Справа № 200/12246/19-а
Суддя: Шинкарьова І.В.
Дата ухвалення: 2020-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2020 р. Справа№200/12246/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Шинкарьова І.В., розглянувши за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних позовних вимог щодо предмету спору Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення грошового забезпечення та середнього заробітку за час затримки розрахунку,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління МВС України, третя особа, яка не заявляє самостійних позовних вимог щодо предмету спору Головне управління Національної поліції в Донецькій області та просить суд:

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецької області від 09 вересня 2019 року № 17 о/с-лк про звільнення з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил України за п.п. «г» п. 64 (через скорочення штатів) Положення про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, майора міліції ОСОБА_1 .

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділення міліції Жовтневого районного відділу Маріупольського міського управління з 10 вересня 2019 року.

Стягнути з Головного Управління Міністерства внутрішніх справ в Донецькій області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 03 квітня 2019 року по 09 вересня 2019 року у розмірі 24 295 (двадцять чотири тисячі двісті дев`яності п`ять) грн. 18 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 03 квітня 2019 року по день ухвалення судом рішення у даній справі.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що з 01 листопада 1992 року по 06 листопада 2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ України. Останню посаду займав, начальника відділення міліції Жовтневого районного відділу Маріупольського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області у званні майора міліції. Згідно наказу від 06 листопада 2015 року № 393 о/с, виданого ГУ МВС України в Донецькій області, його звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України на підставі п.п. 10, 11 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення, Закону України Про національну поліцію та п.п. г п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (через скорочення штатів). Позивач вважає звільнення незаконним, оскільки підпунктом г п. 64 вищезазначеного Положення встановлено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Не погодившись з наказом відповідача позивач оскаржив його до Донецького окружного адміністративного суду.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 17 червня 16 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 10 травня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, постанову Донецького окружного адміністративного суду від 17 червня 2016 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2016 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд, при цьому при новому розгляді було вказано на необхідність дослідження питання, чи дійсно у відповідачів відбулися зміни в організації виробництва і праці, зокрема скорочення штатів, чим зумовлена неможливість подальшого використання позивача на службі та яке рішення передувало відмові у прийнятті Позивача на службу в поліцію.

11 жовтня 2018 року відповідно до рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі № 805/359/16-а було частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 про поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди:

- визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління МВС в Донецькій області № 393 о/с від 06 листопада 2015 року в частині звільнення майора міліції ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил України за п.п. «г» п. 64 (через скорочення штатів) Положення про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ;

- поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділення міліції Жовтневого РВ ММУ ГУМВС України в Донецькій області з 07 листопада 2015 року;

- стягнуто з ММУ УМВС України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу у сумі 190 017,92 грн.

Вказане рішення суду підлягало негайному виконанню в частині поновлення на посаді ОСОБА_1 та стягнення середнього заробітку за один місяць у сумі 5695,26 грн., а відповідно до постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 27 березня 2019 року вказане рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Відповідно до № 30 о/с від 26 жовтня 2018 року ліквідаційної комісії ГУМВС України у Донецькій області, який було винесено на виконання рішення суду від 11 жовтня 2018 року у вказаній справі, було скасовано пункт наказу ГУМВС України в Донецькій області в частині звільнення ОСОБА_1 з ОВС а поновлено останнього на посаді з 07 листопада 2015 року

Позивач зазначає, що не дивлячись на необхідність виконання наведеного рішення суду № 805/ 359/16-а та в порушення кадрового наказу про поновлення на займаній посаді, фактично він так і не приступив так і не приступив до виконання покладених на нього обов`язків в якості начальника відділення міліції Жовтневого РВ ММУ УМВС України в Донецькій області.

Відповідно до наказу ГУМВС України в Донецькій області від 02 квітня 2019 року № 9 о/с-лк, згідно із Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС ОСОБА_1 було звільнено із ОВС у запас на підставі п. 64 «г» вказаного Положення

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду у справі № 200/1085/19-а, яке залишено без змін відповідно до постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2019 року визнано протиправним та скасовано наказ ГУМВС в Донецькій області від 02 квітня 2019 року № 9 о/с-лк про звільнення ОСОБА_1 з ОВС в запас Збройних Сил України та п.п. 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби особовим складом ОВС та поновлено останнього на посаді начальника відділення міліції Жовтневого районного відділу Маріупольського міського управління з 03 квітня 2019 року.

Позивач зазначає, що не дивлячись на встановлення вказаними рішеннями судів неправомірності дій відповідача, в період розгляду судом першої та апеляційної інстанції справи 200/1085/19-а, ОСОБА_1 знову незаконно було звільнено з ОВС.

Відповідно до наказу № 17 о/с лк від 09 вересня 2019 року , відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС звільнено з ОВС у запас за п. 64 «г» майора міліції ОСОБА_1 - начальника відділення міліції Жовтневого районного відділу Маріупольського міського управління з 09 вересня 2019 року; вважати вислугу років на 09 вересня 2019 року у календарному обчисленні - 26 років 10 місяців 09 днів, для виплати одноразової грошової допомоги - 03 роки 10 місяців 03 дні, у пільговому обчисленні - 33 роки 02 місяці 23 дня.

Позивач вказує, що обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч. З ст. 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду і існували на день звільнення.

Крім того, вказує, що в період з 03 квітня 2019 року - дата повторного поновлення ОСОБА_1 на займаній посаді на підставі рішення суду від 04 червня 2019 року № 200/1085/19а, до дня фактичного звільнення 09 вересня 2019 року, ОСОБА_1 жодного разу не сплачувалась заробітна плата (грошове забезпечення). Про це свідчить й відповідь ГУМВС України по Донецькій області на адвокатський запит, згідно із якою за період з 03 квітня 2019 року по 09 вересня 2019 року останньому нараховано грошові кошти у загальній сумі 24 295,18 грн. Вказані грошові кошти роботодавцем не сплачено у зв`язку із відсутністю відповідного грошового забезпечення, про що зазначено у відповіді ГУМВС України по Донецькій області.

Враховуючи викладене просить суд задовольнити позовні вимог.

Відповідач проти задоволення вимог Позивача заперечував, звертаючи увагу суду на те, що звільнення Позивача зі служби за скороченням штатів проведено на підставі та в межах Конституції України, Законів України та відповідних підзаконних нормативно-правових актів. Процедура звільнення позивача проведена Відповідачем згідно до норм чинного законодавства, тому вважає, що конституційні права останнього порушені не були. Крім того, зазначають, що в межах реформування правоохоронної системи прийнято Закон України Про Національну поліцію. Відповідно до роз`яснення Міністерства юстиції України від 25 січня 2011 року ліквідація юридичної особи це така форма припинення юридичної особи, при якій припиняються всі її права та обов`язки. Прийняття рішення про ліквідацію юридичної особи надає право роботодавцю або уповноваженому ним органу ініціювати звільнення всіх без виключення працівників.

Приписами пункту 9 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України №580 передбачено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом упродовж трьох місяців з дня його опублікування можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь якому органі (закладі, установи) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Відповідач робить висновок, що передумовою отримання пропозиції щодо посад (рівнозначних, вищих або нижчих посад, які обіймала особа під час проходження служби у міліції) є наявність (виявлення) бажання, яке на наше переконання, має бути оформлено письмово та подано у порядку, визначеному п.9 Прикінцевих положень Закону, тобто протягом трьох місяців з дня опублікування Закону.

Інформацію щодо свого волевиявлення відносно призначення до лав поліції та про звільнення з органів внутрішніх справ за п.64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу в інші міністерства і відомства) у період до 06 листопада 2015 року позивач до відповідача не надав.

Приписами п. 10. розділу ХІ Закону країни « Про Національну поліцію» встановлено, що працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення: до 07 листопада 2015 року, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Таким чином звільнення позивача проведено відповідно до законодавства.

Відповідач зазначає, що жодним рішенням суду не приймалось рішення щодо працевлаштування позивача на службу до Національної поліції.

Прийом на службу в Національну поліцію здійснюється відповідно до наказу МВС України від 25 грудня 2015 року №1631 «Про організацію добору (конкурсу) та просування по службі поліцейських». Наказом Національної поліції України або керівника відповідного органу поліції та/або призначити на відповідну вакантну посаду оголошується конкурс, який проводиться відповідною поліцейською комісією. Позивачу неодноразово роз`яснювався порядок та умови прийому на службу до Національної поліції, повідомлялось про відкриття конкурсних відборів на заняття вакантних посад оперуповноважених, слідчих, дільничних офіцерів поліції та з метою подальшого працевлаштування рекомендувалось подати заявку на участь у конкурсах.

Позивач 29 листопада 2017 року подавав анкету на участь у конкурсному відборі від 27 листопада 2017 року на вакантну посаду дільничного офіцера поліції сектору превенції Центрального відділу поліції ГУНП в Донецькій області. За результатами конкурсу поліцейська комісія прийняла рішення: «не рекомендований до проходження служби в поліції». Зазначене рішення позивачем не оскаржувалось.

Вимоги щодо зобов`язання поновити його на посаді начальника відділення міліції Жовтневого районного відділу Маріупольського міського управління не підлягають задоволенню, оскільки МВС центральний орган виконавчої влади , в організаційній структурі якого не передбачено посад рядового і начальницького складу. Підрозділів ОВС (міліції ) та посад, які б комплектувалися особами рядового і начальницького складу ОВС, на даний час не існує.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача грошового забезпечення за період з 03 квітня 2019 року до 09 вересня 2019 року у розмірі 24 295,18 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 03 квітня 2019 року по день ухвалення судом рішення у даній справі, відповідач зазначає, що кошторисом на 2019 року не передбачені витрати на виплату грошового забезпечення ліквідованих територіальних органів МВС , відповідний розрахунок потреби в коштах ліквідаційною комісією направлено до Департаменту фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку НПУ для належного фінансування. Після надходження відповідного фінансування з державного бюджету України зазначені кошти будуть перераховані в повному обсязі на особистий рахунок позивача.

На підставі вищевикладеного, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

30 січня 2010 відповідачем було надано пояснення від 10 січня 2010 року №11лк , в яких зазначено, 06 листопада 2019 року на особистий картковий рахунок позивача було перераховано кошти за затримку розрахунку за період з 26 жовтня 2018 року по 30 травня 2019 року у сумі 14 137, 37 грн. з відрахуванням обов`язкових податків та зборів.

Ухвалою суду від 20 листопада 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 18 лютого 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 02 березня 2020 року на 11 год. 30 хв.

У судовому засіданні 02 березня 2020 року розгляд справи відкладено з 02 березня 2020 року на 17 березня 2020 року о 10:00 год., про що повідомлені особи, які беруть участь у справі.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 виданого Іллічівським РВ Маріупольського МУ ГУ МВС України в Донецькій області 27 листопада 2001 року (т. 1 а.с. 10).

З 01 листопада 1992 р. по 06 листопада 2015 р. ОСОБА_1 перебував на службі в ОВС України. Останній рік проходив службу на посаді начальника відділення міліції Жовтневого районного відділу Маріупольського міського управління Головного управління МВС України в Донецької області, маю спеціальне звання майора міліції.

Наказом УМВС в Донецької області №393о/с від 06 листопада 2015 р., ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил на підставі п. 10 та 11 розділу XI ЗУ «Про Національну поліцію» за п.п. «г» п.64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС (скорочення штатів).

Не погодившись з наказом відповідача позивач оскаржив його до Донецького окружного адміністративного суду.

Відповідно до рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2018 року у справі № 805/359/16-а було частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 про поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди:

- визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління МВС в Донецькій області № 393 о/с від 06 листопада 2015 року в частині звільнення майора міліції ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил України за п.п. «г» п. 64 (через скорочення штатів) Положення про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ;

- поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділення міліції Жовтневого РВ ММУ ГУМВС України в Донецькій області з 07 листопада 2015 року;

- стягнуто з ММУ УМВС України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу у сумі 190 017,92 грн.

Відповідно до постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 27 березня 2019 року вищевказане рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Відповідно до № 30 о/с від 26 жовтня 2018 року ліквідаційної комісії ГУМВС України у Донецькій області, який було винесено на виконання рішення суду від 11 жовтня 2018 року у вказаній справі, було скасовано пункт наказу ГУМВС України в Донецькій області в частині звільнення ОСОБА_1 з ОВС та поновлено останнього на посаді з 07 листопада 2015 року.

Відповідно до наказу ГУМВС України в Донецькій області від 02 квітня 2019 року № 9 о/с-лк, згідно із Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС ОСОБА_1 звільнено позивача із ОВС у запас на підставі п. 64 «г» вказаного Положення.

Не погодившись з наказом № 9 о/с-лк відповідача позивач оскаржив його до Донецького окружного адміністративного суду.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду у справі № 200/1085/19-а, яке залишено без змін відповідно до постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2019 року визнано протиправним та скасовано наказ ГУМВС в Донецькій області від 02 квітня 2019 року № 9 о/с-лк про звільнення ОСОБА_1 з ОВС в запас Збройних Сил України та п.п. 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби особовим складом ОВС та поновлено останнього на посаді начальника відділення міліції Жовтневого районного відділу Маріупольського міського управління з 03 квітня 2019 року.

Відповідно до наказу № 17 о/с лк від 09 вересня 2019 року , відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС звільнено з ОВС у запас за п. 64 «г» майора міліції ОСОБА_1 - начальника відділення міліції Жовтневого районного відділу Маріупольського міського управління з 09 вересня 2019 року; в якому встановлено позивачу вислугу років на 09 вересня 2019 року у календарному обчисленні - 26 років 10 місяців 09 днів, для виплати одноразової грошової допомоги - 03 роки 10 місяців 03 дні, у пільговому обчисленні - 33 роки 02 місяці 23 дня.

Підставою звернення Позивача з адміністративним позовом стала його незгода зі звільненням із займаної посади відповідно до вищезазначеного наказу № 17 о/с.

Згідно з ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина 6 статті 43 Конституції України: Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Пункт 1 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VIII (далі Закон № 580-VIII): цей Закон набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, крім:

1) пунктів 1, 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування;

2) частини сьомої статті 15 та частини п`ятої статті 21 цього Закону, які набирають чинності з 1 січня 2017 року.

Пункт 8 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 580-VIII: з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Пункт 9 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 580-VIII: Працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Пункт 10 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 580-VIII: працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Пункт 11 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 580-VIII: Перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до "Прикінцевих та перехідних положень" цього Закону.

Пункт 4 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 580-VIII: До приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Підпункт «г» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі Положення № 114): Особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік): через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Суд, аналізуючи приписи пункту 9 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII, зауважує, що працівнику міліції, який виявив бажання проходити службу в поліції, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону, гарантоване право бути прийнятим на службу до поліції за умови його відповідності вимогам до поліцейських та надання згоди на призначення на дану посаду, або у разі успішного проходження конкурсу.

Проте, надання згоди працівником міліції на призначення на посаду в органі поліції, неможливе без його обізнаності із переліком усіх наявних вакантних посад в даному органі.

Тобто, наданню згоди повинна була передувати пропозиція щодо призначення на відповідну посаду, а саме - ініціатива керівництва, оскільки згода особи, по своїй суті, є відповіддю на цю ініціативу, а наслідком такої згоди є призначення особи на посаду у відповідності до узгодженої пропозиції. Отже, особа, попереджена про звільнення внаслідок скорочення штатів, у цьому випадку не має можливості виявити ініціативу, і своє волевиявлення здійснює шляхом згоди на ініціативу керівництва.

Така ініціатива є обов`язковою, оскільки без неї не може бути встановлено наявність чи відсутність можливості подальшого використання особи на службі відповідно до підпункту "г" пункту 63 Положення.

Стосовно другого з наведених вище випадків - то необхідна ініціатива особи щодо участі в конкурсі. Спосіб виявлення такої ініціативи визначається порядком проведення конкурсу та може мати форму письмової заяви (рапорту).

Таким чином, лише в разі, якщо особа відмовилася від усіх пропозицій щодо зайняття посад і не подала заяви (рапорту) про участь в конкурсі на зайняття посад, виникають підстави для застосування пункту 10 розділу XI Закону №580-VІІІ і звільнення особи за скороченням штатів.

Слід зауважити, що Верховний Суд України в постанові від 28 жовтня 2014 року у справі №21-484а14 визначив правову позицію, за якою встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи. При цьому, у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено.

Викладена правова позиція узгоджується за змістом з підставами викладеними у постанові Верховного суду від 10 травня 2019 року у справі №826/11746/16 (адміністративне провадження №К/9901/29803/18).

Отже з підстав викладеного суд вважає, що звільняючи позивача на підставі пункту 64 "г" Положення за скороченням штатів, не запропонувавши йому іншої посади у новоствореному органу поліції, не дослідивши можливість використання останнього на службі в поліції, відповідач допустив порушення вимог діючого законодавства, що є підставою для скасування оскаржуваного наказу та поновлення позивача на роботі.

Також, суд вважає, посилання відповідача на те, що з 07 листопада 2015 року органи міліції припинили здійснення функцій, покладених Законом України «Про міліцію», є недоречними.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року №730 "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ", постановлено ліквідувати УМВС України у Донецькій області та утворити Головне управління Національної поліції у Донецькій області.

Як вбачається з аналізу постанов Кабінету Міністрів України від 02 березня 2015 року № 641 та від 16 березня 2015 року № 730, а також норм Законів України «Про міліцію», «Про Національну поліцію», Положення про Національну поліцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року № 877 та Положення про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року №878, фактично відбулося не припинення державою виконання функцій ліквідованого органу, а покладання виконання його функцій на інший новостворений орган.

Отже, в даному випадку мала місце не ліквідація, а реорганізація органів внутрішніх справ зі створенням нових територіальних органів НПУ, що неодноразово встановлено у численних судових рішеннях відносно відповідачів.

Відтак, у роботодавця (держави) виник обов`язок щодо працевлаштування працівників, у тому числі, Жовтневого районного відділу Маріупольського міського управління Головного управління МВС України в Донецької області.

Позивач був попереджений про звільнення через скорочення штатів в силу закону. Звільненню позивача не передувало проведення атестації, жодної посади для подальшого проходження служби йому не було запропоновано. Відтак, відповідачем належним чином не була з`ясована можливість використання позивача для подальшого проходження служби.

Отже, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується, не виключає, а передбачає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи. При цьому, у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено.

Разом з тим, як досліджено судами, зобов`язання по працевлаштуванню позивача, як працівника ліквідованої установи, відповідачами виконано не було.

Однак, матеріали справи не містять жодних, у розумінні ст. 73 КАС України, доказів того, що позивачу, у відповідності до ч. 1 ст. 492 КЗпП, було запропоновано роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 28.10.2014 року (№ рішення у ЄДРСР 41602330), у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено.

На час розгляду справи Маріупольське міське управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області не припинено, знаходиться в стані припинення, що підтверджується витягом з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

Відтак, враховуючи встановленому судом обставини позовні вимоги щодо протиправність винесення наказу Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецької області від 09 вересня 2019 року № 17 о/с-лк та поновлення його на посаді, з якої його було звільнено з 10 вересня 2019 року підлягають задоволенню.

Суд зазначає, що поновлення позивача на посаді, з якої його було звільнено з 09 вересня 2019 року, відбувається з наступного дня, що передує звільненню особи.

Щодо позовних вимог стягнення з відповідача несплаченого позивачу грошового забезпечення та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені встатті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України).

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в статті 117 КЗпП України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який ухвалює рішення по суті спору.

Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, або в разі його відсутності в цей день наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності.

Відповідно до листа ГУМВС України по Донецькій області на адвокатський запит, згідно із якою за період з 03 квітня 2019 року по 09 вересня 2019 року позивачем нараховано грошові кошти у загальній сумі 24 295,18 грн. Вказані грошові кошти роботодавцем не сплачено у зв`язку із відсутністю відповідного грошового забезпечення, про що зазначено у відповіді ГУМВС України по Донецькій області.

Отже, в період з 03 квітня 2019 року - дата повторного поновлення ОСОБА_1 на займаній посаді на підставі рішення суду від 04 червня 2019 року № 200/1085/19-а, до дня фактичного звільнення 09 вересня 2019 року, ОСОБА_1 не сплачувалась заробітна плата (грошове забезпечення).

Відповідно до п. 24 Положення № 114 визначено, що у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов`язків, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на службі розглядається більше одного року не з вини особи рядового, начальницького складу, така особа має право на отримання грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу.

Враховуючи викладене з відповідача на користь позивача підлягає стягнення грошове забезпечення, яке останньому не було сплачено у зазначеному вище розмірі.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок № 100).

Відповідно до п.2 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Згідно із п. З Порядку № 100 встановлено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.

За приписами абз. З п. З Порядку №100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Верховний Суд України у постанові від 14 січня 2014 року (справа № 21-395а13) зазначив, що суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку.

Відповідно до рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 червня 2019 року № 200/1085/19-а, яке набрало законної сили 04 вересня 2019 року, судом здійснено розрахунок та визначено, що сума середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 склала 75,94 грн., суд вважає за можливе брати вказану та визначену судом суму середньоденної заробітної плати для здійснення розрахунку у даному судовому процесі та за даним позовом. Крім того, дана сума середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 підтверджується довідкою відповідача.

Отже сума середнього заробітку, належна до сплати ОСОБА_1 за період з 03 квітня 2019 року по 17 березня 2020 року складає: 18225,60 грн. з розрахунку (кількість робочих днів в період з 03 квітня 2019 року по 17 березня 2020 року дата рішення року включно 240 робочих днів) помножити на 75,94 грн. (розмір середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 ).

Постановою Кабінету Міністрів України за №100 від 08 лютого 1995 року затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (місячного грошового забезпечення), що застосовується при виплаті вихідної допомоги (одноразової грошової допомоги при звільненні), та середньоденного заробітку за час затримки розрахунку.

Відповідно до пункту 3 наказу Міністерства внутрішніх справ України від 31 грудня 2007 року №499 "Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ", грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно абз. 1, 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100), обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Частиною 8 цього Порядку № 100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

При розрахунку середньоденного грошового забезпечення суд застосовує норми тривалості робочого часу, визначені Мінсоцполітики України, оскільки жодними нормами чинного законодавства не передбачено розрахунок середньоденного грошового забезпечення шляхом ділення на календарні дні місяця, які зазначає в довідці ГУМВС України в Донецькій області.

Отже, затримка виплати при звільненні в повному обсязі коштів належних позивачу з 03 квітня 2019 року по 17 березня 2020 рік становить 240 робочих днів, а тому розмір грошового забезпечення, що підлягає стягненню на користь позивача за час вимушеного прогулу становить 18 225,60 грн. (75,94 грн. х 240 днів).

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З урахуванням вищевикладеного позовні вимог підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, про наявність законних підстав для задоволення позову.

Відповідно до вимог статті 139 КАС України, судові витрати відшкодуванню не підлягають, оскільки вони не були понесені Позивачем, який звільнений від їх сплати.

Керуючись Конституцією України, Кодексом адміністративного судочинства України, Податковим кодексом України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління МВС в Донецькій області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних позовних вимог щодо предмету спору Головного управління Національної поліції в Донецькій області про скасування наказу про звільнення, поновлення не посаді та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецької області від 09 вересня 2019 року № 17 о/с-лк про звільнення з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил України за п.п. «г» п. 64 (через скорочення штатів) Положення про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, майора міліції ОСОБА_1 .

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділення міліції Жовтневого районного відділу Маріупольського міського управління з 10 вересня 2019 року.

Стягнути з Головного Управління Міністерства внутрішніх справ в Донецькій області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 03 квітня 2019 року по 09 вересня 2019 року у розмірі 24 295, грн. 18 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 03 квітня 2019 року по 17 березня 2020 року у сумі 18 225,60 грн.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділення міліції Жовтневого районного відділу Маріупольського міського управління з 10 вересня 2019 року допустити до негайного виконання.

Вступна та резолютивна частини рішення оголошено у судовому засіданні 17 березня 2020 року.

Повний текст рішення складено та підписано 27 березня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя І.В. Шинкарьова