Справа № 360/4875/19
Суддя: В.С. Шембелян
Дата ухвалення: 2020-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
Іменем України

17 березня 2020 рокуСєвєродонецькСправа № 360/4875/19

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Шембелян В.С.,

за участю секретаря судового засідання - Полякової В.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом адвоката Суткової Рени Агабєковни в інтересах ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

13 листопада 2019 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов адвоката Суткової Рени Агабєковни в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Міністерства оборони України (далі - відповідач), в якому позивач просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України про відмову ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду III групи внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 05.07.2019 № 88;

- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у разі настання інвалідності III групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві та статей 16, 16-3 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2015 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

В обгрунтуваня позовної заяви зазначено, що 09.11.2015 позивач був звільнений з військової служби. 03.06.2015 під час первинного огляду органами МСЕК позивачу встановлено III групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби. 27.05.2019 під час повторного огляду позивачу встановлена III група інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, у зв`язку з чим позивач звернувся до Міністерства оборони України з заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги. Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 05.07.2019 № 88 комісія дійшла висновку про відмову в призначенні позивачу одноразової грошової, оскільки зміна групи інвалідності у заявника відбулася понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності та зазначено, що допомога у зв`язку з встановленням III групи інвалідності виплачена в сумі 85 260 грн. Позивач вважає таке рішення відповідача протиправним та такими, що не відповідає вимогам законодавства України, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду в постановах від 21.08.2019 в адміністративній справі № 806/2187/18 та від 30.09.2019 в адміністративній справі №825/1380/18.

Ухвалою суду від 18.11.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено справу до розгляду у підготовчому засіданні на 10.12.2019 (арк.спр.1-2).

Ухвалою суду від 10.12.2019 відкладено підготовче засідання до 23.12.2019 (арк.спр.36).

Ухвалою суду від 23.12.2019 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ІНФОРМАЦІЯ_1 (арк.спр. 52-53).

Ухвалою суду від 17.02.2020 закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 02.03.2020 (арк.спр.68-69).

Довідкою від 02.03.2020 судове засідання перенесено на 17.03.2020 (арк.спр.98).

02.12.2019 від Міністерства оборони України до суду надійшов відзив на позовну заяву (арк.спр.29-32), в якому відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на такі обставини.

03 червня 2015 року органом МСЕК позивачу встановлено III групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби. Позивачу було виплачено допомогу в розмірі 85260,00 грн. Відтак, позивач скористався своїм правом на отримання одноразової допомоги у випадку встановлення інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби.

У подальшому, з 27 травня 2019 року, тобто після закінчення перебігу дворічного строку після первинного встановлення інвалідності, позивачу при повторному огляді встановлено II групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини. Вказав, що зміна групи інвалідності позивача на вищу групу інвалідності відбулась понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності.

Відповідач зазначив, що законодавство, що діяло станом на дату виникнення спірних правовідносин, допускало можливість виплати грошової допомоги у разі встановлення військовослужбовцю іншої групи інвалідності/ступеня втрати працездатності, однак таке право було обмежено законодавцем дворічним строком з моменту первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, в зв`язку з чим доводи позивача про те, що він набув відповідне право, є необгрунтованими, оскільки між встановленням третьої групи інвалідності при первинному огляді, внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, та встановленням другої групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, минуло більше двох років.

Відтак відповідач вважає, що оскільки зміна групи інвалідності, встановлена при первинному огляді на вищу групу інвалідності при повторному огляді відбулась після спливу дворічного строку, визначеного пунктом 4 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та пунктом 8 Порядку № 975, рішення відповідача щодо відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги позивачу є правомірним, а тому відсутні правові підстави для зобов`язання відповідача призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу, як інваліду II групи, внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини.

Отже, Комісія Міністерства оборони України спірне рішення щодо відмови позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги прийняла правомірно, в зв`язку із чим підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

24.02.2020 на виконання ухвали суду від третьої особи надійшли документи, що стали підставою для винесення протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 05.07.2018 № 88 щодо ОСОБА_1 (арк.спр.75-95).

У судове засідання позивач та представник позивача не прибули, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі (арк.спр. 105).

Представники відповідача та третьої особи в судове засідання не прибули, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неприбуття суду не повідомили.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 КАС України, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 , є учасником бойових дій, що підтверджено посвідченням, виданим від 30.04.2015 серії НОМЕР_1 , а також особою з інвалідністю ІІІ групи, яка має пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни осіб з інвалідністю внаслідок війни згідно з посвідченням від 05.06.2019 серії НОМЕР_2 та (арк. спр. 11, 12).

Довідкою Сєвєродонецького міського військового комісаріата від 06.06.2019 № 159 підтверджується, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах з 01.08.1991 по 09.11.2015 (арк. спр. 91).

09.11.2015 позивача було звільнено з військової служби у запас за пунктом «б» (за станом здоров`я, відповідно до частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», що підтверджується витягом із наказу від 01.09.2015 № 694 (арк.спр. 89).

03.06.2015 під час первинного огляду органами МСЕК позивачу встановлено III групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, що підтверджується копією виписки з акту огляду медико-соціальною експертною комісією № 157451 від 03.06.2015 (арк.спр.13).

Таким чином, позивачу в період проходження ним військової служби вперше була встановлена ІІІ група інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби.

Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 21.08.2015 № 31, комісія дійшла висновку про можливість призначення одноразової грошової допомоги відповідно до постанови КМУ від 25.12.2013 № 975 майору ОСОБА_1 , який є інвалідом ІІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, на підставі довідки МСЕК серії 12 ААА № 157451 від 03.06.2015 у розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності в сумі 85260,00 грн (арк.спр.108).

Зі змісту позовних вимог, в яких позивач просить суд зобов`язати відповідача призначити йому одноразову допомогу з урахуванням раніше виплачених сум, суд робить висновок, що позивач визнає і не оспорює факт виплати йому в 2015 році одноразової допомоги в зазначеному розмірі.

Згідно з витягом з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Північного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців №59 від 05.02.2019 встановлено причинно-слідчий зв`язок між захворюваннями позивача та виконанням ним обов`язків служби під час захисту Батьківщини (а.с.15).

27.05.2019 під час повторного огляду позивачу встановлена III група інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією № 142134 від 27.05.2019 (арк.спр.14).

Таким чином, останнім оглядом МСЕК позивачу була встановлена інша причина інвалідності, сама група інвалідності залишилася незмінною, а саме III групи інвалідності.

06.06.2019 ОСОБА_1 звернувся до Міністерства оборони України з заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги, у зв`язку з встановленням III групи інвалідності внаслідок поранення та захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини (арк.спр.77).

Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 05.07.2019 № 88, розглянувши подані документи, комісія дійшла висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки зміна групи інвалідності у ОСОБА_1 відбудася понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності. Зазначено, що допомога у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності виплачена в сумі 85260,00 грн (арк.спр. 95).

Отже, суд дійшов висновку, що відповідач помилково зазначив в протоколі від 05.07.2019 № 88, а також у відзиві, що понад дворічний термін відбулася зміна групи інвалідності позивача, а не зміна в підставі інвалідності. Однак, підставою для відмови позивачу в призначенні допомоги є саме посилання відповідача на ті обставини, що такі зміни були встановлені медичним оглядом, що відбувся по закінченню двох років після первинного встановлення інвалідності. Приймаючи оскаржене рішення, комісія керувалася вимогами абзацу другого пункту 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», що прямо зазначено в протоколі.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується такими вимогами чинного законодавства.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011- XII), який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі та Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 (далі - Порядок №975).

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ч.1 ст.16 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Частиною 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога.

Згідно з вимогами п.5 ч.2 ст.16 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби (редакція норми, чинна на час первинного встановлення інвалідності).

Отже, позивач як особа, якій інвалідність ІІІ групи встановлена внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, отримав допомогу у розмірі, що передбачала норма ч.2 статті 16-2 Закону №2011-XII (в чинній на той час редакції), а саме: одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому у випадках, зазначених у підпункті 5 пункту 2 статті 16 цього Закону, розмір одноразової грошової допомоги не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.16 Закону №2011-XII (в редакції, чинній на час повторного огліду МСЕК позивача 27.05.2019) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Відповідно до пункту «б» частини 1 статті 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, чинній на час повторного огліду МСЕК позивача 27.05.2019) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Отже, факт встановлення іншої причини інвалідності під час повторного огляду МСЕК позивачу, відповідно до вимог Закону №2011-XII передбачає виплату однаразової допомоги в більшому розмірі (250-кратному) порівняно з розміром отриманої ним допомоги (70-кратний).

Частинами 2, 4 ст.16-3 наведеного Закону (в редакції, чинній на час первинного огляду позивача органами МСЕК та встановлення відсотку втрати працездатності) передбачено, що у випадках, передбачених підпунктами 4 - 9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам. Якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

З аналізу наведених норм вбачається, що законодавством України передбачено право військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі у випадку встановлення під час повторного огляду згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищої групи інвалідності, за умови, що встановлення вищої групи інвалідності або більшого відсотку втрати працездатності відбулось протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або відсотку втрати працездатності.

Такі положення норми ст. 16-3 застосовуються при вирішення питання щодо отримання доплат між розміром раніше отриманої одноразової грошової допомоги при встановленні інвалідності нижчої групи (меншого відсотка втрати працездатності) та розміром одноразової грошової допомоги яка повинна виплачуватись при встановлені інвалідності вищої групи (більшого відсотка втрати працездатності).

Однак, на час повторного огляду МСЕК позивача 27.05.2019 із встановленням іншої причини інвалідності абзац другий пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ передбачав, у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку зі змінами, що відбулися, не здійснюється.

Саме цією нормою керувався відповідач, відмовляючи позивачу в призначенні допомоги у більшому розмірі.

Отже, правомірність застосування відповідачем вказаної норми закону є спірним питанням при вирішенні цієї справи.

Відповідно до вимог ч.1 ст.7 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина п`ята статті 242 КАС України).

Стаття 16 Закону України № 2011-ХІІ визначає перелік осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, а стаття 16-3 Закону визначає порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги, строків же реалізації права на одноразову грошову допомогу не передбачено, ані цим Законом, ані іншими нормативно-правовими актами.

В силу ч.9 ст.16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, яка прийнята відповідно до п.2 ст.16-2, п.9 ст.16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок №975).

Частиною 2 пункту 3 Порядку №975 встановлено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Щодо обставини, що відповідно до Закону №1774-VIII від 06.12.2016 року ст. 16-3 Закону №2011-ХІІ була доповнена абзацом 2 частини 4 відповідно до якого у разі зміни групи інвалідності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється, суд зазначає наступне.

Конституційний Суд України у рішенні від 9 лютого 1999 у справі №1-рп/99 зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

01.01.2017 року набрав чинності Закон України від 06.12.2016 року №1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким було доповнено ч.4 ст.16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» абзацом 2, відповідно до якого у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку зі змінами, що відбулися, не здійснюється.

Так, в силу статті 58 Конституції України, норма Закону України від 6 грудня 2016 року №1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яка набрала чинності 1 січня 2017 року, не може розповсюджуватись на спірні правовідносини, а саме: щодо встановлення первинно групи інвалідності (після встановлення відсотка втрати працездатності) за часовий проміжок з 2015 по 2017 рік, оскільки це фактично означатиме застосування зворотної дії закону в часі.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 20 березня 2018 року у справа № 295/3091/17 (№ К/9901/5281/17).

Стаття 16-3 Закону №2011-ХІІ у редакції до 01.01.2017 року не містила часових обмежень виплати одноразової грошової допомоги у разі, якщо після призначення первинної групи інвалідності (меншого відсотку втрати працездатності) особі було встановлено вищу групу інвалідності (більшого відсотку втрати працездатності), зокрема імперативно не виключала можливість здійснення такої виплати.

Системний аналіз наведених вище правових норм дає підстави зробити висновок, що у разі встановлення військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, причини інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у них виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується їм з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги.

Таким чином, оскільки, на момент виникнення спірних правовідносин (первинного встановлення позивачу групи інвалідності - 03.06.2015) імперативних обмежень строків реалізації права на одноразову грошову допомогу законодавством передбачено не було, отже, право позивача на отримання вказаної допомоги в більшому розмірі у зв`язку з встановленням іншої причини інвалідності не може бути обмежене дворічним терміном після первинного встановлення групи інвалідності.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 21 червня 2018 року у справі № 760/11440/17 (№ К/9901/41104/18) та в постанові від 30 вересня 2019 року у справі № 825/1380/18 (№ К/9901/58213/18).

Крім того, в постанові від 30 вересня 2019 року у справі № 825/1380/18 (№ К/9901/58213/18) Верховний Суд схвалив обраний судом апеляційної інстанції спосіб захисту порушеного права в аналогічній справі, а саме: визнання протиправним та скасування оскарженого рішення відповідача про відмову у виплаті одноразової допомоги та зобов`язання призначити та виплатити таку допомогу позивачу.

З огляду на вказане, суд приходить до висновку, що право особи на одноразову грошову допомогу не може підлягати часовим обмеженням і залежати від того чи пройшов дворічний термін з часу первинного огляду і встановлення інвалідності (меншого відсотка втрати працездатності), оскільки першочергово є встановленим той факт, що особа отримала незворотні негативні зміни стану здоров`я внаслідок перебування на військовій службі.

Таким чином, позивач має право на призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги як інваліду ІІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та статей 16, 16-3 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, з урахуванням раніше виплачених сум.

Зазначені встановлені судом обставини є підставою для задоволення позовних вимог в повному обсязі із обранням схваленого в аналогічній справі Верховним Судом способу захисту порушеного права.

Питання про розподіл судових витрат не вирішується, оскільки позивач у встановленому законом порядку звільнений від сплати судового збору.

На підставі викладеного, керуючись статтями 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов адвоката Суткової Рени Агабєковни в інтересах ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України про відмову ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду III групи внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 05.07.2019 № 88.

Зобов`язати Міністерство оборони України (Повітрофлотський проспект, 6, м. Київ, 03168, ) призначити та виплатити ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) одноразову грошову допомогу у разі настання інвалідності III групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві та статей 16, 16-3 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2015 року з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 27 березня 2020 року.

Суддя В.С. Шембелян