Справа № 620/3284/19
Суддя: Мєзєнцев Євген Ігорович
Дата ухвалення: 2020-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/3284/19 Суддя (судді) першої інстанції: Бородавкіна С.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів - Сорочка Є.О., Чаку Є.В., при секретарі Войтковській Ю.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Парафіївської селищної ради Ічнянського району Чернігівської області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 січня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Парафіївської селищної ради Ічнянського району Чернігівської області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Парафіївської селищної ради Ічнянського району Чернігівської області про:

- визнання протиправною відмови відповідача, оформлену листом від 26.07.2019 №03-06/672, у наданні йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки відповідно до заяви (клопотання) від 19.06.2019;

- зобов`язання відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки відповідно до заяви (клопотання) від 19.06.2019 та доданих до неї документів.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 січня 2020 року адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність Парафіївської селищної ради Ічнянського району Чернігівської області щодо неприйняття мотивованого рішення за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 19.06.2019 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, площею 2,00 га, на території Іваницького старостату Парафіївської селищної ради Ічнянського району Чернігівської області; зобов`язано Парафіївську селищну раду Ічнянського району Чернігівської області розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.06.2019 та вирішити питання про надання або відмову у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства на території Іваницького старостату Парафіївської селищної ради Ічнянського району Чернігівської області. В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що 21.12.2018 Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області, відповідно до наказу від 21.12.2018 №25-10013/14-18-сг, були передані із державної власності у комунальну власність Парафіївської селищної ради Ічнянського району Чернігівської області земельні ділянки за межами Іваницької сільської ради Ічнянського району Чернігівської області, про що складено акт приймання-передачі земельної ділянки сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність від 21.12.2018 (а.с. 17-42).

На підставі статей 116, 118 Земельного кодексу України ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою від 19.06.2019 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки, орієнтовною площею 2,00 га, із земель комунальної власності на території Іваницького старостату Парафіївської селищної ради Ічнянського району Чернігівської області для ведення особистого селянського господарства. До заяви позивачем було додано графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (а.с. 43-44).

Листом від 26.07.2019 за №03-06/672 відповідач відмовив ОСОБА_1 у наданні вказаного дозволу, мотивуючи тим, що земельні ділянка площею 14,05 га була надана у довічне успадковане володіння для ведення селянського (фермерського) господарства громадянці ОСОБА_2 на підставі рішення Районної Ради народних депутатів Ічнянського району Чернігівської області Української РСР від 29.10.1995. На підставі вищевказаного рішення виданий Державний акт на право довічного успадкованого володіння землею. Акт зареєстрований в Книзі записів державних актів на право довічного успадкованого володіння землею за №34. На сьогоднішній день акт не скасовувався (а.с. 53).

Вважаючи вказану відмову протиправною, ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.

Відповідно до статті 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до частин другої та третьої статті 22 Земельного кодексу України до земель сільськогосподарського призначення належать сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги). Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Відповідно до частини третьої статті 116 Земельного кодексу України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 га.

Частиною першою статті 122 Земельного кодексу України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно з положеннями статті 118 Земельного кодексу України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Відповідно до частин другої та третьої статті 123 Земельного кодексу України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу місцевого самоврядування, який відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передає у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган місцевого самоврядування в межах своїх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналогічні підстави для відмови у наданні вищевказаного дозволу закріплені у частині сьомій статті 118 Земельного кодексу України

Виходячи с аналізу зазначених норм, будь-який громадянин України, незалежно від місця реєстрації або проживання, має право звернутись до уповноваженого органу із заявою та визначеними законодавством документами щодо надання йому дозволу на розроблення документації із землеустрою на земельну ділянку, орієнтовною площею 2,0 га, для ведення особистого селянського господарства. Відповідний орган може відмовити у наданні дозволу тільки з підстав, зазначених у частині сьомій статті 118 Земельного кодексу України. Перелік підстав є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою від 19.06.2019 про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 2 га, на території Іваницького старостату Парафіївської селищної ради Ічнянського району Чернігівської області для ведення особистого селянського господарства (а.с. 43-44).

Листом від 26.07.2019 за №03-06/672 відповідач відмовив у наданні позивачу вказаного дозволу, оскільки земельна ділянка площею 14,05 га була надана у довічне успадковане володіння для ведення селянського (фермерського) господарства громадянці ОСОБА_2 на підставі рішення Районної Ради народних депутатів Ічнянського району Чернігівської області Української РСР від 29.10.1995 (а.с. 53).

Разом з тим, як було вірно зазначено судом першої інстанції, що лист Парафіївської селищної ради Ічнянського району Чернігівської області від 26.07.2019 №03-06/672 не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України, оскільки не містить визначених Земельним кодексом України підстав для відмови у задоволенні заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою та вмотивованої відмови у його наданні.

Згідно із пунктом "а" частини першої статті 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад.

Статтею 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, зокрема, вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до частини п`ятої статті 46 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності - не рідше ніж один раз на місяць.

Таким чином, розгляд заяви позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки повинно відбуватись на пленарному засіданні відповідної ради із прийняттям відповідного рішення, оскільки саме такий спосіб прийняття рішення про надання дозволу щодо відведення земельної ділянки у власність з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, передбачений законодавством. Відповідно, такі рішення не можуть оформлятися листами у відповідь на клопотання заявника.

Відсутність належним чином оформленого рішення про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки після спливу встановленого законом місячного строку розгляду клопотання особи, не зважаючи на надсилання заявнику листів про розгляд клопотання, свідчить про те, що орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за законом.

З матеріалів справи вбачається, що рішення Парафіївською селищною радою Ічнянського району Чернігівської області за поданою 19.06.2019 ОСОБА_1 заявою на пленарному засіданні не приймалось.

За наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність, яка виразилась у неприйнятті рішення за заявою ОСОБА_1 від 19.06.2019 про надання або відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,00 га, на території Іваницького старостату Парафіївської селищної ради Ічнянського району Чернігівської області.

Яка вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 було відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення бажаної земельної ділянки у зв`язку з наданням її у довічне успадковане володіння для ведення селянського (фермерського) господарства громадянці ОСОБА_2 .

Разом з тим, згідно наданого ОСОБА_1 витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, спірна земельна ділянка віднесена до земель запасу, тобто не надана у власність або користування громадянам чи юридичним особам (а.с. 48-52). Аналогічна інформація про право власності відображена і у Державному земельному кадастрі (а.с. 56).

Що стосується позовних вимог про зобов`язання Парафіївської селищної ради Ічнянського району Чернігівської області надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність відповідно до заяви (клопотання) від 19.06.2019, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що Парафіївською селищною радою Ічнянського району Чернігівської області не прийнято жодного передбаченого законом рішення за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 19.06.2019, а лише направлено лист 26.07.2019 №03-06/672, який не є рішенням суб`єкта владних повноважень. Тобто, відповідач, у даному випадку, не вчиняв дій щодо відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, натомість допустив протиправну бездіяльність, не прийнявши жодного з передбачених статтею 118 Земельного кодексу України рішень.

Разом з тим, надання дозволу на розробку проекту землеустрою є адміністративним актом, прийняттю якого повинна передувати визначена законом адміністративна процедура. Надання такого дозволу без необхідних дій суб`єкта владних повноважень в межах адміністративної процедури не гарантує забезпечення прав позивача у передбачений законом спосіб.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

В справі "East/West Alliance Limited" проти України" (№ 19336/04) Суд вказує, що дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією "небезпідставної скарги" та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов`язання за цим положенням. Межі обов`язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці (Kudla vs Poland № 30210/96).

Враховуючи, що відповідачем не було прийнято жодного з рішень, передбаченого статтею 118 Земельного кодексу України, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання Парафіївської селищної ради Ічнянського району Чернігівської області розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.06.2019 та вирішити питання про надання або відмову у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства на території Іваницького старостату Парафіївської селищної ради Ічнянського району Чернігівської області.

Згідно із частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Парафіївської селищної ради Ічнянського району Чернігівської області залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 січня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду у тридцятиденний строк в порядку, встановленому статтями 329-331 КАС України.

Головуючий суддя Є.І.Мєзєнцев

cуддя Є.О.Сорочко

суддя Є.В.Чаку