Справа № 640/18130/18
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2020-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2020 року м. Київ № 640/18130/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Бояринцевої М.А., розглянувши у порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, Головного управління ДФС у м. Києві
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 536-1305 від 21.04.2016р.,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач та/або ОСОБА_1 ) з позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі - відповідач-1 та/або контролюючий орган), Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач-2 та/або ГУ ДФС у м. Києві) та просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 21.04.2016 року №536-1305, прийняте Державною податковою інспекцією у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві та стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати.

Як слідує з матеріалів справи обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що є фізичною особою-підприємцем, платником єдиного податку та використовує частину вбудованого у житловий будинок нежитлового підвального приміщення для здійснення господарської діяльності, а відтак звільняється від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з податку на майно (в частині земельного податку).

Разом з цим, ОСОБА_1 стверджує, що при розрахунку грошового зобов`язання по сплаті земельного податку з фізичних осіб контролюючим органом не враховано ту обставину, що він є власником лише частки земельної ділянки на якій знаходиться житловий будинок.

Представниками відповідачів подано відзив на позовну заяву, у яких останні наполягають на правомірності прийнятого відповідачем-1 рішення та просять суд відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Зокрема, у своїх відзивах на позовну заяву відповідачі вказали, що саме з моменту набуття права власності на житловий будинок (будівлю, споруду) у набувача виникає право користування на земельну ділянку, на якій знаходиться цей об`єкт, а з ним і обов`язок сплачувати земельний податок чи орендну плату.

При цьому, відповідачі зазначають, що умовою несплати земельного податку за спрощеною системою оподаткування є те, що суб`єкт господарювання, який є власником чи користувачем земельної ділянки використовує цю землю для проведення господарської діяльності.

Також, контролюючими органами вказано, що при здійснені розрахунку грошового зобов`язання зі сплати податку на землю з фізичних осіб було використано технічну документацію.

Справа вирішується на підставі наявних в ній документів.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Відповідно до витягну з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, видом діяльності, якого, серед іншого є: 68.20 «Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

20.10.1999 року між товариством з обмеженою відповідальністю «СІЛАНІ» та ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу нежилого приміщення, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Онищенко В.С., відповідно до умов якого, продавець продав, а покупці купили в рівних частках кожен частину вбудованого у житловий будинок нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно договору оренди частини нежитлового приміщення №13/05/2014 від 13.05.2014 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 та фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (далі - Орендодавці) передають, а ТОВ «КС Бюро» (далі - Орендар) приймає у тимчасове платне користування частину нежитлового приміщення загальною площею 17 кв.м., яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1 .

До вказаного вище договору сторони уклали додаткову угоду №1 від 13.04.2015 року до договору оренди частини нежитлового приміщення №13/05/2014 від 13.05.2014 року.

Крім того, сторонами укладено додаткову угоду №2 від 01.12.2015 року до договору оренди частини нежитлового приміщення №13/05/2014 від 13.05.2014 року, відповідно до якої, зокрема, змінено пункт 1.1 та викладено його у наступній редакції:

1.1. Орендодавці передають, а орендар приймає у тимчасове користування частину нежитлового приміщення загальною площею 27,02 кв., яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з цим, 11.03.2014 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 та товариством з обмеженою відповідальністю «СЛС БЮРО» укладено договір оренди частини нежитлового приміщення №11/03/14, згідно з умовами якого орендодавці передають, а орендар приймає у тимчасове користування частину нежитлового приміщення загальною площею 11, 00 кв.м., яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1.

Додатковою угодою №1 від 12.05.2014 року до договору оренди частини нежитлового приміщення №11/03/14 від 11.03.2014 року сторонами, серед іншого, змінено пункт 1.1 та викладено його у наступній редакції:

1.1. Орендодавці передають, а орендар приймає у тимчасове користування частину нежитлового приміщення загальною площею 125,00 кв., яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1.

Додатковою угодою №2 від 01.12.2015 року до договору оренди частини нежитлового приміщення №11/03/14 від 11.03.2014 року сторонами, зокрема, змінено пункт 1.1 та викладено його у наступній редакції:

1.1. Орендодавці передають, а орендар приймає у тимчасове користування частину нежитлового приміщення загальною площею 136,00 кв., яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1.

21.04.2016 року Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві прийнято податкове повідомлення-рішення №536-1305, яким позивачу відповідно до пункту 286.5 статті 286 розділу XIII Податкового кодексу України визначено суму податкового зобов`язання за платежем: земельний податок з фізичних осіб у розмірі 43230,15 грн. (далі - оскаржуване та/або спірне рішення).

Вирішуючи спір по суті суд керується положеннями чинного законодавства, яке діяло на час виникнення спірних правовідносин та звертає увагу на наступне.

У відповідності до статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Між тим, відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).

За змістом підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Підпунктами 269.1.1-269.1.2 пункту 269.1 статті 269 ПК України визначено, що платниками податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.

Об`єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності (п. 271.1 ст. 271 ПК України).

Відповідно до пункту 286.1 статті 286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За пунктом 287.7 статті 287 ПК України у разі надання в оренду земельних ділянок (у межах населених пунктів), окремих будівель (споруд) або їх частин власниками та землекористувачами податок за площі, що надаються в оренду, обчислюється з дати укладення договору оренди земельної ділянки або з дати укладення договору оренди будівель (їх частин).

Власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно (п. 287.8 ст. 287 ПК України).

У частинах першій та другій статті 120 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

За статтями 125 і 126 цього Кодексу право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, яка оформляється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Аналогічним чином перехід права власності на земельну ділянку до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, унормовують положення статті 377 Цивільного кодексу України.

Наведене дає підстави для висновку про те, що власник нежилого приміщення у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Фізична особа - власник нежилого приміщення у багатоквартирному жилому будинку є платником земельного податку з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

З урахуванням зазначеного, посилання позивача на те, що землекористувачем земельної ділянки, на якій знаходиться жилий будинок, у якому останній має право власності на нежитлове приміщення є Державне комунальне підприємство по утриманню будівель, спору та прибудинкової території Печерського району міста Києва, як підстави для задоволення адміністративного позову судом відхиляються.

Разом з цим, відповідно до пункту 291.3 статті 291 ПК України юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

За пунктом 291.2 статті 291 ПК України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Підпунктом 4 пункту 297.1 статті 297 ПК України визначено, що платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з таких податків і зборів податку на майно (в частині земельного податку), крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва.

У значенні наведених норм права спрощена система оподаткування не звільняє суб`єкта господарювання від виконання податкових зобов`язань зі сплати податків, встановлених у пункті 297.1 частини 297 ПК України, а запроваджує інші умови, порядок та механізм їх сплати, а також встановлює можливість відновлення їх сплати на загальних підставах у разі недотримання умов оподаткування за спрощеною системою.

Умовою несплати земельного податку за зазначеною системою оподаткування є те, що суб`єкт господарювання, який є власником чи користувачем земельної ділянки, використовує цю землю для проведення господарської діяльності. Можливість звільнення від сплати цього податку за інших умов, наприклад, коли окремо надається в найм будівля, її частина чи нежиле приміщення без земельної ділянки, на якій розміщена перелічена нерухомість, не встановлена.

Тобто у розумінні положень підпунктів 14.1.72, 14.1.73 пункту 14.1 статті 14, підпунктів 269.1.1, 269.1.2 пункту 269.1, пункту 269.2 статті 269, підпунктів 270.1.1, 270.1.2 пункту 270.1 статті 270, пункту 291.2 статті 291, підпункту 4 пункту 297.1 статті 297 ПК України платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов`язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.

Правове відношення між власністю на земельну ділянку чи користування нею та обов`язком сплати земельного податку не припиняється у разі набуття власником чи користувачем земельної ділянки статусу суб`єкта господарювання та обрання ним виду економічної діяльності і системи оподаткування, які не передбачають використання земельної ділянки в господарській діяльності. Тобто з набуттям ознак (якості) суб`єкта господарювання фізична особа, яка ним стала, не перестає бути власником чи користувачем земельної ділянки і не звільняється від обов`язку сплати земельного податку.

Надання в найм (оренду) нежилого приміщення не означає, що механічно (автоматично) разом з майном наймачу передається й обов`язок сплати податку за земельну ділянку, на якій воно розташоване.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена Верховним Судом України у постанові від 24 листопада 2015 року (справа №21-2352а15), а також Верховним Судом у постановах від 13, 19 та 26 червня 2018 року, від 06 лютого 2020 року (справи №№ 826/14615/16, 814/3427/13-а, 826/10930/13-а, №820/3488/16 відповідно).

Таким чином, зважаючи на наведене доводи позивача про те, що він не є платником земельного податку, оскільки є платником єдиного податку, перебуває на спрощеній системі оподаткування та використовує належне йому нерухоме майно в своїй господарській діяльності, як підстави для задоволення адміністративного позову суд вважає безпідставними та необґрунтованими.

Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність у позивача податкового обов`язку зі сплати земельного податку з фізичних осіб.

Перевіряючи розрахунок визначеного контролюючим органом податкового зобов`язання, з урахуванням тверджень ОСОБА_1 про невірність такого розрахунку, суд звертає увагу на наступне.

Згідно підпункту 271.1.1 пункту 271.1 статті 271 ПК України базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом.

Рішенням Київської міської ради від 03.07.2014 року № 23/23 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Києва», затверджена нова нормативна грошова оцінка земель міста Києва з 01.07.2015 року.

Нормативна грошова оцінка земельних ділянок несільськогосподарського призначення визначається відповідно до пункту 2 рішення Київської міської ради від 26.07.2007 року №43/1877 зі змінами та доповненнями окремо в межах економіко-планувальних зон за формулою:

Цн = Цнм х Пз х Кф х Кл х Кі, де:

Цн - нормативна грошова оцінка земельної ділянки в гривнях:

Цнм - середня вартість одного квадратного метра землі в гривнях в межах конкретної економіко-планувальної зони;

Пз - площа земельної ділянки в квадратних метрах;

Кф - коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки;

Кл - узагальнюючий локальний коефіцієнт, який характеризує місце розташування земельної ділянки і визначається як добуток значень окремих локальних коефіцієнтів, що впливають на місце розташування цієї земельної ділянки (при цьому значення узагальнюючого локального коефіцієнта не повинно бути нижче 0,50 і вище 1,50);

Кі - коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки.

Відповідно до Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрі України від 17.10.2012 року №1051 та Закону України «Про оцінку землі» від 11.12.2003 року №1378-IV, ведення Державного земельного кадастру та надання витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок покладено на Держгеокадастр та його територіальні органи.

Поряд з цим, відповідно до рішення Київської міської ради від 18.04.2013 року №194/9251 ведення міського земельного кадастру та надання довідок про нормативну грошову оцінку земельних ділянок покладено на Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

В матеріалах справи наявний витяг Головного управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації з технічної документації №Ю-39561/2006 про нормативно грошову оцінку частини земельної ділянки (кадастровий №82:036:18) №672 від 13.10.2006 року, виданий ОСОБА_5 , відповідно до якого площа частини земельної ділянки (технічний звіт по встановленню зовнішніх меж земелкористування) становить 63,44 кв.м.

Нормативно грошова оцінка в 2016 році за земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,006344га., становить:

1441005,07=3384,25 х 63,44 х 2,5 х 1,5 х 1,249 х 1,433 де:

3384,25грн. - грошова оцінка за 1 кв.м.

63,44 кв.м. - площа земельної ділянки;

2,5 - функціональний коефіцієнт на місцезнаходження земельної ділянки;

1,5 - узагальнюючий локальний коефіцієнт.

Дані коефіцієнти використано відповідно до рішення Київської міської ради № 23/23 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Києва», рішення вводиться в дію з 01.07.2015 року (згідно з рішенням Київської міської ради від 10.12.2014 року № 565/565) із змінами і доповненнями, внесеними рішенням Київської міської ради від 10.03.2016 року № 217/217), та з врахуванням вимог наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25.11.2016 № 489 із змінами та доповненнями;

1,249 - коефіцієнт індексації грошової оцінки, відповідно до листа Держземагенства від року № 6-28-0 22-215/2-15;

1,433 - коефіцієнт індексації грошової оцінки, відповідно до листа Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 11.01.2016 року № 6-28-0.22-201/2-16 «Про індексацію нормативної грошової оцінки земель»;

Ставка земельного податку в 2016 році обраховується відповідно до пункту 5.6 додатку З «Положення про плату за землю в місті Києві» до рішення Київської міської Ради від 23.06.2011 року №242/5629 зі змінами та доповненнями, та становить - 3%.

Відповідно сума земельного податку за 2016 рік розрахованого ОСОБА_1 , земельну ділянку що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , становить: 1441005,07 х 3% = 43230,15 грн.

Таким чином, доводи позивача в частині неврахування контролюючим органом обставин наявності у ОСОБА_1 права власності на частину нежитлового приміщення спростовані вище наведеним.

Суд наголошує, що при здійсненні розрахунку відповідачем-1 в частині площі земельної ділянки було використано відомості, які вказані у витязі Головного управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації з технічної документації №Ю-39561/2006 про нормативно грошову оцінку частини земельної ділянки (кадастровий №82:036:18) №672 від 13.10.2006 року.

Згідно із положеннями частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 2 статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову .

Частиною 1 статті 143 КАС України встановлено, що суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Оскільки адміністративний позов до задоволення не підлягає, то відсутні підстави для стягнення на користь позивача понесених ним судових витрат по сплаті судового збору.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 73, 77-78, 139, 143, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (01011, м. Київ, вул. Лєскова, б. 47, ), Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, б. 33/19, ) відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України.

Суддя М.А. Бояринцева