Справа № 826/18469/16
Суддя: Балась Т.П.
Дата ухвалення: 2020-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2020 року м. Київ № 826/18469/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Балась Т.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», у якому позивач просить суд:

- зупинити виконавче провадження ВП № 52072655, яке здійснює відповідач щодо примусового виконання виконавчого напису №14568 від 23.07.2016, що вчинений третьою особою;

- визнати протиправними дії відповідача щодо порушення норм Закону України «Про виконавче провадження» стосовно винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 31.10.2016 ВП №52072655, а саме незаконного її винесення та несвоєчасного направлення позивачу;

- визнати протиправною та скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 31.10.2016 ВП №52072655.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 03.01.2017 відкрито провадження у справі №826/18469/16 та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.02.2017 провадження у даній адміністративній справі зупинено до набрання законної сили рішенням у справі №756/13423/16-ц.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.09.2019 поновлено провадження в адміністративній справі №826/18469/16 та вирішено здійснювати подальший розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням чинного законодавства, є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідач правом надати відзив на позовну заяву не скористався.

Третя особа правом надати пояснення по суті спору не скористався.

Частинами 5 та 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дасть змогу відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив до початку першого підготовчого засідання у справі.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З урахуванням викладеного, суд вирішив розглядати справу за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що державним виконавцем Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 52072655, якою відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № 14568 від 23.07.2016 Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А.

31 жовтня 2016 року державним виконавцем Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві винесено постанову про арешт майна боржника якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику - ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення у розмірі 11214,58 дол. США.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 10.04.2018 у справі № 757/13423/16-ц визнано виконавчий напис від 23.07.2016, зареєстрований в реєстрі за №14568 та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованості - таким, що не підлягає виконанню.

Не погоджуючись з правомірністю і обґрунтованістю оскаржуваної постанови, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною першою статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону:

1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення;

2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді;

3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом;

4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом;

5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно зі статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Судом встановлено, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 10.04.2018 у справі № 757/13423/16-ц визнано виконавчий напис від 23.07.2016 №14568 таким, що не підлягає виконанню.

Тобто, постанова про арешт майна прийнята у виконавчому провадженні, відкритому на підставі виконавчого напису, який не підлягає виконанню.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відсутність факту існування виконавчого напису, який необхідно виконати у виконавчому провадженні свідчить про відсутність правових підстав зберігати накладений арешт на майно позивача.

Ураховуючи те, що виконавчий напис, з виконання якого проводилося примусове виконання визнано таким, що не підлягає виконанню, а також з метою недопущення порушення прав позивача щодо належного йому майна, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в частині визнання протиправною та скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 31.10.2016 у виконавчому провадження №52072655.

Одночасно, суд не приймає до уваги доводи позивача про протиправність дій державного виконавця щодо прийняття постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні №52072655, яка прийнята на підставі вказаного вище виконавчого напису 23.07.2016 №14568, оскільки на час прийняття державним виконавцем оспорюваної постанови про арешт майна, виконавчий напис не був визнаний таким, що не підлягає виконанню, та чинним на той час законодавством України державний виконавець не був уповноважений перевіряти достовірність наданих для відкриття виконавчого провадження документів, у зв`язку із чим відповідна вимога позивача задоволена бути не може.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача стосовно несвоєчасного направлення постанови про арешт майна боржника позивачу, суд зазначає таке.

За приписами статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Доказів, які б підтверджували, що постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження була надіслана позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше наступного робочого дня після її винесення відповідач суду не надав.

Таким чином, суд дійшов висновку, що державним виконавцем не дотримано вимоги частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» щодо належного повідомлення позивача про прийняття постанови про арешт майна боржника.

Що стосується позовної вимоги про зупинення виконавчого провадження №52072655, суд зазначає, що така вимога задоволенню не підлягає, так як відповідно до вимог статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» дані повноваження є виключною компетенцією виконавця даного провадження.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доказів, які б спростували доводи позивача, відповідач під час розгляду справи не надав.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню частково.

Частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні з адміністративним позовом до суду було сплачено судовий збір в розмірі 551,21 грн., згідно з квитанцією від 20.12.2016 № 339, оригінал якої міститься в матеріалах справи

З огляду на часткове задоволення позовних вимог стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві підлягають понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору на суму 275,60 грн.

Керуючись статтями 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 31.10.2016 ВП №52072655.

3. Визнати протиправними дії Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві щодо неналежного повідомлення ОСОБА_1 про прийняття постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 31.10.2016 у виконавчому провадження №52072655.

4. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві (ідентифікаційний код 35018577, місцезнаходження: 04212, м. Київ, вул. Маршала Тимошенка, 2Д) судовий збір у розмірі 275 (двісті сімдесят п`ять) грн. 60 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до вимог частини 6 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Т.П. Балась