Справа № 120/185/20-а
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2020-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

27 березня 2020 р. Справа № 120/185/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мультян Марини Бондівни, розглянувши у письмовому провадженні у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до: Мельниківської сільської ради Немирівського району Вінницької області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Мельниківської сільської ради Немирівського району Вінницької області, в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства за кадастровим номером :01:001:0726 площею 2,00 га, що розташована на території Мельниківської сільської ради в с. Ометинці, Немирівського району Вінницької області;

- зобов`язати відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства за кадастровим номером :01:001:0726 площею 2,00 га, що розташована на території Мельниківської сільської ради в с. Ометинці, Немирівського району Вінницької області;

- стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 10000 грн, а також 5000 грн у відшкодування витрат на правову допомогу адвоката.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовані тим, що він є учасником бойових дій та відповідно до пункту 14 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має право на першочергове отримання у власність земельних ділянок. З метою реалізації свого права 10.06.2019 року ним подано клопотання до Мельниківської сільської ради про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га на території Мельниківської сільської ради для ведення особистого селянського господарства. У додатку до заяви було зазначено графічні межі земельної ділянки за кадастровим номером :01:001:0726. Однак, листом від 22.07.2019 року за № 02-20-382 відповідач повідомив його про те, що земельна ділянка за цим кадастровим номером передана у комунальну власність та була надана в оренду Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області. Така відмова відповідача була оскаржена ним до Вінницького окружного адміністративного суду, який своїм рішення від 10.10.2019 року по справі № 120/2502/19-а зобов`язав сільську раду повторно розглянути його клопотання від 10.06.2019 року. Натомість, як вказує позивач, за результатами повторного розгляду його клопотання Мельниківська сільська рада своїм рішенням від 21.11.2019 року за № 20 відмовила у наданні такого дозволу з підстав перебування земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0726 в оренді.

На переконання позивача, наведені вище підстави для відмови у наданні дозволу на розробку проекту із землеустрою суперечать нормам Земельного кодексу України (далі ЗК України), зокрема статті 118 ЗК України, що і стало наслідком для його звернення до суду з даним позовом.

Крім того, позивач додатково вказує на те, що своїми неправомірними діями відповідач заподіяв йому моральну шкоду, яка полягає у наявності душевних страждань, порушенні звичайного ритму життя, погіршенні стану самопочуття та нормальних функціональних життєвих зв`язків, яка оцінена ним в сумі 10000 грн. та яку позивач просить стягнути із відповідача.

Ухвалою суду від 24.01.2020 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін (у письмовому провадженні). Крім того, встановлені сторонам строки для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечення. Цією ж ухвалою витребувано у відповідача додаткові докази, необхідні для розгляду справи.

13.02.2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву відповідно якого відповідач заперечує проти задоволення позову. В обгурнутування своєї позиції зазначає про відсутність у нього правових підстав у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою для ведення особистого селянського господарства, оскільки спірна земельна ділянка наразі перебуває в користуванні на умовах оренди у фізичної особи ОСОБА_2 на підставі договору оренди землі за № 74, зареєстрованого 20.02.2016 року, який першочергово був укладений з орендодавцем ГУ Держгеодкастру у Вінницькій області. На переконання відповідача, перехід прав власності до Мельниківської сільської об`єднаної територіальної громади, згідно наказу від 27.09.2018 року за № 2-12694/15-18-СГ, не є підставою зміни умов або припинення договору, що зумовлює перехід прав та обов`язків за договором оренди землі. За таких обставин відповідач наголошує, що надання позивачеві дозволу на розробку проекту землеустрою можливе лише за умови припинення або розірвання договору оренди землі, який був укладений із ОСОБА_2 . При цьому відповідач також зауважує про відсутність підстав у відшкодуванні моральної шкоди з огляду на ненадання жодних підтверджуючих доказів існування останньої.

Відповіді на відзив від позивача не надходило.

Відповідно до частини 2 статті 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з вимогами частини 1 статті 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Водночас частиною 4 статті 243 КАС України визначено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України).

Дослідивши наявні у справі докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив, що ОСОБА_1 , є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 24.04.2015 року.

10.06.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Мельниківської сільської ради із клопотанням в якому просив надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2 гектари, що розташована на території Мельниківської сільської ради в с. Ометинці, Немирівського району Вінницької області, кадастровий номер :01:001:0726. До клопотання додано копія паспорту та документа про присвоєння ідентифікаційного номера і викопіювання з кадастрової карти, де зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки.

За результатами розгляду даного клопотання 22.07.2019 року Мельниківською сільської радою надано лист-відповідь за № 02-20-382, яким повідомлено, що згідно акту передачі від 27.09.2018 року за № 2-12694/15-18 земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0726 передана у комунальну власність громади. Відповідно до договору оренди землі № 74 від 10.02.2016 року між ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області та орендарем земельна ділянка перебуває в оренді і підстав для розірвання такого договору немає.

Не погоджуючись із такою відмовою відповідача, позивач оскаржив її до суду.

Так, рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 10.10.2019 року у справі №120/2502/19-а позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково та зобов`язано Мельниківську сільську раду Немирівського району Вінницької області повторно розглянути клопотання позивача від 10.06.2019 року.

На виконання даного рішення суду Мельниківською сільською радою за результатами повторного розгляду клопотання ОСОБА_1 прийнято рішення від 21.11.2019 року за № 20 (29 сесії 6 скликання), яким відмовлено позивачу в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства площею 2,00 га з кадастровим номером :01:001:0726. Підставою такої відмови послугувало те, що вказана земельна ділянка яку бажає отримати позивач перебуває в оренді іншої особи.

Вважаючи прийняте рішення та дії Мельниківської сільської ради щодо відмови у задоволенні його клопотання протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку правовим відносинам, що виникли в межах даного спору, суд враховує наступне.

Відповідно до статті 18 ЗК України до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим.

За основним цільовим призначенням землі поділяються на категорії, до числа яких зокрема належать землі сільськогосподарського призначення (частини 1 статті 19 ЗК України).

В силу положень пункту "а" частини 3 статті 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються громадянам у власність та надаються у користування для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Порядок набуття права власності визначається главою 19 Розділу IV ЗК України.

Так, згідно із статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами врегульований положеннями статті 118 ЗК України.

Зокрема, частина 6 статті 118 ЗК України передбачає перелік документів, що має бути поданий до компетентного органу державної влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, а саме: клопотання у якому зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри; графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки; погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб); документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Отже, якщо особою яка звернулася до відповідного суб`єкта владних повноважень виконані всі передумови для отримання відповідного дозволу, підстави для відмови у його наданні (окрім встановлених частиною 7 статті 118 ЗК України), відсутні.

Однак, суд звертає увагу на те, що зміст документів, які подаються з метою отримання дозволу повинен дати можливість перевірити наявність чи відсутність підстав для відмови у наданні дозволу встановлених нормами частини 7 статті 118 ЗК України.

Відповідно до частини 7 статті 118 ЗК України орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою.

Надаючи оцінку підставам відмови у наданні позивачу дозволу на розроблення проекту із землеустрою, що викладені у винесеному Мельниківською сільською радою рішенні від 21.11.2019 року за № 20 суд зважає на таке.

Як зазначалося вище, у відповідності до частини 6 статті 118 ЗК України, особа яка претендує на безоплатне набуття у власність земельної ділянки державної власності до клопотання повинна долучити графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, а у випадку перебування земельної ділянки у користуванні - погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб).

В силу норм частини 5 статті 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Аналіз норм глави 15 ЗК України "Право користування землею" дає підстави вважати, що окремими видами речового права користування землею є "Право постійного користування земельною ділянкою" (стаття 92 ЗК України) та "Право оренди земельної ділянки" (стаття 93 ЗК України).

У частині 6 статті 118 ЗК України не конкретизовано вид користування земельною ділянкою, за умови наявності у іншої особи якого, заявник повинен надати погодження землекористувача для її вилучення. Однак як у першому так і в другому випадку, обов`язковою передумовою припинення права особи на користування земельною ділянкою є її згода і лише у такому випадку, у відповідності до частини 5 статті 116 ЗК України, земельна ділянка може бути передана іншій особі.

При цьому, поняття "вилучення земельної ділянки", яке застосовано у нормі частини 6 статті 118 ЗК України, не слід ототожнювати із передбаченою у статті 149 ЗК України процедурою вилучення земельних ділянок для суспільних та інших потреб яке здійснюється за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування чи рішенням суду.

Так, стаття 118 ЗК України регулює правовідносини щодо безоплатного отримання у власність земельної ділянки державної власності, а набувачем такого права за передбаченою вказаною нормою процедурою є громадяни, тоді як стаття 149 ЗК України регулює інші за характером правовідносини.

Отже, у разі перебування бажаної для заявника земельної ділянки у користуванні іншої особи, до клопотання про надання дозволу на розроблення відповідного виду документації із землеустрою, необхідно долучити погодження землекористувача, яке у подальшому може бути підставою для припинення його речового права.

Відповідно до частини 1 статті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

В цьому контексті суд зазначає, що згідно з частиною 1 статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Крім того, частиною 1 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Таким чином, повноваження сільських, селищних, міських рад щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель комунальної власності реалізуються у формі прийняття відповідного рішення.

Суд вкотре звертає увагу на те, що підставою для відмови позивачу в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства за кадастровим номером :01:001:0726 площею 2,00 га, що розташована на території Мельниківської сільської ради, слугував той факт, що така земельна ділянка перебуває в користуванні (оренді) іншої особи.

Досліджуючи дану обставину суд з`ясував, що 10.02.2016 року між ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області, як орендодавцем, та ОСОБА_2 , як орендарем, укладено договір оренди землі за № 74, на підставі якого вищезазначену земельну ділянку передано ОСОБА_2 у строкове платне користування до 09.02.2041 року для ведення фермерського господарства.

22.02.2016 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно внесено реєстраційний запис за № 13378063, яким зареєстровано право ОСОБА_2 на оренду земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 18,8658 га, кадастровий номер :01:001:0726.

Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відтак суд зазначає про те, що ОСОБА_2 вважається законним користувачем земельної ділянки площею 18,8658 га, кадастровий номер: :01:001:0726, в межах якої знаходиться земельна ділянка площею 2,00 га, яку позивач бажає отримати у власність для ведення особистого селянського господарства.

Щодо правового статусу вказаної земельної ділянки, то, як встановлено судом, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно якого наказом ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області від 27.09.2018 року № 2-12694/15-18-СГ та згідно з актом приймання-передачі, земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0726 була передана відповідачу з державної у комунальну власність в масиві земельних ділянок сільськогосподарського призначення загальною площею 18,8658 га, які розташовані на території Мельниківської сільської об`єднаної територіальної громади Немирівського району Вінницької області.

Тобто, наразі земельна ділянка, яку бажає отримати позивач, не є вільною та перебуває в законному користуванні іншої особи.

Тому, надання дозволу на розробку документації із землеустрою у межах земельної ділянки може вплинути на права щодо такої земельної ділянки іншої особи, а саме законного користувача земельної ділянки. Відтак, у випадку якщо у земельної ділянки, на яку претендує позивач чи її частини є землекористувач, то відповідно до частини 6 статті 118 ЗК України позивач повинен отримати погодження такого землекористувача та подати його разом із клопотанням відповідачу.

Такий висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду при розгляді аналогічних категорій справ.

Так, Верховний Суд у постанові від 17.12.2018 року по справі № 509/4156/15-а зазначив, що недодержання вимог щодо змісту клопотання, ненадання належним чином оформлених графічних матеріалі або погодження землекористувача, якщо бажана земельна ділянка не є вільною, може бути самостійною підставою для відмови у наданні дозволу. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 06.06.2019 року по справі № 804/4435/16.

Враховуючи вищевикладені обставини суд приходить до висновку, що оскільки спірна земельна ділянка яку бажає отримати позивач наразі не є вільною та перебуває в законному користуванні іншої особи, і в позивача відсутнє погодження землекористувача, обов`язковість якого передбачена частиною 6 статті 118 ЗК України, тому відмова відповідача у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки є обґрунтованою і підстав для визнання такої відмови чи дій посадових осіб відповідача з цього приводу протиправними в суду не має.

З огляду на викладене, суд не вбачає достатніх підстав для задоволення як первинних позовних вимог так і похідних від них вимог зобов`язального характеру.

Щодо наступної вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 10000 гривень, то суд враховує, що відповідно до частини 5 статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Тобто, така вимога може бути задоволена адміністративним судом лише у випадку визнання судом протиправними рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, внаслідок яких позивачу було заподіяно шкоду.

А оскільки суд дійшов висновку про відсутність в діях відповідача протиправності, то, як наслідок, похідна вимога про відшкодування моральної шкоди в сумі 10000 грн також задоволенню не підлягає.

Також, суд не знаходить підстав для задоволенні позовних вимог в частині стягнення на корить позивача понесених ним витрат на правову допомогу. Всупереч частини 4 статті 134, частини 7 статті 139 КАС України стороною позивача не подано ні детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, ні доказів понесених витрат на оплату таких послуг, як і не заявлено про можливість подання таких доказів протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення. За таких обставин підстав вирішувати питання про розподіл судових витрат понесених на професійну правничу допомогу не має. Такі витрати не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи.

Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відтак, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій і докази, надані позивачем, суд приходить до переконання, що у задоволенні адміністративного позову належить відмовити повністю.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, і витрат, пов`язаних з розглядом справи, судом не встановлено, питання про розподіл судових витрат у справі не вирішується.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Мельниківська сільська рада Немирівського району Вінницької області (вул. Пролетарська, 2, с. Мельниківці, Немирівський район, Вінницька область, )

Суддя Мультян Марина Бондівна