Справа № 743/264/20
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2020-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 743/264/20 Суддя (судді) першої інстанції: Сташків В.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О.,

Лічевецького І.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 26 лютого 2020 року у справі за адміністративним позовом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м.Києві та Київській області до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 про продовження строку затримання, -

В С Т А Н О В И В :

26 лютого 2020 року до Ріпкинського районного суду Чернігівської області звернулось ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області з адміністративним позовом до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просило суд:

- продовжити строк затримання громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішення суду про примусове повернення відповідача до країни громадянської належності не можливо виконати, оскільки останній ухиляється від співпраці по його ідентифікації, відмовляється від анкетування з особистих міркувань.

З огляду на зазначене, та враховуючи, що строк затримання відповідача закінчується позивач просить продовжити відповідний строк затримання відповідача з метою його ідентифікації та документування та відповідно забезпечення примусового видворення.

Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 26 лютого 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також неповне з`ясування обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує зокрема, тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про закінчення граничного строку затримання відповідача, оскільки початком відповідного строку слід вважати рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 05 квітня 2019 року яким було вирішено затримати відповідача з метою його ідентифікації та забезпечення видворення за межі України.

З огляду на зазначене, позивач вважає, що прийняте Ріпкинським районним судом Чернігівської області оскаржуване рішення не відповідає вимогам, встановленим ст. 242 КАС України, а тому відповідно до положень ст. 317 КАС України підлягає скасуванню.

Представником відповідача було подано відзив на апеляційну скаргу відповідно до змісту якого останній зазначає, що апеляційна скарга є безпідставною та необґрунтованою, у той час як судом першої інстанції при вирішенні даного спору було правильно встановлено обставини справи та надано їм належну правову оцінку з дотриманням вимог норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні. Крім того, у відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача звертає увагу суду, що відповідно до вимог чинного законодавства адміністрація пункту тримання мігрантів не є суб`єктом ідентифікації іноземців, та при цьому позивачем не надано належних доказів щодо неможливості ідентифікації особи відповідача.

Учасники судового процесу, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи явку уповноважених представників до суду не забезпечили та про причини їх неявки суду не повідомили.

За наведених обставин та керуючись приписами ч. 1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 КАС України судова колегія ухвалила подальший розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 10 серпня 2018 року уповноваженими особами ГУ ДМС України в м. Києві було затримано громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнуто останнього до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП та прийнято рішення про зобов`язання громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 покинути територію України у термін до 12 серпня 2018 року.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13 серпня 2018 року примусово видворено громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі України та затримано громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з поміщенням його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на строк, необхідний для забезпечення примусового видворення за межі України, але не більше як на шість місяців

На виконання вказаного судового рішення, 13 серпня 2018 року громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було поміщено та останній перебував в ДУ "Миколаївський пункт тимчасового перебування, які незаконно перебувають в Україні, ДМС" з 13.08.2018 р. по 13.02.2019 р., що підтверджується довідкою ДУ "Миколаївський пункт тимчасового перебування, які незаконно перебувають в Україні, ДМС" від 13.03.2019 року № 12-19.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 лютого 2019 року продовжено строк затримання громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строком на шість місяців до 13 серпня 2019 року.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2019 року було скасовано рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 лютого 2019 року, яким продовжено строк затримання громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 строком на шість місяців, до 13 серпня 2019 року та в задоволенні позову було відмовлено в повному обсязі.

В період з 13 лютого 2019 р. по 13 березня 2019 р. громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 знаходився в ДУ "Миколаївський пункт тимчасового перебування, які незаконно перебувають в Україні, ДМС", на підставі ч. 18 ст. 289 КАС України у зв`язку з апеляційним оскарженням рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 лютого 2019 року, що також підтверджується довідкою ДУ "Миколаївський пункт тимчасового перебування, які незаконно перебувають в Україні, ДМС" від 13.03.2019 р. № 12-19.

3 квітня 2019 року уповноваженими особами ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області було виявлено громадянина Республіки Народної Бангладеш ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , останнього було піддано адміністративному затриманню, на підставі ч. 2 ст. 263 КУпАП та поміщено до Чернігівського ПТПІ, для підготовки адміністративного позову та в подальшому для виконання рішення про примусове видворення.

Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 05 квітня 2019 року було затримано громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою його ідентифікації та з метою забезпечення видворення за межі України (за рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13 серпня 2018 року), з поміщенням до Чернігівського ПТПІ до 3 жовтня 2019 року включно.

Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 03 жовтня 2019 року продовжено строк затримання громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до 3 березня 2020 року включно в Чернігівському ПТПІ, з метою його ідентифікації та забезпечення примусового видворення.

Згідно Листів Чернігівського ПТПІ № 09-02/85 від 16.01.2020 р., № 09-02/186 від 30.01.2020 р., № 09-02/241 від 06.02.2020 р., № 09-02/258 від 10.02.2020 р., актів про відмову вчинити певні дії від 29 січня 2020 р., від 6 лютого 2020 р., громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 не здійснює співпрацю під час процедури його ідентифікації, оскільки відмовився, з особистих міркувань, від заповнення анкети на Посольство Народної Республіки Бангладеш.

- листом ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 20.01.2020 року за № 8010.8.3-2983/8010.8-20, останнє зверталось до Департаменту консульської служби Міністерства закордонних справ України з клопотанням ідентифікувати та документувати свідоцтвом про повернення на Батьківщину громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , через Посольство Народної Республіки Бангладеш у Республіці Польща.

Вказані обставини зумовили звернення до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що сукупний граничний 18 місячний термін тримання громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з урахуванням часу перебування останнього в ДУ "Миколаївський пункт тимчасового перебування, які незаконно перебувають в Україні, ДМС" (7 місяців, а саме з 13 серпня 2018 р. по 13 березня 2019 р. - на підставі, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 серпня 2018 року та на час апеляційного оскарження рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 лютого 2019 року) та в Чернігівському ПТПІ (11 місяців, а саме з 3 квітня 2019 р. по 3 березня 2020 р. - на підставі рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 5 квітня 2019 р. та рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 3 жовтня 2019 р.), закінчується 3 березня 2020 р. і до вказаної дати строк затримання вже був продовжений, то суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову та продовження строку затримання громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України (далі - Закон).

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Згідно ч. 3 ст. 9 Закону строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Приписи ч. 1 ст. 26 Закону визначають, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

При цьому в силу положень ч. 5 ст. 26 Закону іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Згідно абз. 1 ч. 4 ст. 30 Закону іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

У разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

Приписи ч. 11 ст. 289 КАС України визначають, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

За правилами ч. 12 ст. 289 КАС України про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Відповідно до ч. 13 ст. 289 КАС України умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є: відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Порядок дій посадових осіб Державної міграційної служби України, її територіальних органів і територіальних підрозділів, органів охорони державного кордону та органів Служби безпеки України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення іноземців та осіб без громадянства (далі - іноземці), їх ідентифікації і вжиття заходів з безпосереднього примусового повернення, поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні (далі - ПТПІ), а також під час прийняття рішень про продовження строку затримання визнаний в Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, що затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 року № 353/271/150 (далі - Інструкція).

Згідно п. 1 розділу VІ Інструкції якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування.

З цією метою, до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця надсилаються відповідні запити, до яких долучаються кольорові фотокартки на кожну особу, заповнені анкети визначеного консульською установою зразка та інші відомості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство.

У разі відсутності акредитованого в Україні дипломатичного представництва або консульської установи країни походження іноземця запити до компетентних органів відповідної країни щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС.

Якщо від компетентних органів країни походження іноземця не надходить відповідь, запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.

Разом з цим, положеннями п. 6 цієї Інструкції регламентовано, що строк затримання іноземців, які незаконно перебувають в Україні, не може перевищувати шести місяців.

Проте, у разі наявності умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більше ніж до вісімнадцяти місяців.

Водночас, як правильно було встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи визначений нормами чинного законодавства граничний 18 місячний термін тримання відповідача закінчився 3 березня 2020 року.

Так, судом першої інстанції було правильно враховано сукупний час перебування відповідача в ДУ "Миколаївський пункт тимчасового перебування, які незаконно перебувають в Україні, ДМС" з 13 серпня 2018 р. по 13 березня 2019 р, що складає сім місяців та у Чернігівському ПТПІ з 3 квітня 2019 року по 3 березня 2020 року, що відповідно складає 11 місяців, а загалом 18 місяців.

При цьому, колегія суддів критично оцінює доводи апелянта про те, що відповідний строк повинен обраховуватись з 03 квітня 2019 року, оскільки позивач був затриманий та перебував у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні з метою його ідентифікації та з метою забезпечення видворення за межі України на виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 серпня 2018 року.

За наведених обставин, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог та продовження строку затримання громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у зв`язку з закінченням граничного терміну визначеного законодавством для затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Положеннями ст. 242 КАС України встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на зазначене, та враховуючи, що колегією суддів не встановлено порушень судом першої інстанції під час вирішення даної справи, які відповідно до ст. 317 КАС України є підставою для його скасування, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 272, 288-289, 308, 311, 313, 315-316, 321-322, 325-328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 15 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді О.О. Беспалов

О.І. Лічевецький