного військового комісаріату із такою заявою. Окрім того, суд акцентує, що з огляду на зазначені правові норми, право позивача на виплату компенсації виникло після спливу дворічного строку з дня звернення із заявою про забезпечення його санаторно-курортною путівкою, тобто після 23.01.2020.

За таких обставин, суд дійшов висновку про передчасність вимоги позивача про отримання грошової компенсації вартості путівки та відповідно про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

Що стосується позовної вимоги щодо стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 10% від вартості путівки, суд зазначає таке.

Згідно зі ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Постановою Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем не надано суду доказів наявності шкоди, або наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідача та вини останнього в її заподіянні, фактів заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Таким чином суд приходить до висновку, що в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що поданий адміністративний позов слід задовольнити частково.

Враховуючи наведене, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди такими, що задоволенню не підлягають.

Судові витрати відповідно до ст.139 КАС України розподілу та стягненню зі сторін не підлягають.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 243-246, 255, 293, 295 п.п. 15.5 п. 15 розділу VII «Перехідні положення» КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Самбірського міського військового комісаріату (81400, Львівська область, м. Самбір, вул. І. Мазепи, 1, ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо відмови ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) в наданні путівки на санаторно-курортне лікування протиправними.

3. У задоволені решти позовних вимог відмовити.

4. Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Р.П. Качур