Справа № 400/490/20
Суддя: Марич Є. В.
Дата ухвалення: 2020-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2020 р. справа № 400/490/20
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Марич Є.В., розглянув в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , Галаганівка,Снігурівський район, Миколаївська область,57372
до відповідача:Головного управління Держгеокадастру України у Миколаївській області, пр. Миру, 34,Миколаїв,54034
треті особи:Снігурівська міська рада, вул. 200-річчя Снігурівки, 124,Снігурівка,Снігурівський район, Миколаївська область,57300
про:визнання протиправним та скасування наказу від 02.12.2019 р. № 10722/0/14-19-СГ,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернулась до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру в Миколаївській області (далі-відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області №10722/0/14-19-СГ від 02.12.2019 р., відповідно до якого припинено право довічного успадковуваного володіння землею державної власності сільськогосподарського призначення загальною площею 50,00 га, надане громадянину України ОСОБА_2 , посвідчене державним актом на право довічного успадковуваного володіння землею, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право довічного успадковуваного володіння землю за №8, розташовану у межах Нововасилівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області, а віднесено земельну ділянку загальною площею 50,00 га, до земель запасу сільськогосподарського призначення державної власності в межах території Нововасилівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що спірний наказ, на думку позивача, є протиправним, оскільки винесений відповідачем без наявності відповідної норми чинного законодавства України, що дозволяє припинити право довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою. Також, зазначила, що вона є спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 , однак спірний наказ позбавляє її права на успадкування земельної ділянки, яка згідно акту на право довічного успадкованого володіння землею надана ОСОБА_2 .

Ухвалою від 30.01.2020 р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву.

Від відповідача надійшов відзив, відповідно до якого просив відмовити у задоволенні позову, оскільки перехід у порядку спадкування права довічного володіння землею за законом не передбачено, як і не передбачено такого виду землекористування чанним Земельним кодексом України. Також, зазначив, що право користування земельною ділянкою, що виникло лише на підставі державного акта на право володіння земельною ділянкою без укладання договору про право користування земельною ділянкою з власником землі, припиняється зі смертю особи, якій належало таке право, відтак право довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою державної власності загальною площею 50,00 га припинилось, у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 , а тому спірний наказ є правомірним.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами.

Інших процесуальних дій у справі судом не вчинялось.

Вирішуючи спір, суд враховує наступне.

Згідно довідки Снігурівської державної нотаріальної контори Миколаївської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса), позивач звернулась в Снігурівську державну нотаріальну контору із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину на Ѕ частку спадкового майна після смерті свого чоловіка ОСОБА_2 .

Згідно Державного акту на право довічного успадковуваного володіння землею, ОСОБА_2 було передано у довічне успадковуване володіння 50.00 га землі, розташовану в межах території Нововасилівської сільської рад Снігурівського району Миколаївської області по КСП «Інгулець»(а. с. 23).

ІНФОРМАЦІЯ_1 р. ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а. с. 15).

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 02.12.2019 р. №10722/0/14-19-СГ припинено право довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою державної власності сільськогосподарського призначення загальною площею 50,00 га, надану громадянину ОСОБА_2 , посвідчене актом на право довічного успаковуваного володіння землею, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право довічного успадковуваного володіння землю№8, розташовану в межах території Нововасилівської сільської рад Снігурівського району Миколївської області (а. с. 12).

Позивач вважаючи спірний наказ таким, що порушує її права звернулась до суду з даним позовом .

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцієюта законами України.

Згідно статті 15-1 Земельного кодексу України (далі-ЗК України) до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Згідно із статтею 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Відповідно до статті 22 ЗК України, землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної га навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Згідно з пунктом «а» частини 3 статті 22 ЗК України, землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Статтею 31 ЗК України передбачено, що землі фермерського господарства можуть складатися із: земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству, як юридичній особі; земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності; земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди.

Стаття 23 Закону України «Про фермерське господарство» передбачає, що успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону.

Матеріалами справами підтверджено, що ОСОБА_2 отримав спірну земельну ділянку на праві довічного успадковуваного володіння на підставі Земельного кодексу УРСР від 18 грудня 1990 року.

Відповідно до т. 6, 50 ЗК України (в редакції чинній на час передачі у довічне успадковувань володіння) , у довічне успадковуване володіння земля надається громадянам Української РСР для ведення селянського (фермерського) господарства. Громадянам, які виявили бажання вести селянське (фермерське господарства), що ґрунтується переважно на особистій праці та праці членів їх сімей, надаються за їх бажанням у довічне успадковуване володіння або в оренду земельні ділянки, включаючи присадибний наділ.

Постановою Верховної Ради Української РСР від 27.03. 1991 р., яка втратила чинність від 13.03.1992 р., затверджено форми державних актів: право довічного успадковуваного володіння землею; на право постійного володіння землею; на право постійного користування землею.

Земельний кодекс України в редакції від 13.03.1992 р. не передбачав такого виду права як довічне успадковувань володіння землею, не мстить такої форми володіння землею, як довічне успадковуване володіння і чинний Земельний кодекс України.

При цьому, відповідно до пункту 8 Постанови Верховної Ради України від 13 березня 1992 року № 2200 «Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі» громадяни, підприємства, установи, організації, яким було надано у встановленому порядку земельні ділянки у довічне успадковуване або постійне володіння, зберігають свої права на використання цих земельних ділянок до оформлення права власності або землекористування відповідно до ЗК України.

Пунктом 6 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України 2001 року визначено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 01 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них.

У Рішенні Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 р. №5-рп (справа про постійне користування земельними ділянками) зазначено, що у Земельному кодексі Української РСР від 18 грудня 1990 року була регламентована така форма володіння землею, як довічне успадковуване володіння. ЗК України в редакції від 13 березня 1992 року закріпив право колективної та приватної власності громадян на землю (зокрема, право громадян на безоплатне одержання у власність земельних ділянок для ведення сільського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства тощо (ст. 6)). Це свідчить про те, що поряд із впровадженням приватної власності на землю громадянам, на їх вибір забезпечувалася можливість продовжувати користуватися земельними ділянками на праві постійного (безстрокового) користування, оренди, пожиттєвого спадкового володіння або тимчасового користування. При цьому в будь - якому разі виключалась як автоматична зміна титулів права на землю, так і будь-яке обмеження права користування земельною ділянкою у зв`язку з непереоформленням правового титулу.

Конституційний Суд України вважав, що встановлення обов`язку громадян переоформити земельні ділянки, які знаходяться у постійному користуванні, на право власності або право оренди до 01 січня 2008 року, потребує врегулювання чітким механізмом порядку реалізації цього права відповідно до вимог частини 2 статті 14, частини 2 статті 41 Конституції України. У зв`язку з відсутністю визначеного у законодавстві відповідного механізму переоформлення громадяни не в змозі виконати вимоги пункту 6 Перехідних положень Кодексу у встановлений строк, про що свідчить неодноразове продовження Верховною Радою України цього строку. Підставою для виникнення права на земельну ділянку є відповідний юридичний факт.

Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення:

- пункту 6 розділу Х "Перехідні положення" ЗК України щодо зобов`язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення;

- пункту 6 Постанови Верховної Ради України "Про земельну реформу" від 18 грудня 1990 року N 563-ХII з наступними змінами в частині щодо втрати громадянами, підприємствами, установами і організаціями після закінчення строку оформлення права власності або права користування землею раніше наданого їм права користування земельною ділянкою.

З огляду на викладене, особа, яка володіє земельною ділянкою на праві довічного успадковуваного володіння за Законом не може бути позбавлена права на таке володіння.

На відповідні відносини щодо такого володіння поширюються гарантії, встановлені статтею 1 Протоколу Першого Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція» та ст. 41 Конституції України. Ці норми не лише гарантують право довічного успадковуваного володіння землею (як різновид «мирного володіння майном» в розумінні Конвенції, та як речове право, захищено статтею 41 Конституції України), але і обмежують у можливості припинити відповідне право.

Отже, дії державних органів щодо надання земельних ділянок громадянам у довічне успадковуване володіння були припинені, проте ті особи, які набули це право у встановленому законом порядку, зберегли його, оскільки законодавство не містить норми, яка б дозволяла припинити право довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою, а тому таке право є дійсним.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду України у постанові від 20.11.2019 р. у справі №368/54/17.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, відповідач протиправно прийняв спірний наказ, яким припинив право довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою державної власності сільськогосподарського призначення загальною площею 50,00 га, надану громадянину ОСОБА_2 , після його смерті.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судовий збір позивачем сплачено в розмірі 840,80 грн., що підтверджується квитанцією №0.0..2 від 27.01.2020 р. (а. с. 4), який підлягає присудженню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 (Галаганівка,Снігурівський район, Миколаївська область,57372 НОМЕР_1 ) до Головного управління Держгеокадастру України у Миколаївській області (пр. Миру, 34, Миколаїв, 544) задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області (пр. Миру, 34, Миколаїв, 54034, ідентифікаційний код 39825404) №10722/0/14-19-СГ від 02.12.2019 р., відповідно до якого припинено право довічного успадковуваного володіння землею державної власності сільськогосподарського призначення загальною площею 50,00 га, надане громадянину України ОСОБА_2 , посвідчене державним актом на право довічного успадковуваного володіння землею, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право довічного успадковуваного володіння землю за №8, розташовану у межах Нововасилівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області, а віднесено земельну ділянку загальною площею 50,00 га, до земель запасу сільськогосподарського призначення державної власності в межах території Нововасилівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру України у Миколаївській області (пр. Миру, 34, Миколаїв, 54034, 39825404) на користь ОСОБА_1 (Галаганівка,Снігурівський район, Миколаївська область,57372 НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 840,80 грн.

4. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Є. В. Марич