Справа № 580/299/19
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2020-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/299/19 Суддя (судді) першої інстанції: А.М. Бабич
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О.,

Оксененка О.Г.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 13 березня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області про визнання протиправними та скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В :

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління ДФС у Черкаській області в якому просив суд визнати протиправними та скасувати:

- рішення від 17.10.2018 № в частині застосування штрафних санкцій та нарахування пені в сумі 1174,52 грн. за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - ЄВ);

- вимогу від 07.11.2018 №Ф-1643-50 в частині сплату боргу в сумі 6048,33 грн.;

- вимогу від 07.12.2018 №Ф-1643-50 про сплату боргу в сумі 6048,33 грн.;

- вимогу від 03.01.2019 №Ф-1643-50 про сплату боргу в сумі 7727,00 грн.

Позов мотивовано тим, що під час прийняття спірних рішень відповідач неправомірно здійснив його подвійне оподаткування як фізичної особи-підприємця та особи, що здійснює незалежну професійну діяльність, що не відповідає вимогам податкового законодавства.

Позивач стверджує, що у повному обсязі сплатив ЄВ за провадження ним підприємницької діяльності, боргу не має. Наголошує, що законодавством не передбачено заборони адвокату здійснювати підприємницьку діяльність і перебувати на спрощеній системі оподаткування. За наведених обставин, позивач вважає, що спірні рішення у відповідних частинах підлягають скасуванню.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 13 березня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та не правильне застосування (тлумачення) норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на обставини аналогічні викладеним у позовній заяві та при цьому зауважує, що судом першої інстанції не було надано належної правової оцінки доводам його заяви. Наголошує на тому, що згідно з нормами чинного законодавства не допускається повторного обліку особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність у разі коли вона вже взята на облік як самозайнята особа. Водночас, на думку позивача, внаслідок неправильного трактування норм матеріального права суд першої інстанції дійшов протилежного висновку, що призвело до неправильного вирішення даного спору.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Натомість, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2019 року було задоволено клопотання відповідача та зупинено апеляційне провадження у даній справі до набрання законної сили рішенням Верховного Суду у зразковій справі № 520/3939/19.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 лютого 2019 року було поновлено провадження у справі та разом з цим, здійснено заміну відповідача (Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області, ) його правонаступником - Головним управлінням Державної податкової служби у Черкаській області ().

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як було встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець з 14.12.2005 (РНОКПП НОМЕР_1 ), здійснює діяльність у сфері права. Відповідно витягу від 20.01.2015 позивач є платником єдиного податку 3 групи. Крім того, зареєстрований платником страхових внесків в органі Пенсійного фонду.

Відповідно до свідоцтва від 27.10.2003 № 197 позивач має право на зайняття адвокатською діяльністю.

17.10.2018 відповідач прийняв спірне рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені в сумі 1687,67грн. за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) ЄВ за період з 20.01.2016 до 11.10.2018.

07.11.2018 відповідач прийняв вимогу №Ф-1643-50 про сплату боргу з ЄВ у сумі 6552,48 грн.

07.12.2018 відповідач прийняв вимогу №Ф-1643-50 про сплату боргу з ЄВ в сумі 6048,33 грн.

03.01.2019 відповідач прийняв вимогу №Ф-1643-50 про сплату боргу з ЄВ в сумі 7727,00 грн.

Не погодившись з прийнятими контролюючим органом рішеннями, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до приписів чинного законодавства у разі провадження підприємницької діяльності та незалежної професійної діяльності, нарахування та сплата єдиного внеску має бути здійснена за кожним видом діяльності окремо за встановленими Законом №2464-VI ставками.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачу правомірно нараховані штраф та пеня за несвоєчасно сплачені суми єдиного внеску згідно з оскаржуваним рішенням від 17.10.2018 №, суд дійшов висновку, що відповідачем обґрунтовано на підставі ч.4 ст.25 Закону № 2464-VI винесено спірні вимоги про сплату боргу.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

За визначенням підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Пунктом 1 ч.1 ст.1 Закону України від 05.07.2012 №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України від 08 липня 2010 року № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Пунктом другим частини першої статті 1 Закону № 2464-VI передбачено, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з пунктами 4, 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI (у редакції Закону №77-VIII від 28.12.2014) платниками єдиного внеску є:

1) фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування;

2) особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Отже, законодавець розмежовує платників єдиного внеску на фізичних осіб-підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність.

При цьому, аналіз зазначених норм свідчить про те, що Закон № 2464-VI не визначає такого платника єдиного внеску, як фізична особа-підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності. Фізична особа-підприємець та особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, є різними платниками єдиного внеску.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону № 2464-VI облік осіб, зазначених, зокрема, у пунктах 4, 5 частини першої статті 4 цього Закону, ведеться в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Взяття на облік осіб, зазначених, зокрема, у пунктах 4, 5 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників.

Взяття на облік платників єдиного внеску, зазначених, зокрема, у пунктах 4, 5 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів з внесенням відповідних відомостей до реєстру застрахованих осіб (частина друга статті 5 Закону № 2464-VI).

Відповідно до пункту 65.1 статті 65 ПК України, взяття на облік фізичних осіб - підприємців у контролюючих органах здійснюється за податковою адресою на підставі відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, наданих державним реєстратором згідно із Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань".

Разом з тим, відповідно до пункту 65.2 статті 65 ПК України, облік самозайнятих осіб здійснюється шляхом внесення до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків записів про державну реєстрацію або припинення підприємницької діяльності, незалежної професійної діяльності, перереєстрацію, постановку на облік, зняття з обліку, внесення змін стосовно самозайнятої особи, а також вчинення інших дій, які передбачені Порядком обліку платників податків, зборів.

При цьому відповідно до підпункту 65.4.4 пункту 65.4 статті 65 Податкового кодексу України, контролюючий орган відмовляє в розгляді документів, поданих для взяття на облік особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, у разі коли фізична особа вже взята на облік як самозайнята особа.

Таким чином, податковим законодавством виключена можливість подвійного взяття на облік особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, у разі коли фізична особа вже взята на облік як самозайнята особа.

Отже, на підставі викладеного колегія суддів зазначає, що законодавством розмежовується поняття "фізична особа-підприємець" та "особи, які провадять незалежну професійну діяльність". При цьому, положеннями Закону № 2464-VІ, який є спеціальним у сфері забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не визначеного такого платника єдиного внеску, як фізична особа-підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності, а тому порядок обліку та сплати єдиного внеску таким платником положеннями Закону № 2464-VІ не передбачений.

Фізична особа-підприємець та особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, є різними платниками єдиного внеску.

Відтак, твердження податкового органу про наявність у позивача обов`язку окремо сплачувати єдиний соціальний внесок, як самозайнята особа та як фізична особа-підприємець є безпідставними та таке нарахування призводить до повторної сплати єдиного внеску позивачем.

Разом з цим, дотримуючись вимог ч. 3 ст. 291 КАС України суд апеляційної інстанції враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у рішенні від 2 вересня 2019 року за результатом розгляду зразкової справи № 520/3939/19, оскільки предмет розгляду даної справи та справи № 520/3939/19 є аналогічними, а саме питання оплати позивачем єдиного внеску за двома підставами, а саме як фізичною особою - підприємцем, яка перебуває на спрощеній системі оподаткування, та особою, яка здійснює незалежну професійну діяльність з того ж виду діяльності за КВЕД.

Так, вирішуючи відповідне питання Верховний Суд дійшов висновку про відсутність повноважень у контролюючого органу за власною ініціативою без наявності звітності платника єдиного внеску (особи, яка провадить незалежну професійну діяльність/фізичної особи - підприємця), в якій містяться відомості про суми нарахованого доходу та єдиного внеску фізичних осіб - підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, вносити зміни (подавати інформацію до Пенсійного фонду України щодо змін) до облікової картки платника єдиного внеску шляхом встановлення ознаки незалежної професійної діяльності та відповідно нараховувати єдиний внесок у розмірі мінімального страхового внеску на місяць, визначеного Законом № 2464-VI як граничний мінімальний внесок для осіб, які провадять незалежну професійну діяльність.

З огляду на зазначене та враховуючи, що позивач не перебуває на обліку платника єдиного внеску як особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність, та відповідно не подає звітність як такий платник, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем було безпідставно встановлено позивачу як платнику єдиного внеску фізичній особі-підприємцю ознаки незалежної професійної діяльності та нарахування на цій підставі єдиного внеску".

Відтак, відповідач безпідставно здійснив подвійне нарахування позивачу єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування із такого виду діяльності позивача як здійснення незалежної професійної діяльності.

При цьому, на підставі даних наявних у справі платіжних доручень, судовою колегією встановлено, що позивач сплатив єдиний соціальний внесок, розрахований для нього як фізичної особи-підприємця, яка обрала спрощену систему оподаткування платника та не має заборгованості за такими зобов`язаннями. Крім того, матеріалами справи підтверджується сплата позивачем штрафу та пені згідно рішення № від 17 жовтня 2018 року у розмірі 504,15 грн. (а.с. 29-33).

За наведених обставин у їх сукупності та взаємозв`язку, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення в частині застосування штрафних санкцій та нарахування пені в сумі 1174,52 грн. за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - ЄВ) та вимоги про сплату боргу (недоїмки) є такими, що були прийняті відповідачем за відсутні законних на те підстав, у зв`язку з чим є протиправними та підлягають скасуванню, а позов - задоволенню.

При цьому, колегія суддів зазначає, що висновки викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та нормам чинного законодавства, а також повністю спростовуються наявними у справі доказами та доводами апелянта.

Положеннями ст. 242 КАС України встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, а рішення прийнято з порушенням норм матеріального права, що є підставою для його скасування, та прийняття нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Вирішуючи відповідне питання, колегія суддів виходить з того, що під час звернення до суду з адміністративним позовом позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн. та відповідно за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції - 1152,60 грн.

З огляду на зазначене та враховуючи, що вимоги позовної заяви та апеляційної скарги ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі, колегія суддів дійшла висновку, що позивачу підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень судові витрати по сплаті судового збору у загальному розмірі 1920,40 грн.

Керуючись ст.ст. 139, 242, 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 13 березня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області від 17 жовтня 2018 року № в частині застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску у розмірі в сумі 1174 (одна тисяча сто сімдесят чотири) грн. 52 коп.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області про сплату боргу (недоїмки) від 07 листопада 2018 року № Ф-1643-50 у розмірі 6048 (шість тисяч сорок вісім) грн. 33 коп.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області про сплату боргу (недоїмки) від 07 грудня 2018 року № Ф-1643-50.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області про сплату боргу (недоїмки) від 03 січня 2019 року № Ф-1643-50.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) з Головного управління ДПС у Черкаській області (, місцезнаходження: 18002, м. Черкаси, вул. Хрещатик, 235) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1920 (одна тисяча дев`ятсот двадцять) грн. 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді О.О. Беспалов

О.Г. Оксененко