Справа № 160/12363/19
Суддя: Врона Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2020-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Врони О.В., розглянувши у порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортне підприємство "Будінвест" до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови, -
Товариство з обмеженою відповідальністю "Транспортне підприємство "Будінвест" (далі ТОВ "Транспортне підприємство "Будінвест", позивач) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області (далі відповідач), у якій просить визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області №ДН2583/1510/АВ/ТД-ФС/558 від 06 листопада 2019 року про накладення на товариство з обмеженою відповідальністю "Транспортне підприємство "Будінвест" штрафу в розмірі 500 760,00 грн.
В обгрунтування позову зазначено, що позивач не погоджується з оскаржуваною постановою, зазначаючи, що ТОВ "Транспортне підприємство "Будінвест" не порушувало трудові та соціальні права фізичних осіб, з якими укладались цивільно-правові договори, оскільки всі зазначені посадові особи працевлаштовані за основним місцем роботи в інших юридичних осіб, що підтверджується записами у трудових книжках. Всі платежі щодо нарахування та сплати єдиного соціального внеску по кожній фізичній особі, якій виплачувались доходи за цивільно-правовим договором ТОВ "Транспортне підприємство "Будінвест" нарахувало та сплатило, що підтверджується відповідною звітною документацією. Позивач, також, зазначає про порушення строку застосування до нього штрафної санкції.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.12.2019 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.
Підготовче засідання у справі призначено на 14.01.2020 року.
Представником відповідача 14.01.2020 року подано відзив на позовну заяву, в якому просив в задоволенні позову відмовити, обґрунтовуючи тим, що позивачем фактично було допущено до роботи в 2018-2019 роках працівників без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску, що свідчить про відсутність офіційного працевлаштування найманих працівників. З наданих в ході інспекційного відвідування документів, фізичні особи, а саме ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 отримували грошові кошти за виконану роботу згідно відомостей нарахування коштів у 2018-2019 роках, що є додатковою ознакою трудових відносин. Відтак, оскаржувана постанова є правомірною та не підлягає скасуванню.
14.01.2020 року вирішено відкласти підготовче засідання до 04.02.2020 року.
23.01.2020 року представником позивача надано суду відповідь на відзив, в якій зазначено про процедурні порушення проведеної перевірки, зокрема, на відсутність підстав для проведення перевірки та зазначення того, що Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» не передбачено такої підстави для проведення інспекційного відвідування, як повідомлення органів ПФУ.
03.02.2020 року на адресу суду повторно надійшов відзив на позовну заяву, аналогічний відзиву, зареєстрованому 14.01.2020 року.
04.02.2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 10.03.2020 року.
17.02.2020 року від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.
В судове засідання, призначене на 10.03.2020 року, представники сторін не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Відповідно до ч. 1 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Згідно з ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
З огляду на приписи ч. 1, ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає за можливе здійснити судовий розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі доказами.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.
Актом інспекційного відвідування від 25.09.2019 року №ДН2583/1510/АВ встановлено, що ТОВ «Транспортне підприємство «Будінвест» в 2018-2019 роках фактично було допущено до роботи без укладання трудових договорів чотирьох працівників в порушення ч.1 ст. 21, ч.ч.1,3 ст. 24 Кодексу законів про працю України.
30.10.2019 року позивачем було отримано засобами поштового зв`язку примірники акту інспекційного відвідування та один примірник акту, підписаний із зауваженнями, направлено на адресу ГУ Держпраці у Дніпропетровській області.
06.11.2019 року ГУ Держпраці у Дніпропетровській області винесено оскаржувану постанову №ДН2583/1510/АВ/ТД-ФС/558, якою накладено на позивача штраф у розмірі 500760 грн. за допущення чотирьох працівників до роботи без офіційного працевлаштування.
Не погоджуючись з прийнятою постановою, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи заявлений спір по суті, суд зазначає наступне.
Відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 1 Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.
Згідно статті 162 Конвенції Міжнародної організації № 81 1947 року, ратифікованої Законом № 1985-ІV (1985-15) від 08.09.2004 року, інспектори праці, забезпечені відповідними документами, що засвідчують їх повноваження, зокрема мають право здійснювати будь-який огляд, перевірку чи розслідування, які вони можуть вважати необхідними для того, щоб переконатися у тому, що правові норми суворо дотримуються.
Відповідно до статті 16 Конвенції Міжнародної організації № 81 1947 року, ратифікованої Законом № 1985-ІV (1985-15) від 08.09.2004 року, інспекції на підприємствах проводяться так часто і так ретельно, як це необхідно для забезпечення ефективного застосування відповідних правових норм.
Повноваження щодо нагляду і контролю за додержанням роботодавцями законодавства про працю встановлені Кодексом законів про працю України (далі КЗпП України) та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно ст. 12 Конвенції Міжнародної організації праці № 81 1947 року «Про інспекцію праці у промисловості й торгівлі» (Конвенцію ратифіковано Законом №1985-IV від 08.09.2004) Інспектори праці, забезпечені відповідними документами, що засвідчують їхні повноваження, мають право:
a) безперешкодно, без попереднього повідомлення і в будь-яку годину доби проходити на будь-яке підприємство, яке підлягає інспекції;
b) проходити у денний час до будь-яких приміщень, які вони мають достатні підстави вважати такими, що підлягають інспекції; та
c) здійснювати будь-який огляд, перевірку чи розслідування, які вони можуть вважати необхідними для того, щоб переконатися у тому, що правові норми суворо дотримуються, і зокрема:
i) наодинці або в присутності свідків допитувати роботодавця або персонал підприємства з будь-яких питань, які стосуються застосування правових норм; ii) вимагати надання будь-яких книг, реєстрів або інших документів, ведення яких приписано національним законодавством з питань умов праці, з метою перевірки їхньої відповідності правовим нормам, і знімати копії з таких документів або робити з них витяги;
iii) зобов`язувати вивішувати об`яви, які вимагаються згідно з правовими нормами;
iv) вилучати або брати з собою для аналізу зразки матеріалів і речовин, які використовуються або оброблюються, за умови повідомлення роботодавцю або його представнику про те, що матеріали або речовини були вилучені або взяті з цією метою.
У разі інспекційного відвідування інспектори повідомляють про свою присутність роботодавцю або його представнику, якщо тільки вони не вважатимуть, що таке повідомлення може завдати шкоди виконанню їхніх обов`язків
Так, відповідно до статті 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Отже, законодавець визначив, що порядок здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю повинен бути визначений Кабінетом Міністрів України.
На реалізацію цієї правової норми постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 р. № 823 затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - Порядок № 823), згідно із п. 2 якого державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.
Згідно з п. 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року № 96 (далі Положення № 96) Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.
Відповідно до пп. 5 п. 4 та п. 50 Положення про Головне управління (Управління) Державної служби України з питань праці в області, затверджене наказом Міністерства соціальної політики України від 27.03.2015 року № 340 (далі Положення № 340) Управління Держпраці відповідно до покладених на нього завдань здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю; накладає у випадках, передбачених законом, штрафи за порушення законодавства, невиконання розпоряджень посадових осіб Управління Держпраці.
Частинами 4, 5 статті 2 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" визначено, що заходи контролю здійснюються, зокрема, органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.
Зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частини першої, четвертої, шостої-восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої-четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої-четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону (частина 5 статті 2 Закону №877-V).
Відповідно до пункту 1 Порядку №823 цей Порядок визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування), з урахуванням особливостей, визначених Конвенцією Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованоїЗаконом України від 8 вересня 2004 р. № 1985-IV, Конвенцією Міжнародної організації праці № 129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві, ратифікованої Законом України від 8 вересня 2004 р. № 1986-IV, та Законом України «Про основі засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».
Згідно до пункту 2 Порядку №823 заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю здійснюються у формі інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань, що проводяться інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.
Відповідно до пункту 5 Порядку № 823 інспекційні відвідування проводяться з таких підстав:
1) за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю;
2) за зверненням фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин;
3) за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань виключно з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту;
4) за рішенням суду;
5) за повідомленням посадових осіб органів державного нагляду (контролю), правоохоронних органів про виявлені в ході виконання ними повноважень ознак порушення законодавства про працю щодо неоформлення та/або порушення порядку оформлення трудових відносин;
Держстату та її територіальних органів про наявність заборгованості з виплати заробітної плати;
ДПС та її територіальних органів про:
- невідповідність кількості працівників роботодавця обсягам виробництва (виконаних робіт, наданих послуг) до середніх показників за відповідним видом економічної діяльності;
- факти порушення законодавства про працю, виявлені в ході здійснення повноважень;
- факти провадження господарської діяльності без державної реєстрації у порядку, встановленому законом, як суб`єкта господарювання;
Пенсійного фонду України та його територіальних органів про:
- роботодавців, які нараховують заробітну плату 30 і більше відсоткам працівників менше мінімальної;
- роботодавців, в яких стосовно працівників відсутнє повідомлення про прийняття на роботу;
- роботодавців, в яких протягом місяця кількість працівників, що працюють на умовах неповного робочого часу, збільшилась на 20 і більше відсотків;
- фізичних осіб, які виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами в одного роботодавця більше року;
- роботодавців, в яких стосовно працівників відсутні нарахування заробітної плати у звітному місяці, що завершився;
- роботодавців, в яких протягом року не проводилась індексація заробітної плати або сума підвищення заробітної плати становить менше суми нарахованої індексації;
- роботодавців, в яких 30 і більше відсотків фізичних осіб працюють на умовах цивільно-правових договорів;
- роботодавців із чисельністю 20 і більше працівників, в яких протягом місяця відбулося скорочення на 10 і більше відсотків працівників;
7) за інформацією профспілкових органів про порушення прав працівників, які є членами профспілки, виявлених у ході здійснення громадського контролю за додержанням законодавства про працю;
8) за дорученням Прем`єр-міністра України;
9) за зверненням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини;
10) за запитом народного депутата;
11) у разі невиконання вимог припису.
Отже, приписами пп.6 пункту 5 Порядку №823 передбачено, що інспекційні відвідування проводяться з такої підстави, як, зокрема, за інформацією: Пенсійного фонду України та його територіальних органів про фізичних осіб, які виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами в одного роботодавця більше року.
Згідно з пунктом 8 Порядку № 823 про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі.
Рішення про доцільність проведення відповідних заходів з підстав, визначених підпунктами 5-7 цього пункту та пунктом 31 цього Порядку, приймає керівник органу контролю чи його заступник.

Між тим, суд зазначає, що відповідно до ч. 4, 5 ст. 2 Закону № 877-V заходи контролю здійснюються органами Державної фіскальної служби (крім митного контролю на кордоні), державного нагляду за дотриманням вимог ядерної та радіаційної безпеки (крім здійснення державного нагляду за провадженням діяльності з джерелами іонізуючого випромінювання, діяльність з використання яких не підлягає ліцензуванню), державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду), державного нагляду у сфері господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім діяльності з переказу коштів, фінансових послуг з ринку цінних паперів, похідних цінних паперів (деривативів) та ринку банківських послуг), державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації - з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації.

Зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 24, частини третьої статті 22 цього Закону.

Частина 1 ст.6 Закону № 877-V, визначає підстави для здійснення позапланових заходів.

Відповідно до ч.2 ст.6 Закону № 877-V проведення позапланових заходів з інших підстав, крім передбачених цією статтею, забороняється, крім позапланових заходів, передбачених частиною четвертою статті 2 цього Закону.

З аналізу викладених норм вбачається, що згідно з ч. 2 статті 6 Закону № 877-V проведення позапланових заходів з інших підстав, крім передбачених цією статтею, дійсно забороняється, проте така заборона не стосується заходів контролю, передбачених частиною четвертою статті 2 цього Закону, відповідно до якої у переліку органів, які здійснюють заходи контролю містяться, зокрема органи державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Отже, наведена норма ч. 2 ст. 6 Закону № 877-V щодо заборони проведення позапланових заходів з інших підстав, ніж передбачені у ч. 1 ст. 6цього Закону, не поширює свою дію на перевірки щодо дотримання вимог законодавства про працю та зайнятість населення, а тому відповідач має право в період дії Порядку № 823 призначати інспекційні відвідування з підстав, які додатково до Закону № 877-V визначені зазначеним Порядком.

При цьому, суд наголошує, що спеціальним нормативно-правовим актом, що регламентує особливості процедури здійснення контрольних функцій органами Держпраці, є Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. №823 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин, далі - Порядок №823). Вказаним Порядком не передбачено таких форм здійснення державного контролю, як планові та позапланові перевірки, а ч.5 ст.2 Закону №877-V не зобов`язує забезпечувати відповідача до дотримання усіх частин статті 6 вказаного Закону, тому доводи позивача щодо відсутності визначеної статтею 6 Закону №877-V підстави перевірки є помилковими, оскільки така вимога не поширюється на органи Держпраці.

Відтак, проведення відповідачем перевірок у вигляді інспекційних відвідувань з питань додержання вимог законодавства про працю здійснюється на підставі спеціального законодавства, а саме: постанови Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 р. № 823 «Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю».

Таким чином, інспекційні відвідування з питань додержання суб`єктами господарювання приписів КЗпП України та інших законів про працю та соціальне страхування не віднесено ні до планових, ні до позапланових заходів.

За таких обставин, отримання відповідачем листа Головного управління ПФУ у Дніпропетровській області від 28.08.2019 року № 17516/05-05/26 щодо працівників, які виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами в одного роботодавця більше року, слід вважати достатньою підставою в розумінні пп. 6 п. 5 Порядку № 823 для призначення останнім інспекційного відвідування позивача з питань додержання законодавства про працю.

Отже, інспекційне відвідування, оформлене актом від 25.09.2019 року №ДН2583/1510/АВ, проведено правомірно, за наявності достатніх підстав для його проведення.

Вирішуючи питання щодо наявності порушення трудового законодавства з боку позивача суд враховує, що основним видом господарської діяльності ТОВ "Транспортне підприємство "Будінвест" є надання в оренду інших машин, устаткування та товарів. н.в.і.у. (КВЕД 77.39).

Протягом 2018-2019 років між ТОВ "Транспортне підприємство "Будінвест" як замовником та чотирма фізичними особами як виконавцями було укладено цивільно-правові договори:

- №1 від 15.04.2018 року з ОСОБА_3 , згідно умов якого виконавець зобов`язується надати замовнику послуги в обсязі і на умовах, передбачених даним договором, а замовник зобов`язується прийти та оплатити дані послуги.

Відповідно до п. 1.2 договору виконавець не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, а сам організовує процес надання послуг, виконання робіт, у тому числі використовує власні засоби та матеріали.

Згідно з п. 1.3 договору виконавець вправі залучати відповідних фахівців для якісного і своєчасного надання послуг. Послуги (роботу) зазначених фахівців виконавець оплачує за власний рахунок, згідно з домовленістю з даними особами.

Пунктом 1.4 договору визначено, що факт надання відповідних послуг (робіт) з боку виконавця буде засвідчуватись актами прийому наданих послуг (виконаної роботи).

В розділі 2 договору визначені послуги, які надаються виконавцем на підставі цього договору, а саме послуги, властиві головному механіку підприємства.

Відповідно п. 4.1 договору вартість послуг (робіт) по цивільно-правовому договору складає 1861,50 грн. в місяць без ПДВ.

Пунктом 6.1 договору передбачено, що він вступає в силу з моменту його підписання та діє до моменту виконання сторонами своїх зобов`язань.

20.09.2019 року між ОСОБА_3 та ТОВ "Транспортне підприємство "Будінвест" укладено додаткову угоду до договору, якою припинено правовідносини між сторонами договору №1 від 15.04.2018 року, у зв`язку з виконанням своїх зобов`язань;

- №2 від 15.04.2018 року з ОСОБА_4 , згідно умов якого виконавець зобов`язується надати замовнику послуги в обсязі і на умовах, передбачених даним договором, а замовник зобов`язується прийти та оплатити дані послуги.

Відповідно до п. 1.2 договору виконавець не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, а сам організовує процес надання послуг, виконання робіт, у тому числі використовує власні засоби та матеріали.

Згідно з п. 1.3 договору виконавець вправі залучати відповідних фахівців для якісного і своєчасного надання послуг. Послуги (роботу) зазначених фахівців виконавець оплачує за власний рахунок, згідно з домовленістю з даними особами.

Пунктом 1.4 договору визначено, що факт надання відповідних послуг (робіт) з боку виконавця буде засвідчуватись актами прийому наданих послуг (виконаної роботи).

В розділі 2 договору визначені послуги, які надаються виконавцем на підставі цього договору, а саме послуги, властиві інженеру з охорони праці підприємства.

Відповідно п. 4.1 договору вартість послуг (робіт) по цивільно-правовому договору складає 1861,50 грн. в місяць без ПДВ.

Пунктом 6.1 договору передбачено, що він вступає в силу з моменту його підписання та діє до моменту виконання сторонами своїх зобов`язань.

20.09.2019 року між ОСОБА_4 та ТОВ "Транспортне підприємство "Будінвест" укладено додаткову угоду до договору, якою припинено правовідносини між сторонами договору №2 від 15.04.2018 року, у зв`язку з виконанням своїх зобов`язань;

- №3 від 03.07.2018 року з ОСОБА_2 , згідно умов якого виконавець зобов`язується надати замовнику послуги в обсязі і на умовах, передбачених даним договором, а замовник зобов`язується прийти та оплатити дані послуги.

Відповідно до п. 1.2 договору виконавець не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, а сам організовує процес надання послуг, виконання робіт, у тому числі використовує власні засоби та матеріали.

Згідно з п. 1.3 договору виконавець вправі залучати відповідних фахівців для якісного і своєчасного надання послуг. Послуги (роботу) зазначених фахівців виконавець оплачує за власний рахунок, згідно з домовленістю з даними особами.

Пунктом 1.4 договору визначено, що факт надання відповідних послуг (робіт) з боку виконавця буде засвідчуватись актами прийому наданих послуг (виконаної роботи).

В розділі 2 договору визначені послуги, які надаються виконавцем на підставі цього договору, а саме виконавець зобов`язується здійснювати підйомно-транспортні роботи, пов`язані з завантаженням, перевезенням та розвантаженням вантажів автонавантажувачем, який знаходиться у власності замовника або орендується замовником.

Відповідно п. 4.1 договору вартість послуг (робіт) по цивільно-правовому договору складає 1861,50 грн. в місяць без ПДВ.

Пунктом 6.1 договору передбачено, що він вступає в силу з моменту його підписання та діє до моменту виконання сторонами своїх зобов`язань.

20.09.2019 року між ОСОБА_2 та ТОВ "Транспортне підприємство "Будінвест" укладено додаткову угоду до договору, якою припинено правовідносини між сторонами договору №3 від 03.07.2018 року, у зв`язку з виконанням своїх зобов`язань;

- №4 від 01.07.2018 року з ОСОБА_1 , згідно умов якого виконавець зобов`язується надати замовнику послуги в обсязі і на умовах, передбачених даним договором, а замовник зобов`язується прийти та оплатити дані послуги.

Відповідно до п. 1.2 договору виконавець не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, а сам організовує процес надання послуг, виконання робіт, у тому числі використовує власні засоби та матеріали.

Згідно з п. 1.3 договору виконавець вправі залучати відповідних фахівців для якісного і своєчасного надання послуг. Послуги (роботу) зазначених фахівців виконавець оплачує за власний рахунок, згідно з домовленістю з даними особами.

Пунктом 1.4 договору визначено, що факт надання відповідних послуг (робіт) з боку виконавця буде засвідчуватись актами прийому наданих послуг (виконаної роботи).

В розділі 2 договору визначені послуги, які надаються виконавцем на підставі цього договору, а саме виконавець зобов`язується здійснювати вогнетривкі роботи.

Відповідно п. 4.1 договору вартість послуг (робіт) по цивільно-правовому договору складає 1861,50 грн. в місяць без ПДВ.

Пунктом 6.1 договору передбачено, що він вступає в силу з моменту його підписання та діє до моменту виконання сторонами своїх зобов`язань.

20.09.2019 року між ОСОБА_1 та ТОВ "Транспортне підприємство "Будінвест" укладено додаткову угоду до договору, якою припинено правовідносини між сторонами договору №4 від 01.07.2018 року, у зв`язку з виконанням своїх зобов`язань.

У відповідності до статті 21 КЗпП України, трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома роботодавця.

Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: ... 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у ст. 626 Цивільного кодексу України. Так, вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтею 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Як вбачається з цивільно-правових договорів, укладеного позивачем з фізичними особами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 предметом цих договорів є виконання роботи головного механіка підприємства, інженера з охорони праці підприємства, вантажника підприємства, особи, що здійснює вогнетривкі роботи відповідно.

З аналізу наведених договорів встановлено, що робота, яка виконувалась ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 мала характер постійної, не обмежувалась строком її виконання, обов`язки, визначені вказаними договорами, фактично є посадовими обов`язками головного механіка підприємства, інженера з охорони праці підприємства, вантажника підприємства, особи, що здійснює вогнетривкі роботи відповідно.

Вказані договори не містять мету, якої необхідно досягти на виконання укладених цивільно-правових угод, а метою їх укладання є постійне систематичне з місяця в місяць більше 1 року виконання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 роботи головного механіка підприємства, інженера з охорони праці підприємства, вантажника підприємства, особи, що здійснює вогнетривкі роботи відповідно.

Крім того, позивачем було визначено щомісячну виплату вартості виконаних робіт, що притаманно трудовим відносинам.

В пункті 1.4 договорів визначено, що факт надання відповідних послуг (робіт) з боку виконавця буде засвідчуватись актами прийому наданих послуг (виконаної роботи), а пункт 4.1 договорів містить інформацію, що оплата за послуги (роботу) здійснюється у безготівковій формі з урахування утримання податків, у національній валюті України, на умовах фактично виконаних робіт після підписання акта виконаних робіт.

Проте, ані до суду ані під час перевірки, позивачем не надано акти виконаних робіт, які передбачені договорами №1 від 15.04.2018 року, №2 від 15.04.2018 року, №3 від 03.07.2018 року, №4 від 01.07.2018 року.

З викладеного суд вважає, що оплата за виконану роботу здійснювалась не по факту у кількості, обсязі та якості виконаної роботи, а по факту щомісячного нарахування коштів, що по своєю суттю є заробітної платою.

Додатковим підтвердженням висновків суду є той факт, що з наданих в ході інспекційного відвідування документів, фізичні особи, а саме ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 отримували грошові кошти за виконану роботу згідно відомостей нарахування коштів у 2018-2019 роках (заробітна плата та аванси), що є додатковою ознакою трудових відносин та отримання заробітної плати щомісячно, а не за факт виконаних робіт за актами виконаних робіт.

Таким чином, предметом укладених договорів №1 від 15.04.2018 року, №2 від 15.04.2018 року, №3 від 03.07.2018 року, №4 від 01.07.2018 року позивача з ОСОБА_5 Денисом Олександровичем, Левіним Леонідом Савелійовичем, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 є процес праці. Фактично ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 систематично виконували певні трудові функції на підприємстві позивача відповідно до посад головного механіка підприємства, інженера з охорони праці підприємства, вантажника підприємства, особи, що здійснює вогнетривкі роботи. При цьому, в укладених договорах не визначається обсяг виконуваної роботи, а обумовлюється у вигляді зобов`язання виконувати головного механіка підприємства, інженера з охорони праці підприємства, вантажника підприємства, особи, що здійснює вогнетривкі роботи.

Суд вважає, що виходячи з найменування посади, виду та характеру виконуваних робіт, їх обсягу, ГУ Держпраці у Дніпропетровській області прийшло до правильного висновку, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 були допущені до роботи без укладення трудових договорів, що є порушенням діючого законодавства.

Згідно з частинами першою, другою статті 265 КЗпП України, посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення (абзац другий частини другої статті 265 КЗпП України).

Суд зазначає, що твердження позивача про сплату єдиного соціального внеску ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не спростовують наявності факту фактичного допуску працівників до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

Також, суд не погоджується з доводами позивача про неповідомлення його про розгляд справи про накладення штрафу, а тільки повідомлення про отримання акту інспекційного відвідування.

Відповідно до п.2 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 р. № 509, Штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами третім - сьомим цього пункту), керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами четвертим - шостим цього пункту) (далі - уповноважені посадові особи).

Штрафи накладаються на підставі:

- рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації;

- акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю або зайнятість населення, здійсненого у зв`язку з невиконанням вимог припису;

- акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю, у ході якого виявлено факти використання праці неоформлених працівників;

- акта про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування;

- акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Пунктом 3 Порядку №509 визначено, що справа про накладення штрафу (далі - справа) розглядається у 45-денний строк з дня, що настає за днем одержання уповноваженою посадовою особою документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку.

Про дату одержання документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, уповноважена посадова особа письмово повідомляє суб`єкту господарювання та роботодавцю не пізніше ніж через п`ять днів після їх отримання рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Згідно з п. 4 Порядку №509 під час розгляду справи досліджуються матеріали і вирішується питання щодо наявності підстав для накладення штрафу.

За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу.

Постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінсоцполітики, один з яких залишається в уповноваженої посадової особи, що розглядала справу, другий - надсилається протягом трьох днів з дня складення суб`єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або вручається його представникові, про що на примірнику робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого суб`єкта господарювання або роботодавця чи їх представника. У разі надсилання примірника постанови засобами поштового зв`язку в матеріалах справи робиться відповідна позначка.

З аналізу наведених норм, судом встановлено, що розгляд справи про накладення штрафу відбувається на підставі акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю, у ході якого виявлено факти використання праці неоформлених працівників.

В матеріалах справи міститься повідомлення від 04.10.2019 року №8186-16/04 про отримання інспекційного відвідування з додатками, направлене на адресу позивача, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими документами.

Оскаржувана постанова винесена 06.11.2019 року, тобто у строк 45 днів з дня отримання акту інспекційного відвідування ГУ Держпраці у Дніпропетровській області.

Таким чином, позивачем дотримано процедуру прийняття оскаржуваної постанови.

Обов`язок повідомлення позивача про розгляд справи про накладення штрафу на ГУ Держпраці у Дніпропетровській області не покладений діючим законодавством на момент винесення постанови.

Також, суд відхиляє твердження представника позивача про несвоєчасність накладення штрафу на позивача, оскільки штраф, накладений постановою №ДН2583/1510/АВ/ТД-ФС/558 від 06 листопада 2019 року є адміністративно-господарськими санкціями у відповідності до ст.ст. 217,238 Господарського кодексу України.

В даному випадку має місце порушення законодавства про працю, тому штрафи накладаються ГУ Держпраці у Дніпропетровській області у відповідності до спеціальних нормативно-правових актів, які регулюють дану сферу правовідносин, а саме КЗпП України та Положення №509.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд зазначає, що відповідач як суб`єкт владних повноважень довів правомірність винесення оскаржуваної постанови.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що постанова про накладення штрафу уповноваженими особами №ДН2583/1510/АВ/ТД-ФС/558 від 06 листопада 2019 року прийнята Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області правомірно, а відтак не підлягає скасуванню.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати на користь позивача не стягуються.

Керуючись, ст.ст. 139, 205, 241 - 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортне підприємство "Будінвест" до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складений 16.03.2020р.

Суддя О.В. Врона