Справа № 826/8330/16
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2020-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2020 року м. Київ № 826/8330/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Григоровича П.О., розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Союзенергокомплекс»
доГоловного управління ДФС у місті Києва
провизнання протиправною бездіяльності, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 05.01.2016 № в частині ,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Союзенергокомплекс» (надалі - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві (надалі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання відповіді за результатами розгляду Заяви щодо надання розстрочення податкового боргу від 21.07.15р. №15-07/21;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 05.01.16р. № в частині нарахування штрафу в розмірі 39 400,00 гривень за затримку сплати грошового зобов`язання з податку на прибуток за період з 26.08.15р. по 07.10.15р.

Ухвалами Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.06.2016 (суддя Літвінова А.В.) відкрито провадження, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду в судовому засіданні.

Відповідно до протоколу автоматичного розподілу судових справ між суддями від 07.06.2018, дану справу передано для розгляду судді Григоровичу П.О.

Ухвалою від 18.06.2018 справу прийнято до провадження та подальший розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного провадження без виклику сторін та проведення судового засідання.

Ухвалою від 23.03.2020 здійснено процесуальне правонаступництво за замінено первісного відповідача на Головне управління ДФС у м. Києві.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просить суд їх задовольнити, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві.

Відповідач проти позову заперечує з підстав, викладених у письмових запереченнях на адміністративний позову.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Станом на липень 2015р. у Позивача виник податковий борг з податку на прибуток підприємств за 2014р. в сумі 250 115,53 грн.

22 липня 2015 року позивач звернувся до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві з заявою про надання розстрочення податкового боргу від 21.07.2015 №15-07/21.

У визначений 30-денний строк (до 25.08.2015 включно) позивач відповіді на свою заяву не отримав, внаслідок чого 07.09.2015 звернувся до ДФС України зі скаргою №15-09/07 на протиправну бездіяльність ДПІ.

28.09.15р. на адресу Позивача (до відома) від Головного управління ДФС у м. Києві надійшов Лист від 23.09.15р. №14642/10/26-15-23-02-17, яким ДПІ у Шевченківському районі було зобов`язано надати відповідь платнику податків на Заяву від 21.07.15р. №15-07/21.

Станом на день подання адміністративного позову відповіді на власну заяву про надання розстрочення позивачем не отримано.

Незважаючи на відсутність відповіді щодо надання розстрочення податкового боргу, Позивач на власний розсуд дотримувався вказаного в Заяві від 21.07.15р. №15-07/21 самостійно визначеного графіку погашення заборгованості та 07.10.15р. погасив існуючий податковий борг з податку на прибуток підприємств за 2014р.

21.12.15р. Позивач отримав від відповідача Акт камеральної перевірки податкової звітності з податку на прибуток від 18.12.15р. №785/26-59-15-06-94, згідно якого накладено штраф в розмірі 70533,24 гривень, з яких штраф за затримку сплати податку на прибуток - в розмірі 67403,80 грн. та штраф за затримку сплати авансових внесків з податку на прибуток за березень-травень 2015р. в розмірі 3 129,44грн.

На підставі Акту відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 05.01.16р. № і №.

Позивач погодився з висновками Акта в частині штрафу за затримку сплати грошового зобов`язання з авансових внесків за квітень - травень 2015р. в розмірі 3129,44 гривень та з висновками Акта в частині штрафу за затримку сплати грошового зобов`язання з податку на прибуток в розмірі 28 003,80 гривень, що становить штраф за період до 25.08.15р. включно.

Як наслідок, 19.01.16р. відповідно до платіжних доручень №1225 та №1226 Позивач сплатив штраф в розмірі 10 533,24 гривень, визначений в ППР від 05.01.16р. №, та частково сплатив штраф в розмірі 20 600,00 гривень, визначений в оскаржуваному ППР від 05.01.16р. №.

Позивач не погоджується з висновками Акта і ППР від 05.01.16р. № в частині штрафу за затримку сплати грошового зобов`язання з податку на прибуток в розмірі 39400,00 гривень за період з 26.08.15р. по 07.10.15р. включно, обґрунтовуючи це протиправною бездіяльністю контролюючого органу в частині розгляду заяви про надання розстрочення сплати податкового боргу.

За таких обставин позивач звернувся до суду з даним позовом та просить його задовольнити.

Оцінивши за правилами ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно пп. 20.1.29 п. 20.1 ст. 20 ПК України, контролюючі органи мають право приймати рішення про розстрочення та відстрочення грошових зобов`язань або податкового боргу, а також про списання безнадійного податкового боргу у порядку, передбаченому законодавством.

Відповідно до п. 100.1 ст. 100 ПК України, розстроченням, відстроченням грошових зобов`язань або податкового боргу є перенесення строків сплати платником податків його грошових зобов`язань або податкового боргу під проценти, розмір яких дорівнює розміру 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на день прийняття контролюючим органом рішення про розстрочення, відстрочення грошових зобов`язань або податкового боргу. Якщо до складу розстроченої (відстроченої) суми входить пеня, то для розрахунку процентів береться сума за вирахуванням суми пені.

Пунктом 100.2 ст. 100 ПК України передбачено, що платник податків має право звернутись до контролюючого органу із заявою про розстрочення та відстрочення грошових зобов`язань або податкового боргу. Платник податків, який звертається до контролюючого органу із заявою про розстрочення, відстрочення грошових зобов`язань, вважається таким, що узгодив суму такого грошового зобов`язання.

Згідно з п. 100.4 ст. 100 ПК України підставою для розстрочення грошових зобов`язань або податкового боргу платника податків є надання ним достатніх доказів існування обставин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, що свідчать про наявність загрози виникнення або накопичення податкового боргу такого платника податків, а також економічного обґрунтування, яке свідчить про можливість погашення грошових зобов`язань та податкового боргу та/або збільшення податкових надходжень до відповідного бюджету внаслідок застосування режиму розстрочення, протягом якого відбудуться зміни політики управління виробництвом чи збутом такого платника податків.

Пунктом 100.13 ст. 100 ПК України визначено, що порядок розстрочення та відстрочення грошових зобов`язань або податкового боргу платника податків встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Таким порядком є Порядок розстрочення (відстрочення) грошових зобов`язань (податкового боргу) платників податків, затверджений Наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 № 574 (надалі - Порядок №574).

Пунктом 2.1. Порядку №574 передбачено, що розстрочення (відстрочення) грошових зобов`язань (податкового боргу) можуть надавати в межах повноважень за кожним окремим випадком:

Міністерство доходів і зборів України - без обмежень суми;

головні управління Міндоходів в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві, Севастополі та Міжрегіональне головне управління Міндоходів - Центральний офіс з обслуговування великих платників - на суму не більше 3 млн гривень;

державні податкові інспекції, спеціалізовані державні податкові інспекції - на суму не більше 300 тис. гривень.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2014 p. № 160 було утворено Державну фіскальну службу як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України, реорганізувавши Міністерство доходів і зборів шляхом перетворення.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2014 р. № 236, Державна фіскальна служба України (ДФС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску.

За змістом п.3.1. Положення №574 для розстрочення (відстрочення) грошових зобов`язань (податкового боргу) платник податків звертається до органу доходів і зборів за місцем свого обліку або за місцем обліку такого грошового зобов`язання (податкового боргу) з письмовою заявою (додаток 1).

Згідно пункту 3.2 Розділу III Порядку, за результатами розгляду керівник (заступник керівника) органу доходів і зборів протягом 30 календарних днів з дати подання заяви:

приймає рішення про розстрочення (відстрочення) грошових зобов`язань (податкового боргу), яке оформляється на бланку відповідного органу доходів і зборів (додаток 2);

відмовляє платнику в розстроченні (відстроченні) у письмовій формі за відсутності підстав, наведених у пункті 3.1 цього розділу, та при недотриманні обов`язкових вимог, визначених цим Порядком.

Виходячи із викладеного вище, рішення про розстрочення або про відмову в розстроченні грошових зобов`язань за заявою позивача від 21.07.2015р., що була отримана ДПІ 22.07.2015р. (про що свідчать штамп вхідної кореспонденції ДПІ), мало бути прийняте відповідачем протягом 30 календарних днів із дати подання вказаної заяви, тобто до 21.08.2015р. включно.

Однак, всупереч вищевказаним нормам, Відповідач, у встановлений строк, не направив позивачу а ні рішення про розстрочення (відстрочення) грошових зобов`язань, а ні рішення про відмову в розстроченні.

Враховуючи те, що лише листом від 17.02.2016 №1406/8/26-59-11-06-59, тобто більш ніж через п`ять місяців після граничної дати на прийняття рішення, відповідачем до ДФС України для розгляду скарги позивача на податкові повідомлення-рішення, було надано рішення №335671/10/26-59-23-01-12, яке ніби то датоване 03.08.2018 про відмову в розстроченні, при цьому позивачу таке рішення надано не було, Окружний адміністративний суд міста Києва приходить до висновку про наявність в рамках спірних правовідносин протиправної бездіяльності відповідача щодо ненадання відповіді за результатами розгляду Заяви про надання розстрочення податкового боргу від 21.07.15р. №15-07/21.

Разом з тим, Окружний адміністративний суд міста Києва дійшов переконання про відсутність рішення про відмову в наданні розстрочення станом на 03.08.2018, адже акт перевірки жодних згадувань про існування такого рішення в собі не містить. Одночасно ДПІ не надано доказів реєстрації такого рішення у відповідному журналі кореспонденції станом на 03.08.2018.

За таких обставин позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Слід зазначити, що посилання позивача на необхідність скасування ППР в оскаржуваній частині штрафних санкцій за несвоєчасну сплату узгодженого грошового зобов`язання, в зв`язку з не прийняттям відповідачем будь-якого рішення за результатами поданої позивачем заяви про розстрочення сплати податкового боргу та одночасно в зв`язку зі сплатою позивачем боргу в самостійно визначеному порядку розстрочення є помилковими, враховуючи наступне.

Пунктами 3.8, 3.9 Порядку № 574 визначено, що якщо договір про розстрочення (відстрочення) грошового зобов`язання (податкового боргу) укладається пізніше дня прийняття рішення про розстрочення (відстрочення) грошового зобов`язання (податкового боргу), то таке рішення є підставою для ненарахування:

пені, нарахованої за несвоєчасну сплату узгодженого грошового зобов`язання, сума якого підлягає розстроченню (відстроченню), за період з початку дії розстрочення (відстрочення) до дати підписання договору;

штрафу, нарахованого за несвоєчасну сплату узгодженого грошового зобов`язання, самостійно визначеного платником податків, за період з початку дії розстрочення (відстрочення) до дати підписання договору.

На розстрочені (відстрочені) грошові зобов`язання (податковий борг) пеня та штрафи не нараховуються з дати укладання (підписання) договору до закінчення строку дії договору про розстрочення (відстрочення) грошового зобов`язання (податкового боргу).

Відтак, оскільки рішення про надання розстрочення контролюючим органом прийнято не було, останній мав право визначити позивачу штрафну санкцію за несвоєчасну сплату узгоджених податкових зобов`язань.

В той же час, приходячи до переконання про наявність підстав для скасування ППР в оскаржуваній частині, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 62 Податкового кодексу України одним із способів здійснення податкового контролю є перевірки та звірки відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірки щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

У відповідності до п. п. 20.1.4, п. 20.1. ст. 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно п. 75.1. ст. 75 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно абз.1 п. 75.1. ст. 75 Податкового кодексу України камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно п. 75.1.1. ст. 75 Податкового кодексу України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій).

Згідно п. 76.1 ст. 76 Податкового кодексу України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення.

Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.

В той же час, пунктом 75.1.2 Податкового кодексу України імперативно визначено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, тощо.

Згідно п.76.2 ст.76 Податкового кодексу України порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу.

Згідно п. 2.5.1. Методичних рекомендацій щодо організації та проведення камеральних перевірок податкової звітності платників податків, крім перевірок податкової декларації про майновий стан і доходи та податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця, затверджених наказом Міністерства доходів і зборів України від 14.06.2013 № 165 (далі - Методичні рекомендації), акт про результати камеральної перевірки складається у вигляді відповідного зразка, який наведено у додатку №2 і складається у разі встановлення помилок (порушень) у податковій звітності або неподання (несвоєчасне подання) податкової звітності.

Аналіз вищенаведених правових положень дозволяє дійти до висновків, що камеральна перевірка повинна бути проведена, в даному випадку, виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях з податку на прибуток, (розрахунках) платника податків;

Як вбачається зі змісту та форми акта від 18.12.2015 № 785/26-59-15-06-94, контролюючим органом проведена камеральна перевірка.

Згідно складеного акту, фіскальний орган проводив перевірку не податкової звітності, а перевірку своєчасності сплати товариством податку на прибуток (а.с.20 том 1), що відповідно до пункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, в редакції від 17.09.2015, є предметом саме документальної, а не камеральної перевірки.

В той же час, відповідно до Методичних рекомендацій (додатку №2 форма акту) камеральні перевірки можуть бути проведені лише з приводу перевірки даних, задекларованих у податковій звітності та з використанням податкової декларації (розрахунку) та бази даних Міністерства доходів і зборів.

На відміну від камеральної перевірки, документальна невиїзна перевірка потребує наявності наказу про призначення документальної перевірки та обов`язкового доведення до відома платника податків про дату та місце її проведення.

Проте, позивач не отримав від відповідача копії наказу про проведення документальної невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку перевірки та місце її, що є підтвердженням порушення відповідачем при проведенні перевірки вимог діючого законодавства, зокрема контролюючий орган діяв не у спосіб, передбачений Законом.

Таким чином, діючи не у спосіб, передбачений Законом, відповідач провів камеральну перевірку з питань, які є відмінними від питань, що входять до предмета камеральної перевірки, в результаті чого суд приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення прийняте відповідачем з порушенням встановленого законом порядку, на підставі акту перевірки, який складений з порушенням.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, а також доводи стосовно заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову повністю.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись положеннями статей 2, 72-77, 90 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльність Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві щодо ненадання відповіді за результатами розгляду Заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Союзенергокомплекс» про надання розстрочення податкового боргу від 21.07.15р. №15-07/21.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 05.01.16р. № в частині нарахування штрафу в розмірі 39 400,00 грн.

4. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Союзенергокомплекс» судові витрати по сплаті судового збору в загальному розмірі 2756,00 (дві тисячі сімсот п`ятдесят шість) грн 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві.

ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СОЮЗЕНЕРГОКОМПЛЕКС» (03113, м.Київ, ПРОСПЕКТ ПЕРЕМОГИ, будинок 62-Б, офіс 1,2,3, ).

ГОЛОВНЕ УПРАВЛІННЯ ДФС У М.КИЄВІ (04655, м.Київ, ВУЛИЦЯ ШОЛУДЕНКА, будинок 33/19, ).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя П.О. Григорович