Справа № 160/883/20
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2020-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 березня 2020 року Справа № 160/883/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АМТ ТРЕЙД» до Дніпровської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 14.11.2019 №UA110030/2019/800278/2, -
22 січня 2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «АМТ ТРЕЙД» до Дніпропетровської митниці ДФС України, правонаступником якої є Дніпровська митниця Держмитслужби, в якій позивач просить:
- визнати протиправними і скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 14.11.2019 №UA110030/2019/800278/2.
Також, позивачем в обґрунтування позову було зауважено, що недоречним є твердження відповідача щодо не надання позивачем до митного органу документу «Технічний опис товару», оскільки такий документ був наданий ним відповідачу в якості додатку до листа №504 від 14.11.2019 року. Крім цього, на думку позивача, необґрунтованим є зауваження відповідача про не надання позивачем сертифікату про походження товару (форми А) на момент митного оформлення та не підтвердження оплати 70% оцінюваної партії товару, оскільки відповідно до додаткової угоди № 2 від 10.01.2019року до Контракту № LTN-1-2017 від 13.11.2017р., його пункт 3.5 викладений у новій редакції, відповідно до якої з переліку документів, які повинен надати Продавець, виключений сертифікат про походження товару. Звернуто увагу на те, що документи надаються не з моменту 70% оплати за товар, а з моменту відвантаження партії товару. Відповідно до умов Контракту, Специфікації № 10 від 12.09.2019р., акту виконаних робіт за договором перевезення № 1511-1/912/2018 від 15.11.2019р., термін оплати за товар на момент декларування спірної партії товару не сплинув, а тому, на момент декларування, оплата позивачем здійснена не була. Також позивачем зазначено, що безпідставним є твердження відповідача про те, що з інформації посольства України в КНР щодо вартості контейнерних морських перевезень встановлено, що вартість перевезення 40 футового контейнера з портів КНР до порту «Південний» складає від 2500-3000 доларів США, оскільки перевезення здійснювалось відповідно до умов договору перевезення, якими було узгоджено сторонами, у тому числі і його вартість, а посольство України в КНР не займається морськими перевезеннями вантажів за плату. Норми ЗУ «Про дипломатичну службу» не передбачають право посольства приймати участь у коригуванні митної вартості будь-якого товару, який підлягає митному оформленню шляхом висловлення припущень щодо «розмірів тарифів на морський вид транспорту», тому відомості що містяться у листі не є достовірним доказом вартості контейнерних перевезень. Крім того, позивачем вказано, що необґрунтованою є вимога відповідача стосовно надання документів, підтверджуючих якість задекларованих товарів та твердження щодо ненадання технічних умов виробника (враховуючи характер угоди, оскільки в процесі консультацій щодо правильності визначення митної вартості, відповідачем такі документи не вимагались, а листом № 504 від 14.11.2019 року, ТОВ АМТ ТРЕЙД було направлено митниці, у тому числі і технічний опис товару від 19.09.2018р., що підтверджує технічні та якісні характеристики товару. Позивачем також зазначено, що безпідставним є зауваження митниці щодо можливості розгляду передбачених контрактом умов оплати, як прихованого комерційного кредиту та/або лізингу, оскільки це не передбачено умовами самого контракту та протирічить нормам діючого законодавства України і є виключно припущенням митниці.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.01.2020 року відкрито провадження в адміністративній справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
11.03.2020 року позивачем до суду надано відповідь на відзив, в якій позивачем зазначені обставини, аналогічні обставинам, наведеним у позовній заяві.
Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 13.11.2017 року між позивачем ТОВ «АМТ ТРЕЙД» (м. Дніпро) та компанією LUTIAN MACHINERY CO., LTD було укладено зовнішньоекономічний контракт № LTN-1-2017 13.11.2017 року на поставку в Україну товарів в асортименті, кількості та за цінами, вказаними у Специфікаціях (Додатках), які є невід`ємною частиною даного контракту.
З метою підтвердження митної вартості товару, разом із вищевказаною митною декларацією, позивачем були подані документи, передбачені частинами 2, 3 ст. 53 Митного кодексу України, а саме:
- декларація митної вартості ;
- зовнішньоекономічний контракт № LTN-1-2017 від 13.11.2017 року;
- додаткові угоди: № 1 від 06.04.2018р., № 2 від 10.01.2019р., № 4 від 20.08.2019р.;
- специфікація №10 від 12.09.2019р. до контракту;
- інвойс 18LTJX5579-5 від 19.09.19р.;
- пакувальний лист від 19.09.19р.;
- договір №1511-1/912/2018 від 15.11.18р. перевезення вантажу морським транспортом (фрахту);
- заявка на міжнародне морське перевезення № 16/1 від 13.09.19р. до договору №1511-1/912/2018 від 15.11.18р.;
- коносамент №MRFB19092414 від 25.09.19р.;
- довідка про транспортні витрати від 04.11.2019р.;
- накладна внутрішнього сполучення № 42029918 від 11.11.2019р.;
- відомість вагонів та контейнерів від 10.11.2019р.
Також, декларантом позивача відповідно до ч. ч.7 ст.55 Митного кодексу України, задля випуску придбаного товару у вільний обіг, відповідно до ч.7 ст.55 МК, надано митному органу гарантію у вигляді грошової застави відповідно до розділу Х цього Кодексу з визначеним строком її дії, який не перевищує 90 календарних днів з дня випуску товарів.
Відповідно до ч. 8 ст. 55 Митного кодексу України, Листом від 14.11.19р. № 504 декларантом було подано додаткові документи:
- комерційна пропозиція від підприємства - виробника від 04.09.19р.;
- прайс - лист виробника від 28.08.19р.;
- технічний опис (характеристики) товарів від 19.09.2018р.
Митна вартість товару заявлена позивачем зі ціною договору (основний метод) відповідно до ст.58 МКУ.
У зв`язку з неможливістю застосування митної вартості, заявленої декларантом, відповідачем прийнято Рішення про коригування митної вартості товарів від 14.11.2019 № UА110030/2019/800278/2 та застосовано другорядний метод визначення митної вартості - 2-г - резервний метод.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 49 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно частини 6 та 7 статті 54 Митного кодексу України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;
2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;
4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
У разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
Згідно з частиною 1 статті 55 Митного кодексу України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Частиною 2 статті 55 Митного кодексу України визначено, що прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:
1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;
2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;
3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів;
4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування;
а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються:
у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів;
у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті;
б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.
Відповідно до частини 1 статті 57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:
1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);
а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;
б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;
в) на основі віднімання вартості;
г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції) (частина 2 статті 57 Митного кодексу України).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (частина 3 статті 57 Митного кодексу України).
При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу (частина 6 статті 57 Митного кодексу України).
Згідно з частиною 8 статті 57 Митного кодексу України, у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Частиною 1 статті 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:
1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що:
а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні;
б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно);
в) не впливають значною мірою на вартість товару;
2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;
3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті;
4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.
Відповідно до частини 2 статті 58 Митного кодексу України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості і з цією метою мають повноваження витребовувати додаткові документи для перевірки правильності зазначеної митної вартості товару в разі наявності підстав для сумніву в правильності митної оцінки товару, що переміщується через митний кордон України.
Разом з тим, дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До них, зокрема, належать процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов`язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості.
Так, з рішення про коригування митної вартості № UA110030/2019/800278/2 від 14.11.2019 року вбачається, що підставою для його прийняття є результат митного контролю щодо правильності визначення митної вартості товарів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, та перевірки наявності або відсутності застережень щодо застосування методу визначення митної вартості за ціною договору (контракту) згідно статті 54 Митного кодексу України.
В результаті такого контролю встановлено:
2) У гр.44 зазначений документ «Технічний опис товару», але він не наданий до митного органу, що не дає можливості ідентифікувати із оцінювальною партією товару.
3) Пунктом 3.5 контракту від 13.11.2017 № LTN-1-2017 обумовлено що протягом 10 календарних днів з моменту оплати 70% кожної партії товару Продавець надсилає Покупцю оригінали документів: рахунок - фактуру, пакувальний лист, морський коносамент завірені печаткою та підписом Продавця та оригінал сертифікату про походження товару (форма А) з підписом та печаткою Продавця. Сертифікат походження на момент митного оформлення не надавався. Підтвердження оплати 70% оцінюваної партії товару не підтверджено.
4) Відповідно згенерованій формі контролю: 105-2 «Контроль правильності визначення митної вартості товарів». Визначено, що наявна інформації, фрахт контейнера з відповідної країни до порту призначення коштує близько від 3500 до 4300 USD. Також, відповідно до листа посольства України в КНР, на запит МЗС України отримано відповідь за №6156/16-200-81 від 17.01.2019 щодо вартості контейнерних морських перевезень. Так вартість перевезення 40 футового контейнера з портів КНР до порта «Південий» складає від 2 500-3 000 дол. США.
5) Стосовно документів щодо якості товарів. Відповідно до ч.5 ст.54 МКУ орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості. Відповідно до п. в) частини восьмої ст.257 МКУ Митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється органами доходів і зборів на підставі митної декларації , до якої декларантом залежно від митних формальностей , установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться такі відомості, у тому числі у вигляді кодів: торговельна марка та виробник товарів (за наявності у товаросупровідних та комерційних документах).Згідно п. 2 частини другої ст.52 декларант зобов`язаний подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. Відповідно до розділу другого Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом ДФС України від 11.09.2015 №689 (далі Методичні рекомендації), Робота посадових осіб з аналізу, виявлення та оцінки ризиків здійснюється шляхом (зокрема): - Вивчення характеристик товарів, які впливають на рівень їх митної вартості. - Перевірка документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, вивчення маршруту транспортування товарів та перевірки достовірності декларування витрат на транспортування. - Перевірки включення/не включення складових митної вартості, у тому числі, на підставі наявної в органу доходів і зборів інформації щодо наявності таких складових митної вартості (результати документальних перевірок, відповіді на запити для встановлення автентичності тощо). Відповідно до п.2.2 Контракту, якість товару має відповідати міжнародним стандартам, технічним умовам заводу-виробника. Митницею лише запитано якісні документи, передбачені умовами наданого зовнішньоекономічного Контракту, підписаного сторонами. Технічні умови виробника (враховуючи характер угоди) не надано
6) Щодо оплати товару. Передбачені контрактом умови оплати можуть розглядатись як прихований комерційний кредит та/або лізинг. Умови договору, коли відвантаження товару та оплата не співпадають у часі, відповідно до норм Цивільного кодексу України (ст.1057) визначаються терміном «комерційний кредит». Продаж товару з відстроченням платежу як різновид комерційного кредиту регламентовано ст.694 ЦКУ. Договором купівлі продажу може бути передбачений обов`язок покупця сплачувати проценти на суму, що відповідає ціні товару, проданого в кредит, починаючи від дня передання товару продавцем. Поставка товару з таким відстроченням по оплаті також може розглядатись як прихований лізинг, яким передбачаються лізингові платежі, які не розглядаються як частина митної вартості лише за певних умов (п.5 ст.51 МКУ).
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, суд зазначає, що згідно з пунктом 2 частини 5 статті 54 Митного кодексу України, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.
Відповідно до частини 2 статті 53 Митного кодексу України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування
У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
4) виписку з бухгалтерської документації;
5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;
6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
7) копію митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
У разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи:
1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України;
2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам;
3) розрахунок ціни (калькуляцію).
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до пунктів 1.1, 1.2, 2.1 Договору перевезення вантажу морським транспортом №1511-1/912/2018, предметом договору є міжнародне морське перевезення (фрахт) вантажів, яке зобов`язаний виконати Перевізник у порядку та на умовах Договору. Детальні умови морського перевезення визначаються у заявках, підписаних Замовником, які є невід`ємною частиною Договору.
Перевізник зобов`язується здійснити морське перевезення (фрахт) вантажів у контейнерах по узгодженому Сторонами маршруту та на умовах, передбачених даним Договором та заявками до нього.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 13.09.2019 року Сторонами Договору узгоджена заявка №16/1 на міжнародне морське перевезення одного контейнера, загальною вагою 9 194,50 кг., з товаром «Мийки високого тиску» та «Аксесуари до мийок високого тиску», у кількості упаковок 841 упакувань, зазначено маршрут перевезення, порти відвантаження та прибуття, місце вивантаження, узгоджена загальна вартість перевезення у розмірі 1040 дол.США. Таким чином, в заявці були зазначені усі суттєві умови перевезення, необхідні Перевізнику.
Таким чином, посилання відповідача на ненадання позивачем в ході митного оформлення задекларованого товару документу «Технічний опис товару», на думку суду, є безпідставним та необґрунтованим, оскільки на момент винесення спірного рішення, зазначений недолік був ним усунутий.
Також, суд вважає необґрунтованим й посилання відповідача на ненадання позивачем сертифікату походження товару на момент митного оформлення та не підтвердження оплати 70% оцінюваної партії товару з огляду на те, що, як встановлено судом під час судового розгляду та підтверджено матеріалами справи, позивачем митному органу була надана додаткова угода № 2 від 10.01.2019р. до Контракту № LTN-1-2017 від 13.11.2017р., згідно умов якої, його пункт 3.5 викладений у новій редакції, відповідно до якої з переліку документів, які повинен надати Продавець, виключений сертифікат про походження товару. Документи надаються не з моменту 70% оплати за товар, а з моменту відвантаження партії товару. Дія цієї додаткової угоди розповсюджується і на партії товарів, відвантажені до дати її підписання. Додаткова угода надана до митної декларації, що, в свою чергу, підтверджується інформацією графи 44 електронної митної декларації.
Як вбачається з п. 5.2. Контракту, умови оплати кожної партії товару зазначаються у відповідних специфікаціях (додатках) до контракту.
Суд зазначає, що відповідно до акту виконаних робіт від 04.11.2019р., датою виконання робіт за договором № 1511-1/912/2018 від 15.11.2019р. є 04.11.2019р., тобто саме з цієї дати необхідно відраховувати перебіг терміну оплати за товар, який на момент декларування спірної партії товару не сплинув.
Таким чином, суд вважає, що оскільки п. 3.5 Контракту на момент декларування спірної партії товару був змінений за угодою сторін і з нього було виключено умову стосовно 70% оплати за товар, термін оплати за товар не сплинув, то вимога митниці щодо підтвердження оплати 70% оцінюваної партії товару, є безпідставною.
Частиною 2 статті 53 МКУ передбачено перелік документів, які надаються для підтвердження розрахунку митної вартості. Суд зазначає, що Сертифікат походження відсутній у цьому переліку, відтак, його надання, як розбіжність, яка впливає на числові значення митної вартості, протирічить положенням митного законодавства, при цьому, митницею не зазначено, яким чином надання сертифікату про походження впливає на числові значення митної вартості.
Згідно частини 5 ст. 53 МКУ, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Таким чином, зауваження щодо необхідності надання сертифікату походження також є необґрунтованим.
При цьому, на думку суду, доказова спроможність зазначеного документа в розумінні ст.ст. 73-76 КАС України, а також з огляду на застосований до позивача з метою коригування заявленої митної вартості товару 6-го резервного методу, є досить сумнівною.
Так, відповідно до ЗУ «Про дипломатичну службу» (ст.1), дипломатична служба це державна служба особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності посадових осіб дипломатичної служби, пов`язаній з реорганізацією зовнішньої політики України, захистом національних інтересів України у сфері міжнародних відносин, а також прав та інтересів громадян і юридичних осіб України за кордоном.
Відповідно до ст.3 наведеного закону, правову основу дипломатичної служби, діяльності її органів та посадових осіб дипломатичної служби становлять Конституція України; чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цей та інші закони України, постанови Верховної Ради України, акти Президента України, Кабінету Міністрів України, інші акти законодавства України.
Відповідно до ст. 6 зазначеного закону, основними завданнями органів дипломатичної служби є: забезпечення захисту національних інтересів України; реалізація зовнішньополітичного курсу України, спрямованого на розвиток політичних, економічних, культурних, гуманітарних, наукових, інших зв`язків з іноземними державами та міжнародними організаціями; захист прав та інтересів громадян і юридичних осіб України за кордоном; сприяння утвердженню міжнародного авторитету України, піднесенню у світі її іміджу як надійного і передбачуваного партнера; забезпечення дипломатичними засобами і методами захисту суверенітету, міжнародної безпеки, територіальної цілісності та непорушності кордонів України, її політичних, торговельно-економічних, культурних, гуманітарних та інших інтересів; координація діяльності державних органів щодо забезпечення реалізації єдиного зовнішньополітичного курсу України; вивчення та аналіз політичного та економічного становища у світі, зовнішньої та внутрішньої політики іноземних держав, діяльності міжнародних організацій; забезпечення державних органів інформацією, необхідною для здійснення ефективної зовнішньої та внутрішньої політики України; інші завдання відповідно до законодавства України.
Відповідно до ст. 7 вказаного закону, основними функціями органів дипломатичної служби є: служіння Українському народу; забезпечення національних інтересів і міжнародної безпеки України шляхом підтримання мирного та взаємовигідного співробітництва з іноземними державами і міжнародними організаціями за загальновизнаними принципами та нормами міжнародного права; підтримання дипломатичних і консульських зносин з іноземними державами, представництво України у міжнародних організаціях та спеціальних місіях; забезпечення єдності зовнішньополітичного курсу держави; здійснення зовнішньополітичної діяльності держави; забезпечення координації діяльності, що здійснюється державними органами у сфері зовнішніх зносин; організація проведення переговорів, а також участь у підготовці укладення міжнародних договорів України; внесення в установленому порядку на розгляд Президента України або Кабінету Міністрів України пропозицій щодо укладення, виконання та припинення дії міжнародних договорів України; внесення в установленому порядку на розгляд Президента України, Верховної Ради України та Кабінету Міністрів України пропозицій з питань розвитку відносин України з іноземними державами та міжнародними організаціями; підготовка пропозицій щодо вдосконалення законодавства України у сфері міжнародних відносин; здійснення функцій дипломатичного протоколу у сфері забезпечення зовнішніх зносин з іноземними державами та міжнародними організаціями; забезпечення в установленому порядку зберігання міжнародних договорів України; здійснення в установленому порядку функцій депозитарія міжнародних договорів України; сприяння діяльності іноземних дипломатичних представництв та консульських установ, представництв міжнародних організацій в Україні, а також здійснення нагляду за додержанням дипломатичних і консульських привілеїв та імунітетів; сприяння державним органам у частині здійснення ними зовнішніх зносин, надання їм відповідної методичної, консультаційної та інформаційної допомоги, дотримання міжнародних зобов`язань України; здійснення інформаційного забезпечення Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України з питань зовнішньополітичної діяльності; поширення інформації про Україну за кордоном; забезпечення розвитку зв`язків із закордонними українцями та їх громадськими об`єднаннями; виконання в Україні та за кордоном консульських функцій, передбачених чинними міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та іншими актами законодавства України; забезпечення та координація діяльності з торговельно-економічних питань, що здійснюється закордонними дипломатичними установами України; сприяння залученню допомоги від іноземних держав та міжнародних організацій; сприяння розвитку міжнародного освітнього та науково-технічного співробітництва; інші функції відповідно до законодавства України.
Відповідно до ст.ст. 10, 11 зазначеного закону, визначені права та обов`язки посадових осіб дипломатичної служби з відповідним кореспондуванням до норм ЗУ «Про державну службу» серед яких: користуватись правами, визначеними для державних службовців Законом України "Про державну службу", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. виконувати обов`язки, визначені для державних службовців Законом України "Про державну службу", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом; поважати закони, правила і традиції держави перебування, гідно представляти Україну.
Відтак, жодною з перелічених вище норм ЗУ «Про дипломатичну службу», не передбачено право посольства приймати участь у коригуванні митної вартості будь-якого товару, який підлягає митному оформленню шляхом висловлювання припущень щодо «розмірів тарифів на морський вид транспорту».
Крім того, аналіз відповідних норм Митного кодексу України, а саме: ст.ст. 49, 50, 51, 52, 53, 54, 55, 56, 57-64, дозволяє суду прийти до висновку про покладення саме на відповідний орган доходів і зборів обов`язку щодо перевірки правильності визначення митної вартості декларантом відповідно до норм МК України, без покладання означених формальностей на будь-яке Посольство України в будь-якій державі.
Суд також вважає, що посилання митного органу на вартість фрахту визначену «формами контролю» також є необґрунтованим і протирічить наданим позивачем первинним документам, оскільки відомості стосовно вартості перевезення визначені «формами контролю» та у листі посольства України в КНР суттєво відрізняються, а митницею не зазначено, з яких джерел відбулося визначення вартості фрахту контейнера «формами контролю» та посольством України в КНР.
Щодо доводів відповідача про не надання позивачем документів, підтверджуючих якість задекларованих товарів, яка відповідно до п.2.2 Контракту має відповідати міжнародним стандартам, технічним умовам заводу-виробника та не надання технічних умов виробника (враховуючи характер угоди), суд вважає їх необґрунтованими з огляду на наступне.
Як встановлено судом під час судового розгляду та підтверджено матеріалами справи, відповідачем в процесі консультацій щодо правильності визначення митної вартості, не вимагались від відповідача документи, які підтверджують якість товару. Листом № 504 від 14.11.2019 року ТОВ «АМТ ТРЕЙД» було направлено митниці, у тому числі і технічний опис товару від 19.09.2018р., що підтверджує технічні та якісні характеристики товару.
Частиною 2 статті 53 МКУ передбачено перелік документів які надаються для підтвердження розрахунку митної вартості. Документи про якість товару не входять у цей перелік документів, а тому, суд вважає твердження відповідача щодо відсутності документів виробника про якісні характеристики товару, як розбіжність, яка впливає на числові значення митної вартості, необґрунтованим, та таким, що протирічить положенням митного законодавства.
Згідно частини 5 ст. 53 МКУ, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Верховним Судом з приводу ненадання документів про якість товару для підтвердження митної вартості у постанові від 16.11.19 по справі №813/1012/17 викладено правову позицію, відповідно до якої виключний перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження митної вартості, наведений у ст. 53 МК України, і серед цього переліку відсутні документи щодо якості товарів.
Таким чином, вимога митниці про надання документів, що містять відомості про якісні характеристики, в даному випадку запасних частин для підтвердження числових значень визначеної декларантом митної вартості, є безпідставною та необґрунтованою та прямо протирічить зазначеним положенням ст. 53 МКУ та висновкам Верховного суду.
Крім того, пунктом 2.2. договору передбачена загальна вимога якості товару, який має відповідати міжнародним стандартам, технічним умовам заводу-виробника. Зазначений пункт не передбачає і не вимагає від Постачальника у обов`язковому порядку надавати спеціальні документи, що підтверджують якість товару.
Суд зазначає, що в наданих митниці технічних характеристиках поставленого товару, зазначені його розпізнавальні особливості, які дозволяють ідентифікувати задекларований товар, що підтверджується відомостями у графі 31 митної декларації.
Доводи відповідача про те, що передбачені контрактом умови оплати можуть розглядатись як прихований комерційний кредит та/або лізинг, суд також вважає необґрунтованими, з огляду на те, що передбачене частиною п`ятою статті 54 Митного кодексу України право митного органу на витребування у декларанта додаткових документів реалізується виключно з підстав, які передбачені частиною третьою статті 53 Митного кодексу України, - надання декларантом документів, які містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Тобто, наведені приписи зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
У процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару, а відтак, суперечності (розбіжності) між відомостями, які не впливають на ціну товару та інші складові митної вартості, не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару та витребування додаткових документів, передбачених ч.3 ст.53 МКУ.
Отже, зазначене зауваження митниці ґрунтується на безпідставних припущеннях і протирічить положенням діючого законодавства України.
Відповідно до частини 1 статті 13 Закону України «Про валюту і валютні операції» від 21.06.18 р. № 2473-VIII, Національний Банк України має право встановлювати граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.
Згідно пункту 21 «Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті», затвердженого постановою НБУ від 02.01.19 № 521, граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів становлять 365 календарних днів.
Відповідно до ст. 1057 ЦКУ, надання кредиту як відстрочення або розстрочення оплати товарів передбачається договором, виконання якого пов`язане з переданням у власність другій стороні речей.
Відповідно до ст. 806 ЦКУ, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).
Судом з матеріалів справи встановлено, що умовами Контракту № LTN-1-2017 від 13.11.2017 року було передбачено набуття права власності, а не користування на товар Покупцем та не передбачена сплата будь-яких відсотків на суму, що відповідає ціні товару, поставленого на умовах розстрочення платежу.
Таким чином, в даному випадку, відсотки, як частина митної вартості товару, у зв`язку з їх відсутністю, не можуть розглядатись і включатись у митну вартість як частина митної вартості.
Верховним Судом щодо умов оплати було сформовано правову позицію, відповідно до якої судом визначено, що процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу, умови плати безпосередньо ціни товару не стосуються. У зв`язку з цим відомості про умови оплати товару не повинні братися органом доходів і зборів до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару. Суперечності у відомостях щодо умов оплати товару у документах, доданих до вантажної митної декларації на підтвердження митної вартості товарів, не можуть бути підставою для витребування органом доходів і зборів додаткових документів у декларанта» (Постанова від 11.04.18р. по справі №804/4680/16).
Уявлення митного органу щодо проміжку часу для внесення передоплати може не збігатися з домовленостями господарюючих суб`єктів, а питання оплати вирішуються сторонами на вільній основі, з урахуванням власних ризиків та можливостей (Постанова 20.03.2018 року справа №815/4132/17).
Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що не має будь-яких підстав вважати, що дати здійснення оплати за товар впливають на ідентифікацію товару і визначення його митної вартості (Постанова від 19.11.2019 року cправа №804/911/14).
Щодо неподання декларантом додаткових документів, суд зазначає, що, в даному випадку, їх відсутність не впливає на правильність визначення декларантом митної вартості товарів за першим методом, що підтверджується наданими до митного оформлення основними документами. Неподання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, на думку суду, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.
Також, відповідач не довів суду обов`язкову в силу частини 1 статті 55 Митного кодексу України наявність передбачених частиною 6 статті 54 Митного кодексу України випадків, за яких митниця могла відмовити позивачу в митному оформленні товару за заявленою ним митною вартістю та прийняти рішення про коригування митної вартості товарів. Відповідач не надав суду доказів та аргументованих пояснень з приводу того, що позивачем заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів; не довів суду невідповідність обраного позивачем методу визначення митної вартості товарів; не посилався та не підтвердив суду надходження офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Інших обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору, відповідачем не наведено, а інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару, судом не встановлено.
Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем подано відповідачу достатній пакет документів на підтвердження кількісних і вартісних показників імпортованого товару, повноти і достовірності митної вартості товару, заявленої позивачем за першим методом, а відтак, заявлена позивачем митна вартість товарів за ціною договору відповідає вимогам статті 58 Митного кодексу України. Натомість коригування відповідачем митної вартості здійснено неправомірно з порушенням ч. 3 ст. 53, ч. 6 ст. 54, ч. 1 ст. 55 Митного кодексу України та всупереч правилам, визначеним ст. 58 цього Кодексу.
Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про протиправність рішення Дніпропетровської митниці ДФС про коригування митної вартості від 14.11.2019 №UA110030/2019/800278/2.
Згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною першою статті 9 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч.2 цієї статті).
Згідно зі ст. 249 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Оцінюючи наявні в справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів позивача. Разом з тим, відповідач як суб`єкт владних повноважень в ході судового розгляду не довів обґрунтованість своїх висновків і правомірності прийнятого на їх підставі рішення.
Відповідно до частини першої ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду, в розмірі 2 102,00 грн, що документально підтверджується платіжним дорученням № 3898 від 17.01.2020 року.
Отже, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 2 102,00 грн підлягає стягненню на користь позивача.
Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 242-246, 250, 255, 262, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "АМТ ТРЕЙД" до Дніпровської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 14.11.2019 року №UA110030/2019/800278/2 - задовольнити повністю.
Визнати протиправними та скасувати рішення Дніпропетровської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 14.11.2019 року №UA110030/2019/800278/2.
Рішення суду набирає законної сили відповідно дост. 255 Кодексу адміністративного судочинства Українита може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст.ст. 295 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Кальник