Справа № 200/10306/19-а
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2020-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2020 року справа №200/10306/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Ястребової Л.В., секретар судового засідання Кобець О.А., за участю представника позивача - Мадалиць В.В., представників відповідача - Помалюк І.В., Груєнко С.Л., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 грудня 2019 року (повний текст складено 18 грудня 2019 року в м. Слов`янськ) у справі № 200/10306/19-а (суддя І інстанції - Тарасенко І.М. ) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДАНКОМ» до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень від 23.07.2019 року № , № , № , -

В С Т А Н О В И В:

20 серпня 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ДАНКОМ» звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень рішень від 23.07.2019 року № , № , № .

Позовні вимоги мотивовані тим, що в період з 26.04.2019 року по 11.06.2019 року відповідачем проведено документальну планову виїзну перевірку позивача за період з 01.04.2017 року по 31.12.2018 року з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного законодавства, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, іншого законодавства за період відповідно до затвердженого плану (переліку питань) документальної перевірки. За результатами перевірки, 19.06.2019 року органом контролю складено акт "Про результати документальної планової виїзної перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «ДАНКОМ», " № 623/05-99-14-10/34705334.

Не погодившись з висновками зазначеного акту та з метою досудового врегулювання справи, позивачем 04.07.2019 року направлені до Головного управління ДФС у Донецькій області заперечення. Рішенням відповідача від 18.07.2019 року №56820/10/05-99-14-10 "про розгляд заперечень до акту документальної планової виїзної перевірки" заперечення позивача залишені без задоволення, висновок акта перевірки залишено без змін.

На підставі вищенаведеного акту, контролюючим органом прийняті податкові повідомлення-рішення від 23.07.2019 року № , № та № .

Позивач не погоджується з висновками, викладеними в акті перевірки та винесеними податковими повідомленнями-рішеннями, вважає їх безпідставними та такими, що підлягають скасуванню.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 16 грудня 2019 року у справі № 200/10306/19-а позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення форми "Р" від 23.07.2019 року № , яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 11470247,00 грн., в тому числі за основним платежем 7646832, 00 грн., та штрафні (фінансові) санкції) - 3823415,00 грн. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення форми "Р" від 23.07.2019 року № , яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 3283852,50 грн., в тому числі за основним платежем 2189235, 00 грн., та штрафні (фінансові) санкції) - 1094617,50 грн. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення форми "Н" від 23.07.2019 року № , яким визначено розмір штрафної санкції в розмірі 13690, 00 грн.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги відповідач цитує норми матеріального та процесуального права, перелічує порушення, які на його думку допущено позивачем, та висновки, що зазначені в акті перевірки, вказує на неврахування судом доводів контролюючого органу щодо відсутності реального здійснення господарських операцій позивача з контрагентами, недоліків в оформленні первинних документів, відсутності товарно - транспортних накладних та відсутності достатніх трудових та матеріальних ресурсів у контрагентів позивача.

Крім того, судом першої інстанцій не надано належної оцінки доводам податкового органу, що позивачем до складу інших доходів у звітності по податку на прибуток у період, що перевірявся, не включено безнадійну кредиторську заборгованість по контрагентам ТОВ «ДОНСПЕЦМОНТАЖ», ТОВ «СІНТА-СЕРВІС», ПП «АБЗ». Судом першої інстанції надано помилкову правову оцінку щодо взаємовідносин позивача з фізичною особою ОСОБА_1 , придбання товарів позивачем у ADU FINANCIAL COMPANY.LLC та розрахунок курсової різниці по даній операції.

Доводить правомірність висновків податкового органу про порушення Товариством ПК України у частині заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість на загальну суму 698 893,07 грн.

В частині нарахування штрафних (фінансових) санкцій, податковий орган керувався нормативним приписом п. 123.1 ст. 123 ПК України.

Позивачем надано відзив на апеляційну скаргу у якому проти доводів та вимог останньої заперечив, вважаючи їх безпідставними, а прийняте судом першої інстанції рішення, яке він просив залишити без змін, - обґрунтованими та законними.

В судовому засіданні представники відповідача підтримали доводи апеляційної скарги, проти чого заперечував представник позивача, наголошуючи на законності прийнятого судом першої інстанції рішення.

На підставі статті 52 КАС України, колегією суддів здійснено заміну відповідача: Головного управління ДФС у Донецькій області його правонаступником - Головним управління ДПС у Донецькій області.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанцій встановлено, що позивач - товариство з обмеженою відповідальністю "ДАНКОМ", пройшло передбачену законом процедуру державної реєстрації, є юридичною особою, яке зареєстровано та обліковується в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з кодом: 34705334, місцезнаходження юридичної особи: 84500, Донецька область, м. Бахмут, вул. Миру, 51, про що свідчать відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та в даних правовідносинах, у відповідності до вимог ст. 43 Кодексу адміністративного судочинства України, здатний особисто здійснювати свої права та обов`язки.

Відповідач - є юридичною особою публічного права - установою, яка є територіальним органом Державної фіскальної служби України, яка в свою чергу, була створена в процесі перетворення Державної податкової служби України, та яка наділена правовим статусом контролюючого органу. Загальний обсяг правоздатності такого суб`єкта податкових відносин, як "контролюючий орган", визначено положеннями ст. 41 Податкового кодексу України. Зміст функцій контролю цих органів визначено положеннями ст. 61 Податкового кодексу України.

Відповідно до п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п. 77.1 та п. 77.4 ст. 77, п. 82.1 ст. 82 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI, зі змінами та доповненнями, плану-графіка проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків на 2 квартал 2019 року, на підставі наказу Головного управління ДФС у Донецькій області від 05.04.2019 року № 630 та № 988 від 27.05.2019 року в період 26.04.2019 року по 11.06.2019 року проведена планова виїзна документальна перевірка товариства з обмеженою відповідальністю "ДАНКОМ" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2017 року по 31.12.2018 року, валютного законодавства за період з 01.04.2017 року по 31.12.2018 року, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.04.2017 року по 31.12.2018 року, іншого законодавства за період з 01.04.2017 по 31.12.2018 відповідно до затвердженого плану (переліку питань) документальної перевірки.

За результатами проведеної перевірки органом контролю складено акт № 623/05-99-14-10/34705334 від 19.06.2019 року, в якому зазначено, що за період з ІІ кварталу 2017 року по ІV квартал 2018 року занижено податок на прибуток в сумі 7646832,00 грн.; в порушення вимог п. 44.1 ст. 44, п. 188.1 ст. 188, п. 198.1, 198.2, 198.3 ст. 198, п. 192.1 ст. 192 Податкового кодексу України позивачем в період з квітня 2017 року по грудень 2018 року занижено суму ПДВ на 2189235,00 грн. та в порушення вимог п. 201.4 та п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України в липні 2018 року не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну на суму ПДВ - 27380,00 грн.

Не погодившись з наведеними висновками, 04.07.2019 року позивачем направлені до Головного управління ДФС у Донецькій області заперечення.

Листом Головного управління ДФС у Донецькій області від 18.07.2019 року № 56820/10/05-99-14-10 заперечення позивача залишено без задоволення, складений акт № 623/05-99-14-10/34705334 від 19.06.2019 року залишено без змін.

На підставі означеного акту органом контролю прийняті податкові повідомлення-рішення: - № від 23.07.2019 року форми "Р", яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 11470247,00 грн., в тому числі за основним платежем - 7646832,00 грн. та штрафні (фінансові) санкції - 3823415,00 грн.; - № від 23.07.2019 року форми "Р", яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 3283852,50 грн., в тому числі за основним платежем - 2189235,00 грн. та штрафні (фінансові) санкції - 1094617,50 грн.; - № від 23.07.2019 року форми "Н", яким визначено розмір штрафної санкції в розмір 13690,00 грн.

Вищенаведені податкові повідомлення рішення позивачем отримані засобами поштового зв`язку 26.07.2019 року, що підтверджується матеріалами справи.

Не погодившись з винесеними податковими повідомленнями-рішеннями, вважаючи їх такими, які прийняті всупереч нормам діючого законодавства, позивач оскаржив їх в судовому порядку.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає таке.

Згідно з статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Податкового кодексу України визначено, що відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює ПКУ.

Відповідно до пп.14.1.18 п. 14.1 ст.14 Податкового кодексу України бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування.

Відповідно до п.п. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що "витрати" - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до п.14.1.36 п.14.1. ст.14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з Розділом V цього Кодексу.

Пунктом 54.3.2 статті 54.3 ПК України встановлено, що контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Разом з цим, положеннями п. 44.1, п. 44.2 ст. 44 ПК України встановлено обов`язок платників податків для цілей оподаткування вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 визначено, що об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Згідно з п. 138.1 ст. 138 ПК України, витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Склад витрат і порядок їх визначення закріплений в ст. 138 ПК України.

Підпунктом 138.1.1 п.138.1 ст. 138 ПК України визначено, що витрати операційної діяльності включають в себе собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об`єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 ПК України.

Приписами пункту 138.2 статті 138 ПК України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому, відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до пункту 5 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року № 318 (далі Положення № 318), витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов`язань.

Пунктами 6, 7 розділу "Визнання витрат" зазначеного Положення № 318 визначено, що витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені. Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Системний аналіз вищенаведених норм свідчить, що платник податку має право формувати валові витрати у зв`язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності. Підтверджуються такі господарські операції первинними документами, які оформлені відповідно до діючих норм чинного законодавства. При цьому, документи, які не мають статусу первинних, самі по собі не можуть підтверджувати реальність здійснення господарської операції та, відповідно, валові витрати. Таким чином, основною умовою господарської діяльності, в рамках податкових відносин, є її направлення на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пункт 198.3 статті 198 ПК України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201цього Кодексу.

З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що показники обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, визначаються на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат доходів, витрат та фінансового результату у фінансовій звітності підприємства визначаються відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16 липня 1999 року № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон № 996-XIV).

Статтею 2 Закону № 996-XIV визначено, що сфера дії Закону поширюється на всіх юридичних осіб створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, які зобов`язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Виходячи з вимог п. 2 ст. 3 вказаного Закону, бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до статті 1 Закону № 996-XIV первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов`язкові ознаки: відомості про господарську операцію і підтвердження її реального (фактичного) здійснення.

Згідно зі статтею 1 Закону № 996-XIV, господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена також приписами п. 1.2 ст. 1, п. 2.1 ст. 2 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. за № 168/704 (зі змінами та доповненнями), відповідно до якого первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Статтею 9 Закону № 996-XIV встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п. 2.4 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов`язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Відмова в отриманні податкової вигоди за наявності у документах платника недостовірних та суперечливих відомостей є податковим ризиком. В цілях підтвердження обґрунтованості заявлених податкових вигод має бути встановлений їх об`єктивний предметний зв`язок з фактами та результатами реальної підприємницької або іншої економічної діяльності, що слугує підставою для висновку про достовірність первинних документів, у тому числі й відносно учасників та умов господарських операцій.

Сутність доктрини ділової мети полягає в тому, що передбачені податковим законодавством податкові вигоди поширюються лише на операції, які мають розумну економічну причину. При вирішенні податкових спорів презюмується добросовісність платника податку і, відповідно, обґрунтованість отриманої ним податкової вигоди (тобто зменшення податкового зобов`язання).

Однак, податковий орган може довести, що отримана платником податку податкова вигода є необґрунтованою. Так, податкова вигода може бути необґрунтованою, зокрема, якщо для цілей оподаткування враховані операції не у відповідності з їх дійсною економічною метою чи враховані операції не обумовлені розумними економічними чи іншими причинами (метою ділового характеру). При цьому діловою метою діяльності платника податку може бути отримання економічного ефекту, однак податкова вигода не є самостійною діловою метою.

Для встановлення правильності відображення в податковому обліку господарських операцій платника податку судам слід: з`ясувати реальність задекларованих господарських операцій; встановити наявність ділової мети у операціях, що досліджуються; визначити об`єктивний зміст вчинених операцій у порівнянні із задекларованими; підтвердити або спростувати добросовісність позивача, у зв`язку з тим, що його контрагенти мають дефекти правового статусу; оцінити дотримання учасниками господарської операції норм податкового законодавства щодо змісту та наслідків для податкового обліку відповідної операції.

Господарська діяльність це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами (п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Пунктом 44.3 ст. 44 ПК України передбачено, що платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Статтею 1 Закону № 996-XIV визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Водночас, наведені вище норми податкового законодавства у взаємозв`язку з приписами законодавства з питань бухгалтерського обліку та звітності визначають окремі випадки, за яких неможливе формування витрат та податкового кредиту, зокрема, це: непов`язаність здійсненої операції (понесених витрат) з господарською діяльністю покупця (придбання товарів/послуг без мети їх використання у господарській діяльності); фіктивність операцій/нездійснення оподатковуваних операцій; видача податкової накладної особою, яка не є платником податку на додану вартість; відсутність у платника податків юридично значимих первинних документів.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду (п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України).

Згідно п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу - б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

З аналізу наведених норм вбачається, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту та його подальше бюджетне відшкодування наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язано з рухом активів та підтверджується належним чином оформленими первинними документами.

Пунктом 201.1. ст. 201 Податкового кодексу України передбачено вимоги до оформлення податкових накладних.

Згідно зі ст. 1, частиною першою ст. 3 та частинами першою, другою ст. 9 Закону № 996-XIV, первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства; підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій; первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи; первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Статтею 198 Податкового кодексу України визначено, при здійсненні яких операцій виникає право на віднесення сум податку до податкового кредиту, його визначення, складові та випадки, коли суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не відносяться до податкового кредиту.

Судом встановлено, на підставі матеріалів справи, що 04.12.2018 року між ТОВ «ДОМРЕМОНТ» (постачальник) та ТОВ «ДАНКОМ» (покупець) було укладено договір постачання № 51.

Відповідно до п. 1.2. Договору, продукція - щебінь. Конкретний перелік продукції, строки та умови постачання згідно 1НКОТЕРМС-2010. а також її вартість встановлюється сторонами у специфікаціях та/або видаткових накладних до цього Договору, які є його невід`ємною частиною.

Відповідно до п.п. 2.2.5. п. 2.5. Договору, постачальник зобов`язується надати на кожну поставку Продукції супровідну документацію: рахунок-фактуру, видаткову накладну, сертифікат якості (паспорт).

Згідно зі специфікацією від 04 грудня 2018 року, постачальник зобов`язується поставити 321,6 м куб. щебню фр. 20-40 мм., М 1000.

Загальна вартість продукції склала 343 468,80 грн.

Умови постачання: об`єкт покупця - місце виробництва робіт - м. Костянтинівка, вул. Європейська (від. ЗОШ 1 - вул. Громова).

Термін поставки: Продукції: протягом грудня 2018 року, два дні з дня отримання Постачальником заявки.

Умови оплати: до 31.12.2018 року.

На виконання умов Договору постачання № 51, ТОВ «ДОМРЕМОНТ» було надано рахунок - фрактуру № д-1 від 03 грудня 2018 року, видаткову накладну № 38 від 17 грудня 2018 року та паспорт.

Факт транспортування придбаної продукції на адресу: м. Костянтинівка, вул. Європейська підтверджується товарно-транспортними накладними № 100 від 17.12.2018 року, № 101 від 17.12.2018 року, № 102 від 17.12.2018 року, № 103 від 17.12.2018 року, № 108 від 18.12.2018 року, № 109 від 18.12.2018 року, № 110 від 18.12.2018 року, № 111 від 18.12.2018 року, № 115 від 24.12.2018 року, № 116 від 24.12.2018 року, № 117 від 24.12.2018 року, № 118 від 24.12.2018 року, № 119 від 24.12.2018 року, № 120 від 24.12.2018 року, № 121 від 24.12.2018 року, № 122 від 24.12.2018 року, № 123 від 26.12.2018 року, № 124 від 26.12.2018 року, № 125 від 26.12.2018 року, № 126 від 26.12.2018 року, № 127 від 26.12.2018 року, № 128 від 26.12.2018 року, № 129 від 26.12.2018 року, № 130 від 26.12.2018 року, № 131 від 26.12.2018 року.

За результатами операції ТОВ «ДОМРЕМОНТ» склало та зареєструвало в ЄРПН податкову накладну на загальну суму 343 468,80 грн. (в т.ч. сума ПДВ - 57 244,80 грн.), а Позивач включив ПДВ по даній господарській операції до загальної суми податкового кредиту в грудні 2018 року.

На підтвердження здійснення реальності господарської операції, позивачем, під час проведення перевірки, контролюючому органу було надано Договір постачання № 51 від 04.12.2018 року, сертифікат відповідності серії СП № 000430, розрахунок-фактуру № д-1 від 03.12.2018 року, видаткову накладну № 38 від 17.12.2018 року та товарно-транспортні накладні.

Під час перевірки відповідачем досліджувались первинні документи що до взаємовідносин ТОВ «ДАНКОМ» із Управлінням комунального господарства у місті Костянтинівка, що виникли на підставі договору про закупівлю робіт № 363 від 06 листопада 2018 року та ТОВ «ДАНКОМ» із TOB «ОКВІН-5» на підставі договору субпідряду №210П від 21 листопада 2018 року.

Між тим, не зважаючи на надані первинні документи, відповідачем зроблено висновок щодо відсутності факту придбання товарів на підставі даних: з інформаційного ресурсу ДФС, даних з ЄРПН, а саме: товариства з обмеженою відповідальністю «ДОМРЕМОНТ» та його контрагентами, та на підставі виявлених недоліків у товарно-транспортних накладних, внаслідок чого позивачем завищено суму витрат за 4 квартал 2018 року у розмірі 286224,00 грн. та неправомірно включено до складу податкового кредиту в грудні 2018 року ПДВ у сумі 57245,00 грн.

Суд зазначає, що наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі платника у зв`язку з його господарською діяльністю.

Суд звертає увагу, що відповідно до умов договору постачання № 51 від 04.12.2018 року обов`язок поставки товару покладено на контрагента продавця і відповідні зауваження до транспортних засобів та їх власників не спростовують факту поставки товару та реальність здійснення операції. Також, вказані недоліки не свідчать, що первинні документи, які складені до відповідних операцій, містять недостовірні дані або складені всупереч нормам діючого законодавства.

Отже, недоліки у товарно-транспортній накладній не можуть спричиняти для платника податків негативних наслідків в аспекті свідчення про нереальність господарської операції.

Вищезазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 06.02.2018 року у справі № 821/589/17.

З врахуванням обставин, встановлених під час розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку, що матеріалами справи підтверджено реальність господарських операції між позивачем ТОВ «ДОМРЕМОНТ» та контрагентом ТОВ «ДАНКОМ».

Судом встановлено, та матеріалами справи підтверджено, що між позивачем (постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю «ТРЕЙД-КОМ» (покупець) укладено договори постачання № 19/01-17 від 19.01.2017 року та № 46 від 03.05.2018 року.

Пунктом 1.1. вищевказаних договорів, постачальник зобов`язується передавати у власність покупця продукцію, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити продукцію на умовах, визначених у Договорах.

Відповідно до специфікацій поставлявся мазут. Також, специфікаціями визначено умови постачання, а саме: склад покупця - Покровський район Донецької області, с. Звірове, 72-й км автодороги «Олександрівка-Володарське».

В підтвердження здійснення господарських операцій позивачем в ході перевірки контролюючому органу надані: договори, виписки банку, податкові накладні: № 9 від 20.04.2017 року, № 31 від 18.05.2017 року, № 43 від 31.05.2017 року, № 27 від 16.06.2017 року, № 28 від 29.06.2017 року, № 9 від 16.08.2017 року, № 20 від 25.08.2017 року, № 15 від 05.09.2017 року, № 45 від 16.09.2017 року, № 39 від 27.09.2017 року, № 21 від 20.10.2017 року, № 18 від 20.10.2018 року, № 58 від 25.06.2018 року, № 25 від 13.07.2018 року, № 52 від 17.07.2018 року, № 39 від 01.08.2018 року, № 60 від 01.10.2018 року, № 61 від 05.10.2018 року, № 62 від 12.10.2018 року, № 114 від 17.10.2018 року, № 115 від 18.10.2018 року, № 116 від 23.10.2018 року, № 120 від 26.10.2018 року, № 118 від 16.11.2018 року, № 119 від 18.11.2018 року та № 53 від 17.12.2018року, видаткову накладну та товарно-транспортні накладні за формою № 1-ТН Додатку 7 до Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом.

Первинні документи оформлені відповідно до норм чинного законодавства, що відповідачем не спростовується і піддержується відповідачем в акті перевірки.

Крім того, до початку проведення перевірки, товариством з обмеженою відповідальністю «ТРЕЙД-КОМ» надало лист № 17 з інформацією стосовно поставленої продукцією на адресу позивача.

Позивачем була надана інформація стосовно подальшого використання даної продукції ТОВ «ДАНКОМ», а саме для виробництва асфальтобетону.

Виробництво виконується на власній асфальтозмішувальної установки ДС 1687, яка згідно паспорту працює на рідкому паливі - Мазуту М40 та М100. Асфальтозмішувальна установка розташована за адресою Донецька обл., Покровський р-н, с. Звірове, автошлях Олександрівка-Володарське, 72-й км. ТОВ «ТРЕЙД-КОМ» має резервуар для зберігання легко займаних горючих рідин, який розташований за тією ж адресою - Донецька обл., Покровський р-н, с. Звірове, автошлях Олександрівка-Володарське, 72-й км. Тому ТОВ «ТРЕЙД-КОМ» не надавав ТТН при реалізації палива, тому що факту перевезення згідно із Наказом від 20.05.2008 N 281/171/578/155 не відбувалося. ТОВ «ДАНКОМ» має власний резервуар для рідкого палива. Приймання палива відбувалося шляхом перегону із резервуарів, а не як не закачувалося та відкачувалося одночасно, як вказано в акті перевірки.

Не зважаючи на надані первинні документи, які підтверджують реальність здійснення операції, Головне управління ДФС у Донецькій області прийшло до висновку, що ТОВ «ТРЕЙД-КОМ» здійснювало діяльність спрямовану на здійснення операцій, пов`язаних з наданням податкової вигоди позивачу з метою штучного формування витрат та податкового кредиту лише на підставі аналізу товарно-транспортних накладних та ланцюгу постачання мазуту до контрагентів товариства з обмеженою відповідальністю «ДАНКОМ».

Суд не погоджується з таким висновком відповідача, так як правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку валових витрат та податкового кредиту платника податків. При цьому, документи обумовлені правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом, зокрема, товарно-транспортна накладна не є документом первинного бухгалтерського обліку, що підтверджує обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Нормами чинного законодавства не передбачено обов`язку платника податків, а також не надано йому право перевіряти достовірність даних, які вказуються контрагентом в його первинних документах та контролювати показники податкової звітності по податках та обов`язкових платежах. Це саме стосується і перевірки платником податків намірів контрагентів щодо сплати ними державі податків.

Норми податкового законодавства не ставлять у залежність правову оцінку податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами - постачальниками товарів (робіт, послуг), якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності, та фактично придбав товари (послуги) у цих постачальників. Одне лише порушення постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування валових витрат чи податкового кредиту. За відсутності встановлення такого факту платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит та/або на валові витрати за неправомірну діяльність його контрагентів.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 11.06.2018 року у справі № 826/4565/14.

З врахуванням обставин, встановлених під час розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку, що матеріалами справи підтверджено реальність господарських операції між позивачем ТОВ «ДОМРЕМОНТ» та контрагентом ТОВ «ТРЕЙД-КОМ».

Судом встановлено, що за даними журналу-ордеру та відомості по рахунку 361 "Розрахунки з вітчизняними покупцями" станом на 01.04.2017 року в позивача існує заборгованість перед товариством з обмеженою відповідальністю «ДОНСПЕЦМОНТАЖ», , за отримані раніше авансові платежі в сумі 6776567,99 грн.

За даними журналу-ордеру та відомості по рахунку 631 "Розрахунки з вітчизняними постачальниками" станом на 01.04.2017 року позивач мав заборгованість перед товариством з обмеженою відповідальністю «ДОНСПЕЦМОНТАЖ» за отримані раніше товари в сумі 2323901,60 грн.

25.04.2019 року позивачем надані пояснення, які оформлені листом № 171, в яких зазначено, що товари було отримано від ТОВ «ДОНСПЕЦМОНТАЖ» в травні 2014 року та станом на 01.01.2019 року заборгованість не погашена.

Ухвалою господарського суду в Донецькій області від 14.12.2017 року за заявою кредитора - Дочірнього підприємства «ЕКРАН-ВІКНОСВІТ» Товариства з обмеженою діяльністю «ЕКРАН» порушено провадження у справі № 905/2736/17 про банкрутство ТОВ «ДОНСПЕЦМОНТАЖ» ().

Відповідач робить висновок, що на підставі аналізу фінансово-господарського стану ТОВ «ДОНСПЕЦМОНТАЖ» судом не встановлено наявність станом на 17.04.2018 року дебіторської заборгованості, в тому числі заборгованості позивача перед ТОВ «ДОНСПЕЦМОНТАЖ».

У зв`язку із вищенаведеним, відповідачем зроблено висновок, що зобов`язання позивача перед ТОВ «ДОНСПЕЦМОНТАЖ» припинені та вказані суми підлягають включенню до складу доходу звітного періоду, і тому 17.04.2018 року позивач повинен був списати безнадійну кредиторську заборгованість по неоплачених товарах, отриманих від ТОВ «ДОНСПЕЦМОНТАЖ" в сумі 2323901,60 грн., а також попередню оплату, отриману від ТОВ "ДОНСПЕЦМОНТАЖ" в сумі 6776567,99 грн., та відобразити їх в бухгалтерському обліку проводку: Дт 71 Кт 791 - 9100469,59 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 41 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ліквідатор з дня свого призначення пред`являє до третіх осіб вимоги щодо повернення банкруту сум дебіторської заборгованості.

Таким чином, ліквідатор має право звернути стягнення на дебіторську заборгованість.

Згідно з ч. 1 ст. 42 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або повного господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси, в тому числі і дебіторська заборгованість.

З огляду на викладене вище, до моменту припинення ліквідаційної процедури, ліквідатор має можливість виявляти активи боржника, в тому числі і дебіторську заборгованість, включити її до ліквідаційної маси та стягнути її.

Відповідно до ст. 609 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняються з ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ТОВ «ДОНСПЕЦМОНТАЖ» () станом на день розгляду справи не ліквідовано та перебуває у стані припинення, відповідно до реєстру судових рішень процедура ліквідації триває.

Крім того, безнадійна дебіторська заборгованість - це поточна дебіторська заборгованість, щодо якої існує впевненість про її неповернення боржником або за якою минув строк позовної давності.

Відповідно до п.п. "з" 14.1.11 п. 14.1.11 ст. 14 ПК України безнадійною заборгованістю є заборгованість суб`єктів господарювання, визнаних банкрутами, у встановленому законом порядку, або припинених як юридичні особи у зв`язку з їх ліквідацією.

Крім того, статтею. 256 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) , позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною 1 ст. 259 ЦК України визначено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Аналогічні норми викладені в ст. 193 Господарського кодексу України.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

З аналізу вищенаведених норм свідчить, що момент виникнення зобов`язання може бути відмінний від моменту поставки (наприклад, відстрочка платежу), обов`язок щодо сплати може бути визначений моментом пред`явлення вимоги, окрім того, загальна позовна давність може бути збільшена за домовленістю сторін.

Судом встановлено, що контролюючим органом не було досліджено первинні документи, які б беззаперечно підтверджували дату початку існування заборгованості, а тому суд приходить до висновку, що як станом на період проведення перевірки контролюючим органом не встановлено дату початку існування заборгованості та не доведено, що ТОВ «ДОНСПЕЦМОНТАЖ» ліквідовано, тому зобов`язання позивача перед зазначеним товариством не можна вважати припиненими, та не має законних підстав вважати заборгованість ТОВ «ДАНКОМ» безнадійною.

Щодо взаємовідносин між позивачем та приватним підприємством «СІНТА-СЕРВІС» та приватним підприємством «АБЗ», суд зазначає наступне.

Як вбачається з акту перевірки, в період проведеної документальної планової виїзної перевірки позивача контролюючим органом встановлено, що за даними журналу-ордеру по рахунку 631 "Розрахунки з вітчизняними постачальниками" станом на 01.04.2014 року в товариства з обмеженою відповідальністю «ДАНКОМ» існує кредиторська заборгованість перед приватним підприємством «СІНТА-СЕРВІС2, , в сумі 9859782,00 грн.

За даними журналу-ордеру по рахунку 631 "Розрахунки з вітчизняними постачальниками" станом на 01.04.2017 року позивач також має заборгованість перед приватним підприємством «АБЗ», , в сумі 373788,51 грн.

Суд зазначає, що в ході перевірки контролюючим органом не були досліджені первинні документи, так як останні відсутні.

Зазначене не спростовується відповідачем та підтверджується в висновках акту контролюючого органу.

На підтвердження відсутності первинних документів, 13.07.2017 року позивачем надано до Бахмутської ОДПІ Головного управління ДФС у Донецькій області лист № 140 (вхідний № 144 від 13.07.2017 року), яким останнім повідомлено про неможливість вивезення та втрату первинних документів за період до 31.10.2014 року, так як зазначені документи знаходяться на тимчасово окупованій території в м. Донецьк. Крім того, до вказаного листа було додано копію заяви від 23.02.2015 року № 24 на ім`я начальника Красноармійського міського відділу ГУМВС України в Донецькій області з повідомленням про напад на офіс підприємства за адресою: м. Донецьк, вул. Новоросійська, 9, з викраденням офісної техніки та знищенням первинних документів, що знаходились в приміщенні.

Не зважаючи на відсутність первинних документів відповідачем було встановлено фактичну дату існування кредиторської заборгованості перед вищенаведеними підприємствами, а саме: перебіг початку існування заборгованості перед приватним підприємством «СІНТА-СЕРВІС» - 01.04.2014 року (за основу взято наведену в журналі дату існування заборгованості) та перед приватним підприємством «АБЗ» - грудень 2014 року (остання операція з придбання товарів/послуг).

З огляду на вище зазначене, відповідач встановив, що позивачем на дату 01.04.2017 року не списано безнадійну кредиторську заборгованість по неоплачених товарах, отриманих від ПП «СІНТА-СЕРВІС» в сумі 9859782,00 грн., та не відображено в бухгалтерському обліку Дт 717 Кт791 та на дату 31.12.2017 року не списано безнадійну кредиторську заборгованість по неоплачених товарах, отриманих від «АБЗ» в сумі 373788,51 грн. та не відображено її в бухгалтерському обліку Дт 717 Кт791.

На думку відповідача, позивач занизив суму інших доходів та, відповідно, фінансового результату за 2017 рік на 10233571,00 грн., в тому числі за півріччя 2017 року на - 9859782,00 грн., за 2 квартал 2017 року на 9859782,00 грн., за 4 квартал 2017 року на 373789,00 грн.

Суд не погоджується з такими висновками контролюючого органу, з огляду на наступне.

Первинними документами є документи, які містить відомості про господарську операцію та підтверджують її здійснення.

Відсутність первинних документів унеможливлює встановлення тієї чи іншої події, в даному випадку встановлення точної дати початку існування заборгованості перед приватними підприємствами «СІНТА-СЕРВІС» та «АБЗ».

Крім цього, як вже зазначалось раніше, моментом виникнення зобов`язання може бути відмінний від моменту поставки (наприклад, відстрочка платежу), обов`язок щодо сплати може бути визначений моментом пред`явлення вимоги, окрім того, загальна позовна давність може бути збільшена за домовленістю сторін.

Відповідно до абз. 7, 8 та 9 п.п. 38.11 п. 38 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України після подання до контролюючого органу повідомлення про неможливість вивезення первинних документів та/або операції Об`єднаних сил (ООС) запроваджується мораторій на проведення будь-яких перевірок щодо зазначених у повідомленні податкових (звітних) періодів.

Якщо після подання повідомлення про неможливість вивезення первинних документів платнику податків/податковому агенту стане відомо про втрату цих документів, такий платник податків/податковий агент зобов`язаний подати до контролюючого органу повідомлення про втрату первинних документів із зазначенням обставин такої втрати.

Платники податків/податкові агенти, які подали повідомлення про втрату первинних документів відповідно до цього підпункту, не можуть бути перевірені контролюючим органом щодо зазначених у повідомленні податкових (звітних) періодів, у тому числі після завершення проведення антитерористичної операції.

Судом встановлено та не заперечується відповідачем, позивач повідомив відповідний контролюючий орган про неможливість вивезення з тимчасово окупованої території та втрату первинних документів за період до 31.04.2014 року листом від 13.07.2017 року № 140.

Таким чином, з огляду на вищенаведені норми, позивач не міг бути перевірений контролюючим органом щодо зазначених у повідомленні податкових періодів, за які були втрачені первинні документи, у тому числі після завершення проведення антитерористичної операції.

Підпунктом 159.3.1 пункту 159.3 статті 159 Податкового кодексу України визначено, що безнадійною заборгованістю є заборгованість, за якою кредитор не звертається до суду або не вживає інших заходів, передбачених законодавством України, щодо її стягнення до закінчення строків позовної давності.

Відтак, якщо сума кредиторської заборгованості платника податку за неоплачені товари/послуги залишилася нестягнутою після закінчення терміну позовної давності, то у податковому періоді, на який припадає закінчення терміну позовної давності, такі товари/послуги вважаються безоплатно отриманими і платник податку повинен всю суму такої непогашеної кредиторської заборгованості включити до складу доходів, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування.

Статтею 264 Цивільного кодексу України визначено випадки, в яких перебіг позовної давності переривається. Зокрема, у частині першій вказаної статті визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. При цьому, частиною третьою цієї статті передбачено, що після переривання перебіг позовної давності починається заново.

До дій, які свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати зокрема підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Відтак, податковим органом, без дослідження первинних документів, здійснені передчасні висновки щодо визнання заборгованості Товариства перед його контрагентом безнадійною заборгованістю, наслідком чого став помилковий висновок про заниження позивачем доходів та відповідно збільшення податкового зобов`язання з податку на прибуток, що доводить протиправність спірного податкового повідомлення-рішення в цій частині.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції в цій частині.

Щодо взаємовідносин між позивачем та ADU FINANCSAL COMPANY.LLC, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що 17.07.2013 року між позивачем та ADU FINANCSAL COMPANY.LLC укладено договір № 21 на поставку будівельних матеріалів.

Розрахунки в повному обсязі проведені не були, таким чином заборгованість позивача перед ADU FINANCSAL COMPANY.LLC складає 1751736,80 євро.

Відповідно до акту перевірки, відповідачем встановлено, що згідно з наданими в ході перевірки пояснень посадових осіб товариства з обмеженою відповідальністю «ДАНКОМ» перерахунок кредиторської заборгованості перед ADU FINANCIAL COMPANY.LLC з дати її виникнення не проводився, отже, базою для розрахунку стали курси валют станом на дату виникнення заборгованості , а саме: 01.01.2018 року.

За даними бухгалтерського обліку зміна (збільшення/зменшення) заборгованості внаслідок коливання курсу гривні до іноземних валют впродовж 2014 - 2017 роках позивачем не здійснювалось.

Таким чином, формування в 2018 році витрат в сумі 50943517,28 грн. було проведено в результаті перерахунку курсової різниці з причини зміни курсу гривні не в період з 30.09.2018 року по 31.12.2018 року - за датою балансу, а загально за період з 31.10.2013 року по 31.12.2018 року - зміна курсів в попередніх періодах.

Відповідач зазначає, що в порушення норм діючого законодавства позивач у випадку встановлення помилки, допущеної в попередніх періодах, у вигляді не врахування під час розрахунку фінансового результату курсових різниць від перерахунку монетарних статей, товариство зобов`язано було повторно сформувати та подати до податкового органу звіт про фінансові результати за періоди, в яких було допущено помилки та, відповідно, декларації з податку на прибуток з виправленими показниками впродовж 1095 днів з дати допущення помилки.

Тобто, в 1 кварталі 2018 року, згідно зп. 50.1. ст. 50, ст. 102 ПК України позивач втратив право на виправлення помилок, допущених в податковій звітності, яка надана підприємством до 2015 року.

Втім, в порушення п. 50.1. ст. 50, ст. 102 ПКУ, п. 5 П(С)БО 6 "Виправлення помилок і зміни у фінансових звітах", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28 травня 1999 року № 137, п.п. "а" п.7 П(С)БО 21 "Вплив змін валютних курсів", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 10 серпня 2000 року № 193, позивач відобразив складі витрат за рахунком 902 "Собівартість реалізованих товарів" курсові різниці розраховані за попередні періоди по заборгованості перед ADU FINANCIAL COMPANY.LLC в сумі 50943517,28 грн.

Враховуючи виключення зі складу собівартості реалізованих товарів курсової різниці в сумі 50943517,28 грн. фінансовий результат (прибуток) за 2018 рік становить 14093701,00 грн.

Відповідач дійшов висновку, що позивачем занижено фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток), визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на 14093701,00 грн.

Суд не погоджується з такими висновками відповідача, з огляду на наступне.

Відповідно д п. 4 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 21 "Вплив змін валютних курсів", затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 10.08.2000 року № 193, курсова різниця - різниця між оцінками однакової кількості одиниць іноземної валюти при різних валютних курсах.

Згідно з п. 5 даного Положення, операції в іноземній валюті під час первісного визнання відображаються у валюті звітності шляхом перерахунку суми в іноземній валюті із застосуванням валютного курсу на початок дня, дати здійснення операції (дати визнання активів, зобов`язань, власного капіталу, доходів і витрат).

Курсові різниці від перерахунку коштів в іноземній валюті та інших монетарних статей про операційну діяльність відображаються відповідно до п. 8 даного Положення у складі інших операційних доходів (витрат).

Інформація про доходи та витрати (втрати) від таких курсових різниць, згідно з Інструкцією "Про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій", узагальнюється відповідно до субрахунку 714 "Дохід від операційної курсової різниці" та субрахунку 945 "Втрати від операційної курсової різниці".

Суд зазначає, що положеннями бухгалтерського обліку прямо відображено, що операції в іноземній валюті повинні відображатись у валюті звітності, тобто у гривні.

Судом встановлено, що позивач не здійснював відповідний перерахунок і продовжував обліковувати суму від зазначеної операції в валюті договору, а податковий орган, знехтував обов`язком щодо виправлення зазначеної помилки в обліку позивача та не вказав привести його у відповідність стандартів.

При цьому, відповідач не заперечує сам факт наявності у позивача такого права, а вказує на порушення порядку обміну таких сум.

Безпосереднє приведення ТОВ«ДАНКОМ» свого бухгалтерського обліку у відповідність до норм чинного законодавства відображення наслідків такого приведення в податковому обліку не призвело до неправильного завищення показників бухгалтерського та податкового обліку.

На виконання вищенаведених норм, позивач в першому кварталі 2018 року в складі витрат відобразило операцію з перерахунку курсової різниці, а саме: Д-т 902 "Собівартість реалізованих товарів" К-т 632 "Розрахунку з іноземними постачальниками" в сумі 50943517,28 грн. (операція з перерахунку станом на 31.12.2017 року курсової різниці по заборгованості перед ADU FINANCSAL COMPANY.LLC за отримані товари вартістю 1751736,80 євро).

Отже, позивачем правомірно заявлено суму витрат за курсовими різницями, що виникла станом на 31.12.2017 року.

З матеріалів справи вбачається, що між товариством з обмеженою відповідальністю "ДАНКОМ" та ADU FINANCSAL COMPANY.LLC укладені наступні контракти: № 7 від 26.04.2017 року на поставку запасних частин для самоскидів Staerling та № 3 від 16.03.2018 року на поставку емульсійної установки та комплектуючих (б/у).

В акті перевірки, контролюючий орган зазначив, що Республіка Кіпр включена до Переліку держав (територій), які відповідають критеріям, встановленим п.п. 39.2.1.2 п. 39.2 ст. 39 ПК України.

Відповідно до п.п. 39.2.1.2 п. 39.2 ст. 39 ПК України, під час визначення переліку держав (територій) для цілей підпункту "в" підпункту 39.2.1.1 цього підпункту Кабінет Міністрів України враховує такі критерії:

- держави (території), у яких ставка податку на прибуток підприємств (корпоративний податок) на 5 і більше відсоткових пунктів нижча, ніж в Україні, або які надають суб`єктам господарювання пільгові режими оподаткування, або в яких особливості розрахунку бази оподаткування фактично дозволяють суб`єктам господарювання не сплачувати податок на прибуток підприємств (корпоративний податок) або сплачувати його за ставкою, на 5 і більше відсоткових пунктів нижчою, ніж в Україні;

- держави, з якими Україною не укладені міжнародні договори з положеннями про обмін інформацією;

- держави, компетентні органи яких не забезпечують своєчасний та повний обмін податковою та фінансовою інформацією на запити центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику.

Операції з контрагентом, зареєстрованим у державі (на території), включеній до зазначеного переліку, визнаються контрольованими з 1 січня звітного року, наступного за календарним роком, у якому держави (території) було включено до такого переліку.

Згідно з п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України - прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Підпунктом 140.5.4. п. 140.5 ст. 140 ПК України встановлено, що фінансовий результат податкового (звітного) періоду збільшується на суму 30 відсотків вартості товарів, у тому числі необоротних активів (крім активів з права користування за договорами оренди), робіт та послуг (крім операцій, зазначених у пункті 140.2 та підпункті 140.5.6 цього пункту, та операцій, визнаних контрольованими відповідно до статті 39 цього Кодексу), придбаних у нерезидентів (у тому числі пов`язаних осіб - нерезидентів), зареєстрованих у державах (на територіях), включених до переліку держав (територій), затвердженого Кабінетом Міністрів України відповідно до підпункту 39.2.1.2 підпункту 39.2.1 пункту 39.2 статті 39 цього Кодексу.

Вимоги цього підпункту не застосовуються платником податку, якщо операція не є контрольованою та сума таких витрат підтверджується платником податку за цінами, визначеними за принципом "витягнутої руки" відповідно до процедури, встановленої статтею 39 цього Кодексу, але без подання звіту.

Положеннями п. 39.1 ПК України визначено принцип "витягнутої руки".

Платник податку, який бере участь у контрольованій операції, повинен визначати обсяг його оподатковуваного прибутку відповідно до принципу "витягнутої руки".

Обсяг оподатковуваного прибутку, отриманого платником податку, який бере участь в одній чи більше контрольованих операціях, вважається таким, що відповідає принципу "витягнутої руки", якщо умови зазначених операцій не відрізняються від умов, що застосовуються між непов`язаними особами у співставних неконтрольованих операціях.

Якщо умови в одній чи більше контрольованих операціях не відповідають принципу "витягнутої руки", прибуток, який був би нарахований платнику податків в умовах контрольованої операції, що відповідає зазначеному принципу, включається до оподатковуваного прибутку платника податку.

Встановлення відповідності умов контрольованої операції принципу "витягнутої руки" проводиться за методами, визначеними пунктом 39.3 цієї статті, з метою перевірки правильності, повноти нарахування та сплати податку на прибуток підприємств.

Таким чином, враховуючи вищенаведені норми, взаємовідносини між позивачем та ADU FINANCSAL COMPANY.LLC не відповідають критерію визнання операцій контрольованими.

Також, щодо операції "витягнутої руки", в матеріалах справи міститься відповідний звіт, в якому проведено розрахунок у відповідно до Порядку розрахунку діапазону цін (рентабельності) та медіани такого діапазону для цілей трансфертного ціноутворення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 року № 381. Крім цього, ст. 39 ПК України не містить строків виготовлення означеного звіту.

Суд зазначає, що в сукупності зазначений документ свідчить про дотримання принципу "витягнутої руки" та порядку проведення операції, бухгалтерського та податкового обліку.

Щодо взаємовідносин між позивачем та фізичною особою ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.

15.10.2018 року між позивачем та фізичною особою ОСОБА_1 укладено купівлі-продажу №б/н спеціалізованого вантажного самоскиду КАМАЗ 65201-012.

Відповідно до п. 3.1. даного Договору, вартість товару складає 50000,00 грн. (в т.ч. ПДВ - 8333,33 грн.)

31.10.2018 року з метою реалізації вантажного спеціалізованого самоскиду КАМАЗ 65201-12 товариством з обмеженою відповідальністю «ДАНКОМ» складено видаткову накладну № 2 на суму 50000,00 грн., в тому числі сума ПДВ 8333,33 грн.

31.10.2018 року позивачем складено та 15.11.2018 року зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 24 на реалізацію автомобіля КАМАЗ 65201-012 АН4662КЕ за ціною 50000,00 грн., в тому числі ПДВ - 8333,33 грн.

Операцію з реалізації автомобіля відображено в Додатку 5 до Декларації з ПДВ за жовтень 2018 року (20.11.2018 року № ) та, відповідно, включено до складу податкових зобов`язань за жовтень 2018 року ПДВ в сумі 8333 грн.

За актом перевірки відповідачем встановлено, що: - станом на 01.10.2018 року первісна вартість автомобіля КАМАЗ 65201-012 АН4662КЕ по рахунку 105 "Транспортні засоби" складала 1373749,7 грн., - сума зносу автомобіля станом на 01.10.2018 року по рахунку 131 "Знос основних засобів" склала 1195182,23 грн.

15.10.2018 року у зв`язку із реалізацією автомобіля КАМАЗ 65201-012 АН4662КЕ ТОВ «ДАНКОМ2 зроблено проводки: - Д-т 131 К-т 105 в сумі 1195182,23 грн., - Д-т 286 "Товари" К-т 105 в сумі 178567,47 грн., - Д-т 943 "Собівартість реалізованих виробничих запасів" К-т 286 в сумі 178567,47 грн.

Отже, балансова вартість автомобіля КАМАЗ 65201-012 АН4662КЕ станом на 01.10.2018 року склала 178567,47 грн.

Оскільки станом на 01.10.2018 року балансова вартість автомобіля КАМАЗ 65201-012 АН4662КЕ склала 178567,47 грн., то відповідно до п. 188.1 ст. 188 ПК України базою для нарахування податкових зобов`язань повинна бути безпосередньо сума 178567,47 грн.

Враховуючи викладене вище, контролюючий орган робить висновок, що внаслідок недотримання платником норм п. 188.1. ст. 188 ПК України базу оподаткування занижено на 136900,80 грн. (178567,47-8333,33 грн.), як наслідок, занижено суму податкових зобов`язань з ПДВ за жовтень 2018 року на суму 27380,16 грн (136900,80*20%).

Суд не погоджується з такою позицією відповідача, з огляду на наступне.

В ході проведення перевірки товариства з обмеженою відповідальністю "ДАНКОМ", останнім були надані контролюючому органу всі первинні документи та дані бухгалтерського обліку, які підтверджують реальність здійснення даної господарської операції.

Судом встановлено, що у 2011 році позивачем придбано спеціалізований вантажний самоскид КАМАЗ 65201-012, який використовувався у власній господарській діяльності. Проте, в 2018 році останній згорів.

В серпні 2018 року позивачем було замовлено оцінку колісного транспортного засобу для визначення ринкової вартості колісного транспортного засобу з метою відображення результатів розрахунків в бухгалтерському обліку.

За результатами визначення ринкової вартості - балансова вартість автомобіля КАМАЗ 65201-012 склала 41540,00 грн.

Як зазначалось раніше, на підставі договору купівлі-продажу від 15.10.2018 року № б/н позивач продав означений транспортний засіб фізичній особі ОСОБА_1 за 50000, 00 грн.

Позивачем на підстави викладено сформовано та зареєстровано в ЄРПН податкову накладу.

Проте, означену суму не було включено до бухгалтерського обліку, на підставі якого органом контролю зроблений відповідний висновок.

Згідно з п. 188.1. ст. 188 Податкового кодексу України, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення.

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновок суду першої інстанції про те, що відсутність відповідного запису в бухгалтерському обліку не спростовує балансової вартості вказаного транспортного засобу, яка була визначена на підставі оцінки колісного транспортного засобу для визначення його ринкової вартості, а тому відповідач безпідставно прийшов до висновку, що позивачем занижено суму податкових зобов`язань з ПДВ за жовтень 2018 року.

Колегія суддів зазначає, що у Постанові Верховного суду від 07.08.2018 року по справі № 808/760/16 вказано, що відсутність у спірних контрагентів матеріальних та трудових ресурсів також не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру. Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу.

У Постанові Верховного суду від 15.05.2018 року по справі № 0870/9721/12 також зазначено, що за умови реального здійснення господарської операції, яка призвела до фактичного руху активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків, придбання товарів з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, правильного обчислення податкового кредиту, наявності первинних документів, у тому числі податкових накладних, виданих особою, зареєстрованою платником податку на додану вартість, платник податку на додану вартість має право на податковий кредит.

Висновки про нереальність господарських операцій мають підтверджуватися належними та допустимими доказами і не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання відповідача на певні дефекти в оформленні документів не позбавляють можливості ідентифікувати господарську операцію, обсяг товару, його вартість, тощо, і не повинні розглядатися як підстави для позбавлення платника податків права на формування податкового кредиту у разі реального здійснених господарських операцій.

У Постанові Верховного суду від 06 листопада 2018 року по справі №813/3274/17 зазначено, що повноваження щодо визначення суми грошових зобов`язань та застосування штрафних (фінансових) санкцій за порушення норм законів з питань оподаткування або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, є дискреційним повноваженням таких контролюючих органів. Адміністративний суд у справах щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності рішення, передбаченим у Кодексі адміністративного судочинства України критеріям, не може підміняти контролюючий орган та перебирати на себе повноваження щодо застосування штрафу в іншому розмірі.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем в Акті не наведено факти, які б безспірно підтверджували недобросовісність саме позивача, як платника податків, та/або свідчили про його обізнаність щодо протиправного характеру діяльності своїх контрагентів.

Судом встановлено, що спірні господарські операції були належним чином відображені позивачем у податковому обліку. Жодних свідчень того, що їх виконання спричинило заниження чи приховування об`єктів оподаткування у відповідних господарських операціях з боку їх учасників, судом не встановлено.

Вищезазначене призвело до помилкового винесення податкових повідомлень-рішень.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. Доводи, наведені в апеляційній скарзі, є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 грудня 2019 року у справі № 200/10306/19-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 грудня 2019 року у справі № 200/10306/19-а - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 30 березня 2020 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді Т.Г. Гаврищук

Л.В. Ястребова