Справа № 580/442/20
Суддя: М.А. Білоноженко
Дата ухвалення: 2020-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2020 року справа № 580/442/20

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Білоноженко М.А. в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

05.02.2020р. до Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі-позивач) з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі-відповідач), в якій просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо відмови у обчисленні стажу роботи позивача в подвійному розмірі в період з 01.08.1985 по 05.06.2000 на посаді лікаря-фтизіатра Уманської районної лікарні відповідно до ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, обчислити та зарахувати позивачу стаж в період з 01.08.1985 року по 05.06.2000 на посаді лікаря-фтизіатра Уманської районної лікарні відповідно до ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в подвійному розмірі, та здійснити відповідний перерахунок, нарахування та виплату пенсії з урахуванням даного перерахунку та попередніх виплат з дати призначення пенсії, а саме з 01.05.2019.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 10.02.2020р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог, викладених у позовній заяві, зазначено, що позивачу призначено пенсію за віком з 01.05.2019р. довічно та після призначення пенсії виявилось, що стаж обчислено відповідачем не вірно, в зв`язку з чим позивач 12 грудня 2019 року звернувся з письмовою заявою до відповідача, якою просив врахувати в подвійному розмірі стаж роботи з 01.08.1985 по 05.06.2000 на посаді лікаря-фтизіатра Уманської районної лікарні у подвійному розмірі.

На думку позивача, мотивація відмови у зарахуванні стажу у подвійному розмірі, викладена у листі відповідача від 16.12.2019 року за вих. № 106559/03-15, про те, що в штатних розкладах Уманської районної лікарні відсутній тубкабінет, як окремий структурний підрозділ в період роботи позивача на посаді лікаря-фтизіатра з 01.08.1985 по 05.06.2000, не може бути підставою для такого обчислення стажу, яке проведено відповідачем, оскільки цим прямо порушуються його права на належне соціальне забезпечення, яке не може ставитись в залежність від суто формальних міркувань.

02.03.2020р., в межах строку встановленого судом, до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги не обгрунтовані та зазначено про доцільність відмови в їх задоволенні. В обгрунтування заперечень проти задоволення позовних вимог представником відповідача зазначено, що під роботою в туберкульозних закладах, яка, відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», підлягає зарахуванню в подвійному розмірі, розуміється робота саме в закладах охорони здоров`я або їх структурних підрозділах, в яких надається медична допомога хворим на туберкульоз. Зазначено, що записи в трудовій книжці позивача за період з 01.08.1985 по 05.06.2000 не містять відомостей щодо факту його роботи у протитуберкульозному кабінеті та не підтверджують пільговий характер робіт. Додатково, на підтвердження пільгового характеру робіт, позивачем до заяви про допризначення пенсії та на підтвердження законності вимог до позовної заяви, долучено довідку Уманської районної лікарні від 14.02.2019 № 05-49/20. Згідно даних вказаної довідки, позивач в період з 01.08.1985 по 05.06.2000 працював на посаді лікаря фтизіатра в протитуберкульозному кабінеті при Уманській центральній районній лікарні. Головним управлінням 09.09.2019 та 15.11.2019 проведено перевірку обґрунтованості видачі довідки від 14.02.2019 № 05-49/20, поданої для призначення (перерахунку) пенсії, про що складено акти № 1515 та № 2186. У зв`язку з невідповідністю первинним документам, листом Уманської центральної районної лікарні від 07.11.2019 № 1022/01-30, довідку про підтвердження пільгового стажу № 05-49/20 від 14.02.2019, яка долучалася позивачем при зверненні до управління та до адміністративного позову на обґрунтування законності позовних вимог, відізвано.

З урахуванням зазначеного, представник відповідача вказав на необґрунтованість позовних вимог та просив відмовити у їх задоволенні.

10.03.2020р. до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій, серед іншого, зазначено про необґрунтованості доводів відповідача, зазначивши, що поліклініка є закладом охорони здоров`я, а робота лікарем-фтизіатром є роботою в інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я у розумінні ст .60 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Саме лікар-фтизіатр здійснює роботу з лікування осіб, хворих на туберкульоз і звичайно ж ця робота здійснюється саме у закладі охорони здоров`я, оскільки ця інфекційна хвороба є соціально небезпечною згідно п. 12, ч. 1 ст. 1 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз». Адже саме фтизіатрія є розділом клінічної медицини, що займається вивченням, діагностикою, лікуванням та профілактикою туберкульозу.

Позивач звернув увагу, що за окремо взятими фактичними даними визнається, що він працював лікарем-фтизіатром, працював у закладі охорони здоров`я, проте у подвійному обчисленні стажу відмовлено по причині формальної відсутності підтвердження того, що тубкабінет входив до складу лікарні, принаймні за результатами перевірки відсутні такі дані.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

07.05.2019р. ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області за призначенням пенсії за віком з необхідними документами та за результатами розгляду поданих документів, позивачу призначено пенсію за віком.

12.12.2019о. позивач звернувся з письмовою заявою до відповідача, якою просив допризначити йому пенсію, а саме врахувати при цьому в подвійному розмірі стаж роботи з 01.08.1985 по 05.06.2000 на посаді лікаря-фтизіатра Уманської районної лікарні.

Листом від 16.12.2019 № 106559/03-15 відповідач повідомив позивача про те, що названі вище періоди роботи зараховано до стажу в одинарному розмірі і підстав для зарахування цього стажу в подвійному розмірі немає підстав.

Вважаючи вказану відмову протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду, за захистом порушених прав та інтересів зі сторони суб`єкта владних повноважень.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ст. 19 Конституції України, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч. 1 ст. 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про боротьбу із захворюванням на туберкульоз» протитуберкульозні заклади - це спеціалізовані заклади охорони здоров`я, що здійснюють діагностику туберкульозу та надають лікувально-профілактичну (стаціонарну та амбулаторну) допомогу хворим на туберкульоз (протитуберкульозні диспансери, лікарні, відділення, кабінети, науково-дослідні інститути, денні стаціонари тощо).

З аналізу наведених положень нормативно-правових актів слідує висновок, що протитуберкульозні кабінети, психіатричні кабінети, кабінети інфекційних захворювань, психоневрологічні відділення, психіатричні бригади швидкої допомоги відносяться до таких, час роботи в яких зараховується до стажу роботи в подвійному розмірі.

Суд звертає увагу, що протитуберкульозні кабінети, в тому числі ті, які надають амбулаторну лікувально-профілактичну допомогу хворим на туберкульоз віднесені до протитуберкульозних закладів.

Існування на базі Уманської центральної районної лікарні протитуберкульозного кабінету підтверджується, зокрема, наказом головного лікаря Уманської ЦРЛ №117-к від 27.08.1985, яким з метою покращення амбулаторного обслуговування туберкульозних хворих, переведено та створено робоче місце тубкабінета на базі Уманського міськтубдиспансера; наказом головного лікаря Уманської ЦРЛ від 29.11.1985 №90а, яким підтверджується наявність туберкульозного відділення при Уманській ЦРЛ; протоколом №1 від 06.10.1997 засідання комісії по проведенню атестації робочих місць в ЛПЗ Уманського району, яким підтверджено наявність шкідливих та небезпечних факторів роботи, в тому числі в протитуберкульозному кабінеті, який затверджено головним лікарем Уманської ЦРЛ та погоджено головою профкому медпрацівників; наказом головного лікаря Уманської ЦРЛ №74 від 28.12.1998 «Про підсумки атестації робочих місць в ЛПЗ району», затверджено рішення засідання атестаційної комісії про підтвердження права працівників на пенсію за віком на пільгових умовах, в тому числі в протитуберкульозному кабінеті.

За таких обставин, суд визнає необґрунтованими доводи відповідача, щодо відсутності протитуберкульозного кабінету у складі Уманської центральної районної лікарні.

При цьому, закон не пов`язує право особи на зарахування стажу роботи в подвійному розмірі від дотримання формальних процедур щодо оформлення структурних підрозділів лікарень.

Суд приймає до уваги, що відповідачем не заперечується та підтверджено в подвійному розмірі стаж роботи позивача на посаді лікаря-фтизіатра в Уманському протитуберкульозному диспансері (запис № 13 від 05.06.2000) та інші періоди роботи лікарем-фтизіатром, однак безпідставно не враховано період роботи з 01.08.1985 по 05.06.2000 в подвійному розмірі.

Відповідно до статті 62 Закону № 1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Так, на підтвердження пільгового стажу, позивачем було надано копію трудової книжки НОМЕР_1 , в якій містяться записи №11 та №12 про прийняття позивача на роботу до Уманської районної лікарні на посаду лікаря-фтезіатра з 01.08.1985р. по 05.06.2000р.

З огляду на встановлене судом в процесі судового розгляду право позивача на зарахування часу роботи на посаді лікаря-фтизіатра з 01.08.1985р. по 05.06.2000р. в подвійному розмірі, суд доходить висновку про обгрунтованість позовної вимоги щодо визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо відмови у обчисленні стажу роботи позивача в подвійному розмірі в період з 01.08.1985 по 05.06.2000 на посаді лікаря-фтизіатра Уманської районної лікарні відповідно до ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Щодо вимог позивача про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, обчислити та зарахувати позивачу стаж в період з 01.08.1985 року по 05.06.2000 на посаді лікаря-фтизіатра Уманської районної лікарні в подвійному розмірі, та здійснити відповідний перерахунок, нарахування та виплату пенсії, суд зазначає наступне.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини (зокрема, постанови по справі Олссон проти Швеції від 24.03.1988 (скарга № 10465/83), запорукою вірного застосування - дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців. Обсяг цих повноважень суб`єкта владних повноважень повинен мати чіткі межі застосування, рішення органу має бути визнано протиправним, у разі, коли істотність порушення процедури потягнуло його неправильність, а за наявністю правової можливості (якщо ідеться про прийняття органом одного з двох рішень надати чи ні певну можливість здійснювати певні дій) суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень (у т. ч. колегіальний орган) прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

Зважаючи, що судом визнано протиправними дії відповідача щодо незарахування стажу в період з 01.08.1985р. по 05.06.2000р. на посаді лікаря-фтизіатра Уманської районної лікарні в подвійному розмірі, а інших підстав для відмови в його зарахуванні не вбачається, суд констатує наявність підстав для зобов`язання відповідача зарахувати вказаний стаж та здійснити перерахунок пенсії позивача саме з дати її призначення 01.05.2019р.

Щодо решти доводів сторін суд застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням вищевказаного, суд доходить висновку що позивачем доведено обставини, що слугували підставою для звернення в зв`язку з чим позовні вимоги суд вважає обгрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Згідно частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Враховуючи, що позов задоволено повністю, а позивачем понесено судові витрати із сплати судового збору у сумі 840,80 грн., що підтверджується оригіналом фіскального чека від 03.02.2020р. № 0.0..1, наявним у матеріалах справи, суд дійшов висновку про стягнення судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача у сумі 840,80 грн.

Керуючись ст. 2, 5, 6, 14, 77, 241-246, 255, 263, 295, КАС України суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо відмови у обчисленні стажу роботи ОСОБА_1 в подвійному розмірі в період з 01.08.1985р. по 05.06.2000р. на посаді лікаря-фтизіатра Уманської районної лікарні відповідно до ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (вул. Смілянська, 23, м. Черкаси, 18002, код ЄДРПОУ - 21366538) обчислити та зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) стаж в період з 01.08.1985р. по 05.06.2000р. на посаді лікаря-фтизіатра Уманської районної лікарні відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у подвійному розмірі, та здійснити перерахунок і виплату пенсії з урахуванням попередніх виплат з дати призначення пенсії, а саме з 01.05.2019р.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Черкаській області (вул. Смілянська, 23, м. Черкаси, 18002, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України через суд першої інстанції до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.А. Білоноженко