Справа № 640/12904/19
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2020-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 січня 2020 року №640/12904/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шрамко Ю.Т., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу Товариства з обмеженою відповідальністю «АВГ ІНТЕРІОРС» (місцезнаходження: 03124, м. Київ, вул. Миколи Василенка, 7 А, офіс 3-13; ) до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (місцезнаходження: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19; ), Державної податкової служби України (місцезнаходження:04053, м.Київ, Львівська площа, будинок 8; ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва, (також далі - суд), надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю "АВГ Інтеріорс" (далі - позивач) до Головного управління ДФС у м. Києві (також далі - відповідач-1), Державної фіскальної служби України (далі - відповідач-2, ДФС України), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДФС у місті Києві №1200649/41233193 від 21.06.2019 про відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних;

- зобов`язати Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну №5 від 28.05.2019 Товариства з обмеженою відповідальністю «АВГ ІНТЕРІОРС» (), сформувати відповідну квитанцію про її прийняття та надіслати квитанцію позивачу ().

Ухвалою суду від 07 серпня 2019 року відкрито провадження в адміністративній розгляд якої вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

У подальшому, до суду поштою від представника позивача подана відповідь на відзив відповідачів, якій, зокрема, позивач просить суд змінити предмет позову та остаточно просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДФС у місті Києві №1200649/41233193 від 21.06.2019 про відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних;

- зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну №5 від 28.05.2019 Товариства з обмеженою відповідальністю «АВГ ІНТЕРІОРС» (), сформувати відповідну квитанцію про її прийняття та надіслати квитанцію Товариства з обмеженою відповідальністю «АВГ ІНТЕРІОРС» () (далі - подана заява).

Також у цій же заяві позивач просив суд замінити неналежного відповідача-2, Державну фіскальну службу України, на належного - Державну податкову службу України.

Ухвалою суду від 01 листопада 2019 року прийнято до розгляду заяву про уточнення позовних вимог та заміну неналежного відповідача-2. Замінено Державну фіскальну службу України (місцезнаходження: 04053, м. Київ, Львівська площа, 8; ) на правонаступника - Державну податкову службу України (місцезнаходження: 04053, м. Київ, Львівська площа, 8; ).

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що:

- позивач надав усі необхідні документи на запит відповідача-1, що в будь-якому разі виключало прийняття оскаржуваного рішення про відмову в реєстрації податкової накладної;

- чинне на момент спірних правовідносин законодавство не містить відповідного переліку критеріїв ризиковості, затвердженого в установленому порядку, як того вимагає п.201.16 Податкового кодексу України;

- Верховний Суд відзначив у своїй постанові від 02.04.2019 у справі №822/1878/18, що листи міністерств, інших органів виконавчої влади не є нормативно-правовими актами у розумінні статті 117 Конституції України, а відтак не є джерелом права відповідно до статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України, що підтверджує необґрунтованість посилання відповідача-1 на затвердження критеріїв ризиковості листом ДФС від 05.11.2018 №4065/99/99/07/05/04/18, отже, в порушення чинного законодавства відповідачі на підставі ненормативного акту (листа) незаконно віднесли позивача до переліку ризикованих платників податків, після чого, по суті, перешкоджають його нормальній господарській діяльності, на постійні основі безпідставно зупиняючи реєстрацію, по суті, усіх податкових накладних без жодних правових підстав та відмовляючи у їх реєстрації.

Вважаючи оскаржуване рішення протиправним, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

ГУ ДФС у місті Києві та ДФС України до суду подали ідентичні за текстом відзиви на адміністративний позов, у яких із посиланням на постанову Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 р. № 117 «Про затвердження порядків з питань зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних» зазначають, що прийняте рішення є законним.

Після заміни сторони відповідача-2 ДФС України на нового відповідача ДПС України останнє не скористалося своїм правом на подання відзиву на позову заяву.

Позивачем подана до суду відповідь на відзиви відповідачів, у яких він, зокрема, просив:

- відмовити відповідачу-1 у відновленні пропущеного процесуального строку на подання відзиву через відсутність поважних причин для цього;

- відмовити відповідачу-2 у відновленні пропущеного процесуального строку на подання відзиву через відсутність поважних причин для цього;

- не приймати до розгляду подані відповідачами відзиви на позовну заяву;

- враховуючи відсутність у поданих відповідачами-1, 2 жодних заперечень проти конкретних доводів позовної заяви, враховуючи неможливість вважати подані відповідачами документи відзивами на позовну заяву у розумінні КАС України, на підставі ст. 159 КАС України задовольнити позовні вимоги на підставі того, що відповідачі тим самим визнали позовні вимоги.

У відповіді на відзиви позивач також виклав додаткові пояснення по суті справи із додатковим обґрунтуванням способу захисту та порушених права та законних інтересів.

Розглянувши подані у відповіді на відзив вищезазначені клопотання, суд частково погоджується із ними, виходячи з наступного.

В якості обґрунтування поважності пропуску строку подання відзиву на позовну заяву відповідачі пояснили: «З метою з`ясування обставин справи, посилення доказової бази щодо правомірності здійснення дій та побудови належної позиції контролюючого органу, ДФС , ГУ ДФС у м. Києві потрібен був додатковий час для підготовки до справи».

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (ч. 1 ст. 122 КАС України).

Таким чином, можливість поновлення процесуального строку пов`язано із дійсно поважними причинами його пропуску, які пов`язані із об`єктивно непереборними для сторони обставинами чи перепонами.

Однак, доводи відповідачів не містять жодних поважних причин пропуску строку на подання відзиву, відтак, доводи відповідачів про поважність пропуску процесуального строку на подання відзивів з обґрунтуванням «посилення доказової бази та побудову належної позиції контролюючого органу» є безпідставними, оскільки жодних додаткових доказів подано не було.

Враховуючи викладене, суд визначає як неповажні причини пропуску процесуального строку для подання відзивів та відмовляє у відновленні відповідного процесуального строку, внаслідок чого не враховує при розгляду справи відзиви на позовну заяву.

Разом із тим, суд не приймає доводи позивача про визнання відповідачами позову, оскільки це прямо не випливає зі змісту відзивів. Окрім того, як вказано вище, ці відзиви суд не враховує при розгляді справи.

Відповідно до ч. 8 ст. 262 КАС України, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Розглянувши подані особами, які беруть участь у справі, документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи:

28.03.2019 - укладення між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮДЖИН» (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АВГ ІНТЕРІОРС» (далі також - позивач, Виконавець) Договору №20190131/356 підряду на виконання проектних робіт від 28.03.2019, предметом якого є розроблення проектної документації по Об`єкту: «Благоустрій та реконструкція Троїцької площі перед НСК «Олімпійський» та будівництво офісно-ділового центру «Троїцький» з підземним паркінгом та ресторанно-розважальними зонами на вул. Великій Васильківській (Червоноармійській), 53-55, у Печерському районі, м. Києва. (Коригування 1-шої черги будівництва, а саме 3 пусковий комплекс: Ресторанно-розважальна зона; сходи №5, головний вхід до підземної зони)» надалі за текстом може згадуватись як «Договір». В межах даного Договору між ТОВ «АВГ ІНТЕРІОРС» та ТОВ «ЮДЖИН» укладено ряд угод, предметом яких є виконання окремих обсягів проектних робіт.

Зокрема, між сторонами укладена Угода №2 від 28.03.2019 до Договору (роботи по стадії «Робоча документація»), відповідно до якої передбачений авансовий платіж в сумі 1 115 154,33 грн., в тому числі ПДВ 20% - 185 859,06 грн.

28.05.2019 - на виконання вказаного договору ТОВ «ЮДЖИН» згідно платіжного доручення від 28.05.2019 №2189 сплатило на користь позивача аванс у розмірі 1115 154,33 грн., в тому числі ПДВ 20% - 185 859,06 грн. Позивачем оформлено податкову накладну №5 від 28.05.2019 та подано її на реєстрацію в ЄРПН.

14.06.2019 платник податків отримав Квитанцію про зупинення реєстрації податкової накладної в ЄРПН, оскільки остання відповідає Критеріям ризиковості платника податку. Запропоновано надати пояснення та копії документів. Конкретний критерій ризиковості, якому відповідає ТОВ «АВГ ІНТЕРІОРС», податковим органом не зазначений.

19.06.2019 - позивач надав відповідачу повідомлення про надання пояснень із додатками.

21.06.2019 прийнято рішення ГУ ДФС у місті Києві №1200649/41233193 від 21.06.2019 про відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних. Підстава прийняття рішення: «Ненадання платником податку копій документів, а саме - «розрахункових документів, банківських виписок з особових рахунків».

Спірні правовідносини регулюються ст.ст. 19, 55 Конституції України, Податковим кодексом України (далі - ПК України), Порядком з питань зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженого Постановою КМ України № 117 від 21.02.2018 року (далі - Порядок №117), Порядком ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2010 р. № 124.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до пп.пп. 16.1.2,16.1.3, п. 16.1 ст. 16 ПК України, платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів, подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Згідно з п. 201.1 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Відповідно до п. 187.1 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до п. 201.10 ПК України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Якщо надіслані податкові накладні/розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених пунктом 201.1 цієї статті та/або пунктом 192.1 статті 192 цього Кодексу, а також у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування відповідно до пункту 201.16 цієї статті, протягом операційного дня продавцю/покупцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді або зупинення їх реєстрації із зазначенням причин.

У разі, якщо реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування у Єдиному реєстрі податкових накладних зупинена в порядку, визначеному в пункті 201.16 цієї статті, реєстрація таких податкових накладних/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних здійснюється з урахуванням особливостей, визначених у підпункті 201.16.4 пункту 201.16 цієї статті.

Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.п. 14.1.60 ПК України єдиний реєстр податкових накладних - реєстр відомостей щодо податкових накладних та розрахунків коригування, який ведеться центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, в електронному вигляді згідно з наданими платниками податку на додану вартість електронними документами.

З 01.01.2017 року набули чинності зміни до Податкового кодексу України, якими запроваджено новий механізм електронного адміністрування податку на додану вартість за умов проведення аналізу та здійснення управління ризиками з метою визначення форм і обсягів митного та податкового контролю (Закон № 1797-VIII від 21.12.2016р.).

У свою чергу, відповідно до п. 74.2 ПК України в Єдиному реєстрі податкових накладних забезпечується проведення постійного автоматизованого моніторингу відповідності податкових накладних/розрахунків коригування критеріям оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації таких податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно з положеннями п. 20.2 ПК України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, приймає рішення про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Критерії оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Відповідно до п. 201.16 ПК України реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, у разі відповідності такої податкової накладної/розрахунку коригування сукупності критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, встановлених відповідно до пункту 74.2 статті 74 цього Кодексу.

Згідно з п.п. 201.16.1 ПК України у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних платнику податку протягом операційного дня контролюючий орган в автоматичному режимі надсилає (в електронному вигляді у текстовому форматі) квитанцію про зупинення реєстрації такої податкової накладної/розрахунку коригування. Така квитанція є підтвердженням зупинення такої реєстрації.

У квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування зазначаються: а) порядковий номер та дата складення податкової накладної/розрахунку коригування; б) визначення критерію(їв) оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, на підставі яких було здійснено зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування; в) пропозиція щодо надання платником податку пояснень та/або копії документів (за вичерпним переліком), достатніх для прийняття контролюючим органом рішення про реєстрацію такої податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

В якості підстав для відмови у реєстрації податкової накладної комісією зазначено: «ненадання розрахункових документів, банківських виписок з особових рахунків».

Однак, з матеріалів справи вбачається, що позивач надав усі документи, що стосувалися Договору №20190131/356 підряду на виконання проектних робіт від 28.03.2019, в тому числі, докази оплати згідно платіжного доручення від 28.05.2019 №2189 на користь позивача авансу у розмірі 1 115 154,33 грн., в тому числі ПДВ 20% - 185 859,06 грн.

Також суд погоджується із доводами позивача, що роботи на момент спірних правовідносин не виконані, відповідно - не відбувалось приймання-передачі виконаних робіт, що виключало можливість надання документів щодо постачання послуг, актів приймання-передачі тощо, які, втім, і не запитувалися відповідачем-1.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, як вже зазначалося, згідно п. 201.16 ст. 201 Податкового кодексу України, реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України.

При цьому, у постанові Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018р. №117 «Про затвердження порядків з питань зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних» (далі - Порядок №117) зазначено, що підставою для зупинення реєстрації податкової накладної є відповідність критеріям ризиковості платника податку, критеріям ризиковості здійснення операцій, з урахуванням переліку показників, за якими визначається позитивна податкова історія платника податку.

Однак, жодна постанова Кабінету Міністрів України не містить цього переліку критеріїв ризиковості, як того вимагає п.201.16 Податкового кодексу України.

У порушення чинного законодавства, такі критерії в період спірних правовідносин викладені у листі ДФС від 05.11.2018 №4065/99/99/07/05/04/18, який за свою юридичною сутністю не є нормативно-правовим актом та визнаний протиправним рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва від 26.04.2019 у справі №640/1240/19. Вищезазначеним рішенням зобов`язано Державну фіскальну службу України відкликати лист від « 05» листопада 2018 року №4065/99-99-07-05-04-18 "Критерії ризиковості платника податків", як такий що не підлягає виконанню. Дане судове рішення відповідач-2 не виконав.

При цьому суд враховує, що рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва від 05.06.2019 у справі №826/12108/18, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.12.2019 у справі №826/12108/18, визнані протиправними та нечинними п. 10, п. 20, п. 21 Порядку зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №117 від 21 лютого 2018р. "Про затвердження порядків з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних".

В частині пункту 10 Порядку №117 у рішенні від 05.06.2019 у справі №826/12108/18 зазначено наступне:

«Оскільки Критерії ризиковості, затверджені листом центрального органу виконавчої влади - Державної фіскальної служби України, не можна вважати законодавством, з урахуванням неведених вище судом доводів, а існування вказаних Критеріїв призводить до порушення прав позивача у формі зупинення поданих ним до реєстрації податкових накладних та одночасно призводить до необхідності надання позивачем додаткових документів для підтвердження правомірності складення такої податкової накладної, колегія суддів приходить до висновку, що фактично Критеріями ризиковості прямо порушується право позивача, визначене ч.1 ст.19 Конституції України, внаслідок чого п.10 Порядку зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 117 від 21 лютого 2018 р. «Про затвердження порядків з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних» підлягає визнанню протиправним та нечинним».

В частині пунктів 20-21 Порядку №117 у рішенні від 05.06.2019 у справі №826/12108/18 зазначено:

«Оскільки на час вирішення спору по суті заявлених позовних вимог відсутній порядок, визначений Міністерством фінансів України, яким би врегульовувалось питання відмови в реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, Окружний адміністративний суд міста Києва приходить до висновку про протиправність прийняття Комісіями рішень про відмову в реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування на підставі п.п. 20, 21 Порядку зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №117, внаслідок чого дані пункти підлягають визнанню протиправними та нечинними».

Відповідно до частин п`ятої-шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Верховний Суд відзначив у своїй постанові від 02.04.2019 у справі №822/1878/18: «(…) листи міністерств, інших органів виконавчої влади не є нормативно-правовими актами у розумінні статті 117 Конституції України, а відтак не є джерелом права відповідно до статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України. Натомість, як встановлено судами попередніх інстанцій, платником податків надано до податкового органу первинні документи на підтвердження реальності господарських операцій. Загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення податковим органом конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття. Крім того, акти, що затверджують критерії ризиковості здійснення операцій мають на меті встановити норми права, які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян, а відтак підлягають обов`язковій реєстрації у порядку, визначеному діючим законодавством».

В силу статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» зазначена правова позиція є обов`язковою та враховується судом під час розгляду справи.

Додатково суд звертає увагу, що згідно пп.1-4 п. 13 Порядку №117, в будь-якому разі у квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування зазначаються:

1) номер та дата складання податкової накладної / розрахунку коригування;

2) порядковий номер, номенклатура товарів/послуг продавця, код товару згідно з УКТЗЕД / послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг, зазначені у податковій накладній / розрахунку коригування, реєстрація яких зупинена;

3) критерій(ї) ризиковості платника податку та/або критерій(ї) ризиковості здійснення операцій, на підставі якого(их) зупинено реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі, із розрахованим показником за кожним критерієм, якому відповідає платник податку;

4) пропозиція щодо надання платником податку пояснень та копій документів, необхідних для прийняття контролюючим органом рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі.

В пунктах 2, 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України закріплені такі основні засади судочинства як: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до п.3 ч.3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Цей критерій відображає принцип обґрунтованості рішень суб`єкта владних повноважень.

У п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, зазначено, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. (…) Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), N 49684/99, п.30, від 27 вересня 2001 року).

Таким чином, загальні вимоги, які висувають до акту індивідуальної дії, як акту правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто податковий орган має навести конкретні підстави його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливі і зрозумілі мотиви його прийняття.

Вживання податковим органом загального посилання на п.1.6 п.1 Критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації ПН/РК в ЄРПН, без наведення відповідного посилання на нормативно-правовий акт (у розумінні статті 117 Конституції України), яким має бути затверджені зазначені Критерії, є неконкретизованим та призводить до необґрунтованого обмеження права платника податків бути повідомленим про необхідність надання документів за вичерпним переліком, відповідно до критерію зупинення реєстрації податкової накладної, а не будь-яких на власний розсуд.

Аналогічної правової позиції притримується Верховний Суд у постанові від 23 жовтня 2018 року у справі №822/1817/18 та у постанові від 02.07.2019 р. у справі № 140/2160/18.

Проте, у квитанції про зупинення реєстрації податкових накладних в ЄРПН від 14.06.19 р. зазначено: «ПН відповідає вимогам пп. 1.6. п.1 «Критеріїв ризиковості платника податку». Пропонуємо надати пояснення та/або копії документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних».

Отже, у вказаній квитанції контролюючим органом неконкретизований чіткий перелік документів, які необхідно надати позивачу для реєстрації спірної податкової накладної, що призвело до необґрунтованого обмеження права платника податків бути повідомленим про необхідність надання документів за вичерпним переліком, відповідно до критерію зупинення реєстрації податкової накладної, а не будь-яких на власний розсуд.

Зазначене порушення є самостійною та самодостатньою підставою для скасування оскаржуваного рішенння про відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Таким чином, оцінюючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що рішення відповідача-1 про відмову в реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних є необґрунтованим, протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог до відповідача-2 про реєстрацію податкової накладної, суд зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 201.16.4. пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна / розрахунок коригування, реєстрацію якої в Єдиному реєстрі податкових накладних було зупинено, реєструється у день настання однієї із таких подій:

а) прийнято рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних;

б) набрало законної сили рішення суду про реєстрацію відповідної податкової накладної/ розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

При цьому, відповідно до п. 19, п. 20 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2010 р. № 1246 податкова накладна та/або розрахунок коригування, реєстрацію яких зупинено, реєструються у день:

1) прийняття комісією рішення про реєстрацію податкової накладної та/або розрахунку коригування;

2) набрання законної сили рішенням суду про реєстрацію податкової накладної та/або розрахунку коригування (у разі надходження до ДФС відповідного рішення суду).

У разі надходження до ДФС рішення суду про реєстрацію або скасування реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування, яке набрало законної сили, такі податкові накладні та/або розрахунки коригування реєструються після проведення перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку (крім абзацу десятого), або їх реєстрація скасовується. При цьому датою реєстрації або скасування реєстрації вважається день, зазначений в такому рішенні, або день набрання законної сили рішенням суду (пункт 20 Порядку № 1246).

Зачіпатися можуть не тільки суб`єктивні права особи, а і його інтереси.

Згідно ст. 2. КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно п. п. 8, 19 ч. 1 ст. 4 КАС України позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк;

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 10 ч.2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Тобто, адміністративному суду надано належну дискрецію (можливість діяти на власний розсуд) у питаннях обрання способу захисту порушеного права особи. І це жодним чином не суперечить статті 19 Конституції України, яка вимагає від органів державної влади діяти в межах повноважень і в спосіб, які передбачені законом. У даному разі законом саме й передбачено повноваження адміністративного суду самостійно обрати той спосіб захисту, який найкраще відновлює порушене право чи інтерес позивача.

Рішенням Конституційного Суду України за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) від 1 грудня 2004 року N18-рп/2004 у справі N1-10/2004 зазначено, що "поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально-правовим засадам".

Як визначено пунктом 70 мотивувальної частини постанови Верховного Суду від 20.02.19 у справі № 522/3665/17: «…Судовому захисту в адміністративному судочинстві підлягає законний інтерес, який має такі ознаки:

(а) має правовий характер, тобто перебуває у сфері правового регулювання;

(б) пов`язаний з конкретним матеріальним або нематеріальним благом;

(в) є визначеним. Благо, на яке спрямоване прагнення, не може бути абстрактним або загальним. У позовній заяві особа повинна зазначити, який саме її інтерес порушено та в чому він полягає;

(г) є персоналізованим (суб`єктивним). Тобто належить конкретній особі - позивачу (на це вказує слово «її»);

(д) суб`єктом порушення позивач вважає суб`єкта владних повноважень».

Варто зазначити, що Верховний Суд у своєму правовому висновку у справі №522/3665/17 зазначив, що: «законний інтерес може бути захищено судом, якщо позивач вважає, що його законний інтерес, за захистом якого він звернувся до суду, створюються перешкоди для його реалізації (щодо протиправних діянь, які тривають і є перешкодами для реалізації права в теперішньому або в майбутньому часі)».

Отже, законний інтерес підлягає захисту навіть і в тому разі, коли протиправні дії, які порушують такий інтерес, ще не призвели до конкретних негативних наслідків для особи, але такі наслідки можуть виникнути в майбутньому.

Інтерес кожного платника ПДВ, який в силу закону зобов`язаний реєструвати податкові накладні, полягає в тому, аби процес реєстрації відбувався із дотриманням усіх законодавчих норм, які цей інститут регулюють, при цьому з урахуванням правових висновків Верховного Суду, які стосуються цієї процедури. Кожен платник податків заінтересований у правовій визначеності в питаннях реєстрації податкових накладних.

Додатково слід відзначити, що для позивача як постачальника робіт/послуг зупинення реєстрації ПН не викликає особливостей в обліку. Адже в нього податкові зобов?язання виникають незалежно від факту реєстрації податкової накладної в ЄРПН і відсутність такої накладної не звільняє його від обов`язку включити суми ПДВ до декларації звітного періоду (п.201.10 Податкового кодексу). Однак, покупці (контрагенти позивача), навпаки, мають право відобразити податковий кредит тільки тоді, коли вхідна податкова накладна буде зареєстрована в ЄРПН. Блокування податкових накладних через незаконне віднесення позивача до ризикових платників податків створює ризики для стягнення збитків з позивача на загальних підставах, передбачених ст. 22 ЦК України, про що неодноразово відзначав Верховний Суд України (зокрема, постанова ВС від 03 грудня 2018 року у справі №908/76/18).

До того ж, необгрунтоване віднесення позивача до ризикових платників податків та протиправна відмова у реєстрації податкової накладної погіршує ділову репутацію позивача, що також є порушенням його інтересів.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02).

Європейський суд з прав людини у пункті 50 рішення від 13.01.2011 (остаточне) по справі "Чуйкіна проти України" (case of Chuykina v. Ukraine) (Заява № 28924/04) зазначив, що суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom), пп. 2836, Series A № 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, пункт 45, від 10.07.2003, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, пункт 25, ECHR 2002-II).

Водночас, згідно пункту 20 «Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2010 р. № 1246 (надалі - Порядок № 1246) у разі надходження до ДФС рішення суду про реєстрацію або скасування реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування, яке набрало законної сили, такі податкові накладні та/або розрахунки коригування реєструються після проведення перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку (крім абзацу десятого), або їх реєстрація скасовується. При цьому датою реєстрації або скасування реєстрації вважається день, зазначений в такому рішенні, або день набрання законної сили рішенням суду.

Враховуючи вимоги пункту 20 Порядку № 1246, податкові накладні потрібно вважати прийнятими та зареєстрованими протягом операційного дня, коли їх було надіслано платником податку.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що оскільки рішення відповідача-1 про відмову у реєстрації податкової накладної є протиправним і підлягає скасуванню то, відповідно, з метою належного захисту порушених прав та інтересів позивача, з урахуванням положень підпункту 201.16.4 пункту 201.16 статті 201, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, пункту 19, пункту 20 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою КМУ від 29 грудня 2010 р. № 1246, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині зобов`язання відповідача зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну позивача.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 ст.6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до положень ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У силу ч.1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 242 КАС України встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає сплачена сума судового збору у розмірі 3842,00 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 5-11, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «АВГ ІНТЕРІОРС» (місцезнаходження: 03124, м. Київ, вул. Миколи Василенка, 7 А, офіс 3-13; ) до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (місцезнаходження: 04116, м.Київ, вул. Шолуденка, 33/19; ), Державної податкової служби України (місцезнаходження:04053, м.Київ, Львівська площа, будинок 8; ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити у повному обсязі.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (місцезнаходження: 04116, м.Київ, вул. Шолуденка, 33/19; ) №1200649/41233193 від 21.06.2019 про відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

3. Зобов`язати Державну податкову службу України (місцезнаходження:04053, м.Київ, Львівська площа, будинок 8; ) зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну №5 від 28.05.2019 Товариства з обмеженою відповідальністю «АВГ ІНТЕРІОРС» (місцезнаходження: 03124, м. Київ, вул. Миколи Василенка, 7 А, офіс 3-13; ), сформувати відповідну квитанцію про її прийняття та надіслати квитанцію Товариству з обмеженою відповідальністю «АВГ ІНТЕРІОРС» (місцезнаходження: 03124, м. Київ, вул. Миколи Василенка, 7 А, офіс 3-13; ).

4. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АВГ ІНТЕРІОРС» сплачений ним судовий збір у розмірі 3842,00 грн. (три тисячі вісімсот сорок дві гривні нуль копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.Т. Шрамко