Справа № 323/555/20
Суддя: Мінаєв М. М.
Дата ухвалення: 2020-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 323/555/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2020 м. Оріхів

Оріхівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Мінаєва М.М.,

при секретарі - Тахтаул А.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Оріхівського відділення поліції Пологівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області та інспектора Оріхівського відділення поліції Пологівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області Письменного Андрія Сергійовича, про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

04.03.2020 року до Оріхівського районного суду Запорізької області надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 , в якому позивач просить визнати протиправною та скасувати Постанову про адміністративне правопорушення серії ЕАК № 2162652 від 26.02.2020 року (надалі - Постанова) про накладення на позивача адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 122 КУпАП, а саму справу про адміністративне правопорушення закрити за відсутністю складу правопорушення.

Адміністративний позов обґрунтований тим, що оскаржувана постанова складена за відсутності для цього законних підстав та з порушенням встановленого законом порядку.

Зокрема, позивач посилається на те, що 26.02.2020 року відповідачем була складена оскаржувана постанова, якою позивач притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП нібито за те, що близько 12 год. 39 хв. 26.02.2020 року під час руху поза межами населеного пункту керував транспортним засобом ВАЗ-21124, реєстраційний номер НОМЕР_1 , без ближнього світла фар, чим порушив п. 9.8 Правил дорожнього руху. Однак такого порушення позивач не вчиняв, а оскаржувана постанова, як і вся справа про адміністративне правопорушення, не містить жодного доказу на підтвердження викладеного у постанові факту. Зокрема, на думку позивача, ч. 2 ст. 122 КУпАП передбачає відповідальність не за будь-яке порушення правил користування попереджувальними сигналами, а лише тих, що стосуються початку руху та зміни напрямку. Оскільки в момент зупинки працівником поліції водій ОСОБА_1 не починав рух і не змінював його напрямок, а лише рухався автодорогою з с. Новоданилівка до м. Оріхів на ділянці між вулицею Привокзальна та вулицею Овчаренка, той в його діях не може бути складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. Крім того, позивач посилався на те, що під час винесення оскаржуваної постанови працівником поліції було допущено низку процесуальних порушень, які мали вираз у такому: 1) позивачу не були роз`яснені процесуальні права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; 2) позивачу не було забезпечено реалізацію права на правову допомогу під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; 3) в оскаржуваній постанові не міститься відомостей про докази вчинення позивачем правопорушення; 4) зміст постанови не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП в частині вказівки на технічний пристрій, за допомогою якого здійснювався фото- або відеозапис, а також в частині зазначення нормативно-правового акту, що передбачає відповідальність за таке правопорушення; 5) поліцейський не проінформував позивача про те, що використовує превентивний захід у виді відеозапису; 6) процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення в розумінні статей 268Є, 278, 279 КУпАП фактично не було; 7) протокол про адміністративне правопорушення складався попри заперечення позивачем факту вчинення правопорушення, що призвело до порушення порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, яка фактично було розглянута не за місцем вчинення діяння, а на місці, що є неприпустимим.

В судове засідання позивач не з`явився. Від нього надійшла заява про розгляд справи без його участі та про підтримання позовних вимог.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, будучи завчасно та належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, про причини неявки не повідомили. Заяв чи клопотань, які перешкоджали б розгляду справи у призначений день і час, а також відзивів чи інших письмових заяв по суті спору від них також не надійшло.

Виходячи з того, що всі учасники справи повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, клопотань про відкладення розгляду справи чи повідомлень про неявку з поважних причин, а наданих ними матеріалів достатньо для розгляду справи, в силу вимог ч. 3 ст. 205 КАС України підстав для відкладення розгляду справи суд не вбачає.

Фіксування судового процесу технічними засобами аудіозапису не здійснювалось на підставі ч. 4 ст. 229 КАС України.

Дослідивши наявні у справі матеріали, суд приходить до такого.

Як випливає з матеріалів справи, Постановою про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАК № 2162652 від 26.02.2020 року, винесеною інспектором Оріхівського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області Письменним А.С., позивач був визнаний винуватим у тому, що близько 12 год. 29 хв. 26.02.2020 року керував транспортним засобом ВАЗ-21124, реєстраційний номер НОМЕР_2 , поза населеним пунктом без ближнього світла фар, чим порушив п. 9.8 Правил дорожнього руху. Цією постановою на позивача було накладено адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 425,00 грн.

Частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 283 КУпАП постанова у справі по адміністративне правопорушення повинна містити: Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акту, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постанові від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17 визнав правильними висновок суду першої інстанції у тій справі про те, що візуальне спостереження за дотриманням ПДР працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Також у цій справі КАС ВС зробив висновок про те, що сама постанова про адміністративне правопорушення не може розцінюватись як беззаперечний доказ вчинення правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Однак оскаржувана постанова не містить відомостей як про докази, на підставі яких вона була винесена, так і про технічні засоби, за допомогою яких було зафіксовано порушення позивачем Правил дорожнього руху.

Більше того, оскаржувана постанова не містить й чітких та вичерпних даних про місце вчинення правопорушення. Так, у відповідній графі постанови про місце вчинення правопорушення зазначено: «поза населеним пунктом» (не вказано - поза яким саме), а в графі «Місце розгляду справи» зазначено: «Запорізька, Оріхівський, траса 555 км». При цьому позивач вказує, що був зупинений на ділянці автодороги Т-0408 між вулицями Привокзальна та Овчаренка у м. Оріхів Запорізької області, а відповідно до Переліку автомобільних доріг загального користування державного значення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 року № 712, загальна довжина автодороги Т-0408 «Павлоград - Васильківка - Новомиколаївка - Оріхів - Токмак» становить лише 146,2 км.

За таких обставин слід вважати, що місце вчинення позивачем інкримінованого йому правопорушення в оскаржуваній постанові не зазначено, що є окремою підставою для визнання постанови незаконною та її скасування.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22.10.2010 року № 23-рп/2010 зазначив (п. 4), що Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: юридична відповідальність особи має індивідуальний характер; обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

З урахуванням цього, при вирішенні даної справи суд виходить з принципу презумпції невинуватості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відтак, саме відповідач несе тягар доказування правомірності своїх дій та рішень, і саме відповідач не надав жодних доказів законності й обґрунтованості Постанови.

Отже, оцінюючи в сукупності матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що подія і склад адміністративного правопорушення в діянні позивача є недоведеними, оскаржувана Постанова не є законною та обґрунтованою, а тому підлягає скасуванню.

За практикою Європейського суду з прав людини, пункт 1 статті 6 Європейської конвенції із захисту прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди умотивовувати свої рішення, але дану вимогу не слід розуміти як таку, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Ступінь застосування цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Більше того, необхідно враховувати, зокрема, різноманітність доводів, з якими сторона у справі може звернутися до суду, та відмінності, що існують у Договірних Державах стосовно встановлених законом положень, звичаєвих норм, правових висновків та викладення і підготовки судових рішень. Ось чому питання про те, чи виконав суд обов`язок умотивувати своє рішення, як того вимагає стаття 6 Конвенції, можливо вирішити лише обставин відповідної справи (див. Руїс Торіха проти Іспанії, 9 грудня 1994, § 29, Series A no. 303-A)

Керуючись цією настановою, при розгляді цієї справи суд не вбачає необхідності надавати оцінку решті доводів позивача, оскільки це не вплине на загальний висновок суду по суті позову.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

В даному випадку справа підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, тобто за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Крім того, суд зауважує, що суб`єктами владних повноважень, на яких покладена функція розгляду справ про адміністративні правопорушення у визначених законом випадках, є відповідні органи Національної поліції, від імені яких розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень (п. 5 ст. 213, ст. 222 КУпАП).

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. ст. 2, 77, 90, 242-246, 286 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Оріхівського відділення поліції Пологівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області та інспектора Оріхівського відділення поліції Пологівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області Письменного Андрія Сергійовича, про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, - задовольнити повністю.

Постанову серії ЕАК № 2162652 від 26.02.2020 року, винесену інспектором Оріхівського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області Письменним А.С., про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, - визнати протиправною та скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, - закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду безпосередньо або через Оріхівський районний суд Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили і є остаточним після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Оріхівського районного суду

Запорізької області М.М. Мінаєв