Справа № 336/4212/19(2-а/336/105/2019)
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2020-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

31 березня 2020 року м. Дніпросправа № 336/4212/19(2-а/336/105/2019)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Сафронової С.В., Чепурнова Д.В.,

розглянувши в порядку

письмового провадження

в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 листопада 2019 року (головуючий суддя - Жупанова І. Б.) про передання за підсудністю адміністративної справи

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області

про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя із позовом до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області (далі - Відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення №245/0/92-19-ДК/0145 пр/08/01/-19 від 06.06.2019.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 листопада 2019 року по справі № 336/4212/19(2-а/336/105/2019) адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення № 245/0/92-19-ДК/0145 пр/08/01/-19 від 06.06.2019 передано для розгляду за підсудністю до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя.

Позивач - ОСОБА_1 , не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі Позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити у повному обсязі адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення №245/0/92-19-ДК/0145 пр/08/01/-19 від 06.06.2019.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність підстав для передання даної справи за підсудністю до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя, оскільки місцем проживання Позивача є: АДРЕСА_1 , про що останнім було зазначено в позовній заяві.

Відповідач не подав відзив на апеляційну скаргу.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.

Передаючи за підсудністю адміністративний позов ОСОБА_1 в даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що інформація про реєстрацію Позивача на території Шевченківського району м. Запоріжжя, згідно з відповіддю наданою Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради на запит суду, відсутня.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 25 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Тобто положеннями вказаної норми законодавцем визначено альтернативну підсудність розгляду адміністративним судом відповідної категорії справ, яку позивач має можливість обрати на власний розсуд, а саме: за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або за місцезнаходженням відповідача.

Отже, з аналізу наведеної норми та предмету позову вбачається, що в даному випадку позивач має право самостійно вирішити територіальну юрисдикцію адміністративного суду (за його місцем проживання або за місцезнаходженням відповідача) для розгляду даного спору.

Відповідно до приписів ст. 3 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-1V «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; реєстрація - це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Документами, до яких вносяться відомості про місце проживання, визначено, зокрема, паспорт громадянина України.

Аналіз зазначених нормативно-правових норм дає підстави для висновку, що місце проживання - це житло, в якому проживає особа, а реєстрація у встановленому законом порядку місця проживання підтверджується вичерпним переліком певних документів, зокрема, паспортом громадянина України.

Як було вказано позивачем у позовній заяві та підтверджується наявною у матеріалах справи копією паспорта ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем його проживання з 26 грудня 2000 року є АДРЕСА_1 .

Отже, місцезнаходженням Позивача станом на час звернення до суду з даним позовом є Шевченківський район м. Запоріжжя, що, у свою чергу, свідчить про передчасність висновків суду першої інстанції про наявність підстав для передання справи за підсудністю до іншого суду.

За наведених обставин, судом апеляційної інстанції встановлено, що Позивач правомірно реалізував своє право на судовий захист звернувшись до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з даним позовом.

Щодо вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 про прийняття судом апеляційної інстанції рішення про задоволення позовних вимог останнього, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки, в даному випадку, судом першої інстанції рішення по суті заявлених позовних вимог не приймалось, а Позивач оскаржує ухвалу суду першої інстанції про передання справи за підсудністю, тому вимога про ОСОБА_1 про прийняття судом апеляційної інстанції рішення про задоволення позовних вимог останнього є передчасною та задоволенню не підлягає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За змістом частини 1 статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи не повно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, однак зроблені судом першої інстанції висновки не відповідають фактичним обставинам справи, тому ухвала суду першої інстанції у даній справі про передання справи за підсудністю підлягає скасуванню з направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 311, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 листопада 2019 року по справі №336/4212/19(2-а/336/105/2019) - скасувати.

Справу №336/4212/19(2-а/336/105/2019 направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов