Справа № 200/14710/19-а
Суддя: Кочанова П.В.
Дата ухвалення: 2020-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2020 р. Справа№200/14710/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Кочанова П.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, в якому просить суд:

- рішення Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 07 листопада 2019 року щодо відмови у переведенні з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника відповідно до ст.36 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування - визнати незаконним та скасувати,

- зобов`язати Костянтинівсько-Дружківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області перевести з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника відповідно до ст.36 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування після смерті померлого годувальника - ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що вона є пенсіонером, внутрішньо переміщеною особою та перебуває на обліку в Костянтинівсько-Дружківському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області. 31 жовтня 2019 року вона звернулась до управління заявою про переведення її з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника. Рішенням управління від 07 листопада 2019 року, відмовлено у переведенні з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника, яке вмотивоване тим, що для переходу з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника не надано документів про знаходження на утриманні годувальника

Позивач вважає рішення відповідача незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 24 грудня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії залишено без руху та встановлено позивачу строк на усунення недоліків.

На виконання вимог вищезазначеної ухвали, позивач усунув недоліки позовної заяви у повному обсязі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 28 січня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 200/14710/19-а та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

У строк, встановлений судом через відділ документообігу та архівної роботи суду відповідачем було надано відзив на позов, в якому відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог позивача. В обґрунтування заперечень зазначив, що згідно даних пенсійної справи № 300197, ОСОБА_2 на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 був зареєстрований за фактичним місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , згідно пенсійної справи ОСОБА_1 , вона на день смерті годувальника - 11.01.2016 року була зареєстрована за фактичним місцем проживання АДРЕСА_1 . Згідно особистої заяви від 10.07.2017 року, ОСОБА_1 було змінено фактичне місце проживання на АДРЕСА_2 . Заявницею для переведення на пенсію по втраті годувальника надана довідка від 31.10.2019 року № 957 про сумісне проживання та знаходження на утриманні померлого годувальника, видана Комунальним підприємством «Служба єдиного замовника». В довідці зазначено, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 та проживала за вказаною адресою разом зі своїм чоловіком ОСОБА_2 . Окрім того, зазначена довідка не містить підпису керівника

На підставі зазначеного, просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Згідно з нормами статті 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є громадянкою України, про що свідчить паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 03 лютого 2000 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 . Згідно паспортних даних позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 . Позивач також є внутрішньо переміщеною особою за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджується довідкою від 10 липня 2017 року № та перебуває на обліку Костянтинівсько-Дружківському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області як отримувач пенсії за віком.

Судом встановлено, що позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з 05 січня 1974 року з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Зазначений факт також підтверджується свідоцтвом про шлюб серії № НОМЕР_3 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , згідно паспорту громадянина України серії НОМЕР_4 , виданого 03 лютого 2000 року Єнакієвським МВ УМВС України у Донецькій області був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Разом з цим, відповідач у своєму рішенні та у відзиві зазначив про те, що згідно даних пенсійної справи № 300197, ОСОБА_2 на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 був зареєстрований за фактичним місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно пенсійної справи ОСОБА_1 , вона на день смерті годувальника - 11.01.2016 року була зареєстрована за фактичним місцем проживання АДРЕСА_1 .

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , виданого 16 вересня 2016 року ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 16 вересня 2016 року складено відповідний запис № 1179.

Як вбачається з довідки Комунального підприємства «Служба єдиного замовника» від 31.10.2019 року №957, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 , сумісно проживала за вищезазначеною адресою зі своїм чоловіком ОСОБА_2 , 1950 року та перебувала на його утриманні по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Як зазначає позивач та не заперечує відповідач, 31.10.2019 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача з заявою про перехід з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника згідно ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 07.11.2019 року, ОСОБА_1 відмовлено в переході з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника згідно статті 36 Закону України № 1058. Зі змісту зазначеного рішення вбачається, що на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 були зареєстровані за фактичним місцем проживання: АДРЕСА_1 . 10.07.2017 року ОСОБА_1 було змінено фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 . Заявницею для переведення на пенсію по втраті годувальника надана довідка від 31.10.2019 року № 957 про сумісне проживання та знаходження на утриманні померлого годувальника, видана Комунальним підприємством «Служба єдиного замовника», в якій зазначено, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 та проживала за вказаною адресою разом зі своїм чоловіком ОСОБА_2 . Зазначена довідка не містить підпису керівника.

Не погодившись з рішенням відповідача, позивач звернулась до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до положень частини першої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості.

Закон України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII Про пенсійне забезпечення відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій. Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих. Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Згідно норм статті 1 цього Закону громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до положень статті 5 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 9 липня 2003 року № 1058-IV (надалі Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника визначені положеннями статті 36 Закону № 1058-IV. Так, зазначеними нормами визначено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

Непрацездатні члени сім`ї особи, зниклої безвісти, у порядку, передбаченому Законом України Про правовий статус осіб, зниклих безвісти, які були на її утриманні, незалежно від тривалості страхового стажу годувальника, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника у порядку, встановленому цим Законом, якщо інше не передбачено Законом України Про правовий статус осіб, зниклих безвісти.

Непрацездатними членами сім`ї, згідно норм частини 2 даної статті Закону, вважаються:

1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону;

2) діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років.

Діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, та діти-сироти - до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні;

3) чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років.

Відповідно до частини 3 зазначеної статті Закону, до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:

1) були на повному утриманні померлого годувальника;

2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (надалі Порядок № 22-1).

Відповідно до пункту 1.1 Порядку № 22-1 заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Заява про призначення пенсії працюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником до органу, що призначає пенсію, через уповноважену посадову особу підприємства, установи, організації (далі - посадова особа) за місцезнаходженням такого підприємства, установи або організації. За бажанням особи така заява може бути подана особисто за місцем проживання (реєстрації) або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, або законного представника (пункт 1.2 Порядку № 22-1).

До заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, згідно вимог пункту 2.3 Порядку № 22-1, подаються документи померлого годувальника, перелічені в підпунктах 2, 3 пункту 2.1 цього розділу.

Також надаються такі документи:

1) документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування особи, якій призначається пенсія, та померлого годувальника (подається у разі, якщо особа, яка звернулася із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, має такі документи);

2) свідоцтво про народження або паспорт особи, якій призначається пенсія;

3) довідка про склад сім`ї померлого годувальника та копії документів, що засвідчують родинні стосунки члена сім`ї з померлим годувальником (за наявності);

4) свідоцтво про смерть годувальника, або рішення суду про визнання його безвісно відсутнім чи оголошення його померлим, або витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, що засвідчує факт внесення до цього реєстру інформації про безвісне зникнення особи, або інформація з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, отримана в порядку, передбаченому статтею 15 Закону України Про правовий статус осіб, зниклих безвісти;

5) документи про вік померлого годувальника сім`ї за відсутності таких даних у свідоцтві про смерть чи рішенні суду про визнання годувальника безвісно відсутнім або оголошення його померлим;

6) довідки загальноосвітніх навчальних закладів системи загальної середньої освіти, професійно-технічних, вищих навчальних закладів про те, що особи, зазначені в абзаці другому пункту 2 частини другої статті 36 Закону, навчаються за денною формою навчання;

7) довідка про те, що чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків, дід, баба, брат чи сестра померлого годувальника незалежно від віку і працездатності не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років;

8) документи про місце проживання (реєстрації);

9) документ про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника;

10) експертний висновок про встановлення причинного зв`язку смерті годувальника з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС (крім дружин (чоловіків), які втратили годувальника з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесених до категорії 1, та звернулися за призначенням пенсії у зв`язку з втратою годувальника).

До заяви про призначення пенсії членам сім`ї померлого пенсіонера повинні бути додані необхідні документи, зазначені в цьому пункті. Заробіток у такому випадку визначається за документами, що є в пенсійній справі померлого годувальника, або за поданими додатково документами відповідно до вимог частини першої статті 40 Закону;

11) документи про стаж особи, якій призначається пенсія, визначені підпунктом 2 пункту 2.1 цього розділу (для визначення пенсійного віку осіб, зазначених у пункті 1 частини другої статті 36 Закону).

Відповідно до вимог пункту 2.11 Порядку № 22-1 за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються довідки або інші документи про склад сім`ї, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання (реєстрації) особи, зокрема органом місцевого самоврядування, або документ про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за однією адресою), виданий згідно із вимогами статті 3 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні.

У разі неможливості надати такі документи факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку.

Суд зауважує, що конструкція зазначеної норми законодавства не передбачає імперативної вимоги щодо надання саме довідки про склад сім`ї на підтвердження факту перебування на утриманні годувальника. Натомість, згідно норм пункту 2.11 Порядку № 22-1 за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї приймається також документ про реєстрацію місця проживання разом з годувальником за однією адресою.

Як встановлено судом раніше, позивач та її померлий чоловік були зареєстровані за однією адресою ( АДРЕСА_3 ), що підтверджується відповідними відмітками у паспортах та були зареєстровані за однією адресою за фактичним місцем проживання АДРЕСА_1 , про що відповідачем зазначено у своєму відзиві та рішенні про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Таким чином, суд вважає необґрунтованою відмову відповідача у здійсненні відповідного переведення позивача з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника, оскільки іншими документами, які були долучені до матеріалів справи підтверджується факт перебування на утриманні, а саме документи про реєстрацію місця проживання позивача та померлого годувальника.

Суд зауважує, що за вимогами чинного законодавства відомостей у зазначених документах цілком достатньо для встановлення факту проживання однією сім`єю позивача та її померлого чоловіка.

Крім того, посилання відповідача у рішенні про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії на довідку від 31.10.2019 року № 957, суд зазначає, що вказана довідка не підтверджує необхідних обставин, оскільки видана після смерті чоловіка позивача та лише посвідчує фактичне проживання позивача за адресою: АДРЕСА_2 .

Тож, невірне оформлення цієї довідки взагалі не могло бути підставою для відмови у здійсненні відповідного переведення.

Крім того, матеріали справи не містять доказів на підтвердження виконання пенсійним органом наданих повноважень, зокрема, згідно пункту 3.3 Порядку 22-1 (надання допомоги особам, зазначеним у пунктах 1.1 і 1.2 розділу І цього Порядку, щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії), пункту 4.2 щодо перевірки поданих документів (вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі).

Таким чином, рішення відповідача є необґрунтованим, прийнятим із порушенням встановленого порядку та відповідно таким, що підлягає скасуванню.

З аналізу вищезазначених правових норм суд дійшов висновку, що відповідач своїми діями не забезпечив справедливої рівноваги, запобігаючи несприятливим наслідкам, які можуть виникнути після прийняття такого рішення для захисту основоположних прав конкретної особи, використовуючи свої функції, покладені статтею 19 Конституції України.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до положень статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з нормами 2 другої зазначеної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Нормами частини 2 статті 5 КАС України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Нормами статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю;

7) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об`єднання громадян;

8) примусовий розпуск (ліквідацію) об`єднання громадян;

9) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України;

10) інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів;

11) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України або про продовження строку такого затримання;

12) затримання іноземця або особи без громадянства до вирішення питання про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні;

13) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

14) звільнення іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;

15) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Згідно вимог частини 4 зазначеної статті у у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За таких обставин, враховуючи дискрецію повноважень відповідача щодо призначення/ перерахунку пенсії, з метою уникнення погіршення майнового стану позивача (у разі, коли розмір пенсії позивача після здійснення переведення з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника буде зменшено) позов підлягає частковому задоволенню, шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про перехід з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Оскільки позовні вимоги задоволено частково, у відповідності до чого підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у сумі 576,30 грн. (75%).

Керуючись статтями 2-17, 19-20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224, 225-228, 229-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 07 листопада 2019 року щодо відмови у переведенні з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника відповідно до ст.36 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Зобов`язати Костянтинівсько-Дружківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (85113, м.Костянтинівка, вул.Ціолковського,25, РНОКПП 42171400) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 ) від 31.10.2019 року про перехід з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника згідно ст.36 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

В іншій частині задоволення позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (85113, м.Костянтинівка, вул.Ціолковського,25, РНОКПП 42171400) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 576 (п`ятсот сімдесят шість гривень) 30 копійок.

Рішення прийнято в нарадчій кімнаті в порядку письмового провадження 27 березня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Апеляційна скарга згідно положень статті 297 КАС України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя П.В. Кочанова