Справа № 380/978/20
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2020-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/978/20
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без розгляду

24 березня 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Брильовського Р.М.,

при секретарі Сільник Н.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін адміністративну справу за позовом Львівського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з навчанням та утриманням,-

Встановив:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Львівського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з навчанням та утриманням ОСОБА_1 у Львівському державному університеті внутрішніх справ у розмірі 40839, 70 грн.

Ухвалою судді від 05.02.2020 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

26.02.2020 ухвалою судді вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Разом з позовною заявою позивач подав заяву про поновлення строку звернення до суду, у якій зазначив, що пропустив строк звернення до суду з поважних причин, оскільки до 12.12.2018 справи про відшкодування витрат закладів вищої освіти здійснювались в порядку цивільного судочинства з 3-річним строком позовної давності відповідно до ст. 257 ЦК України. 12.12.2018 відповідно до висновків викладених у Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 804/285/16, дана категорія справ повинна розглядатись у порядку адміністративного судочинства, що значно звузило строки позовної давності, без врахування коштів виділених на дані цілі. Зокрема відповідні обставини стали підставою пропуску строку звернення до суду з цим позовом, тому позивач просить поновити строк звернення до суду з цим позовом.

24.03.2020 у судовому засіданні суд поставив на обговорення питання про залишення позовної заяви без розгляду з підстав пропуску строку звернення до адміністративного суду.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності та зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Підстав для відкладення розгляду справи у відповідності до ч. 2 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України не встановлено, тому суд продовжив розгляд справи за відсутності сторін.

Суд, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, виходив з такого.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною п`ятою статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Суд зазначає, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду із адміністративним позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

При цьому, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Львівський державний університет внутрішніх справ звернувся до суду з позовом про відшкодування витрат, пов`язаних з навчанням та утриманням ОСОБА_1 у навчальному закладі у розмірі 40839, 70 грн

Суд встановив, що 09.08.2016 між Львівським державним університетом внутрішніх справ, ГУНП України у Львівській області та ОСОБА_1 було укладено договір № 93/16 про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України. Підпунктом 2.3.6 та 3.1 цього Договору відповідач зобов`язувався у разі відрахування його з навчального закладу чи звільнення зі служби в Національній поліції України по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими пунктом 3 цього договору, відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у навчальному закладі згідно із затверджуваним розрахунком.

21.08.2018 наказом Львівського державного університету внутрішніх справ від № 899 о/с ОСОБА_1 було відраховано з числа курсантів згідно з пп. 2.1 п. 2 Положення про порядок відрахування, переривання навчання, поновлення і переведення курсантів (слухачів) вищих навчальних закладів МВС, затвердженого наказом МВС України від 07.09.2009 № 381 та звільнено відповідно до п. 5 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» зі служби в поліції (через службову невідповідність).

Із змісту наявного у матеріалах справи розрахунку слідує, що сума фактичних витрат, пов`язаних з утриманням ОСОБА_1 у Львівському державному університеті внутрішніх справ становить 40 839, 70 грн.

Згідно із частиною п`ятою статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Таким чином, спір виник з приводу відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвело до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних із утриманням у навчальному закладі, а тому даний спір стосується проходження відповідачем публічної служби, навіть якщо притягнення особи до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувалося після звільнення особи.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої палати Верхового Суду від 05.12.2018 у справі №818/1688/16, у якій вона відступила від висновків, викладених у постановах від 10.04.2018 у справі № 533/934/15-ц, від 20.06.2018 у справі № 815/5027/15, 03.10.2018 у справі № 755/2258/17.

Враховуючи наведене, дана справа відноситься до категорії справ для яких частиною п`ятою статті 122 КАС України встановлений місячний строк звернення до суду.

До суду Львівський державний університет внутрішніх справ звернувся 13.02.2020 (дата подачі позовної заяви з додатками у поштове відділення), тобто із пропуском місячного строку звернення до адміністративного суду.

Позивач у заяві про поновлення строку звернення до суду як на підстави пропуску строку звернення до суду посилається на зміну Великою палатою Верховного Суду практики розгляду даної категорії спорів у порядку адміністративного судочинства у справі № 804/285/16 та відсутність бюджетного фінансування.

Суд зазначає, що постанова Великої палати Верховного суду у справі № 804/285/16 прийнята 12.12.2018, отже на думку позивача, початок перебігу строку на звернення до суду із цим адміністративним позовом розпочався з 13.12.2018.

Суд відхиляє зазначені доводи позивача, оскільки початок перебігу строку розпочинається не з часу постановлення постанови Великої палати Верхового Суду, а обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, тобто з моменту відмови відповідача відшкодувати у добровільному порядку витрати, пов`язані з його навчанням та утриманням.

Також, суд відхиляє доводи позивача щодо відсутності бюджетного фінансування на оплату судового збору, оскільки визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою для відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати. Таке ж право мають і бюджетні установи.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 23.01.2015 №2 "Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 8 липня 2011 року №3674-VI "Про судовий збір".

Відповідно до статті 133 КАС України, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Втім, позивач не звертався до суду у межах строку встановленого КАС України з таким позовом та не просив відстрочити, розстрочити зменшити чи звільнити його від сплати судового збору.

Окрім цього, як слідує із змісту заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду, позивач 29.11.2019 отримав копію ухвали Сихівського районного суду м. Львова про закриття провадження у справі №464/4999/19 від 05.11.2019, у якій останньому було роз`яснено, що відповідний позов підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Однак, до суду як вже зазначалося судом, позивач звернувся лише 13.02.2020, тобто з пропуском строку звернення до суду встановленого КАС України.

При цьому, суд наголошує, що на момент отримання ухвали Сихівського районного суду м. Львова позивач був обізнаний про те, що відповідно до висновків Великої палати Верхового Суду викладених у постанові від 12.12.2018 у справі № 804/285/16 строк звернення до суду з цим позовом становить один місяць.

У постанові від 12.03.2020 Верховний Суд у справі №640/11981/19 зазначив, що погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про необґрунтованість таких аргументів скаржниці та відсутності підстав для поновлення позивачці строку для звернення з цим позовом, оскільки вчасна первинна подача позовної заяви не означає, що після її повернення повторне звернення до суду можливе у будь-який довільний строк, без дотримання часових рамок, встановлених процесуальним законом, оскільки в такому разі порушуватиметься принцип юридичної визначеності.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 06 березня 2018 року в справі № 819/1224/15-а та від 13 лютого 2020 року в справі № 760/1904/17.

Згідно з частиною 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Статтею 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Суд наголошує, що відсутність бюджетного фінансування, зміна судової практики, подання позову до іншого суду не є поважними причинами пропуску строку звернення до суду, оскільки не перешкоджали зверненню до суду у встановлений строк. Строк звернення до суду пропущено з причин, які виникли з волі позивача, а отже не є поважними.

Жодних інших поважних причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, які б унеможливлювали і не залежали б від волі позивача своєчасно звернутись за судовим захистом, судом не встановлено.

Суд зазначає, що право на доступ до правосуддя не є абсолютним з точки зору його практичного забезпечення. У справі Golder проти Сполученого Королівства ЄСПЛ зазначив, що вказане право в силу своєї природи вимагає державного регулювання (яке може змінюватися залежно від місця та часу, з урахуванням потреб і ресурсів як суспільства, так і конкретних осіб). Разом з тим, таке врегулювання не повинно завдавати шкоди змісту цього права та конкурувати з іншими правами, встановленими Конвенцією.

Під такими законними обмеженнями ЄСПЛ розглядає передбачені законом строки давності, заходи забезпечення позову, нормативне регулювання права звернення до суду.

У Справі Пономарьов проти України Європейський суд зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.03.2006 (справа Мельник проти України) погодився з тим, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. А також вказав, що зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

Згідно з пунктом 8 частини 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. ст. 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Враховуючи зазначене, та те, що позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду, жодних причин, які об`єктивно ускладнювали або унеможливлювали реалізацію прав позивача у встановлений строк, позивачем не наведено і таких судом не встановлено, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про поновлення строку звернення до суду та наявність підстав для залишення позову без розгляду.

Керуючись ст.ст. 123, 240, 248, 256, підп. 15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У х в а л и в :

У задоволенні заяви Львівського державного університету внутрішніх справ про поновлення строку звернення до суду - відмовити.

Визнати причини пропуску строку звернення до суду Львівського державного університету внутрішніх справ з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з його навчанням та утриманням - неповажними.

Позовну заяву Львівського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з його навчанням та утриманням - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається через Львівський окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Повний текст ухвали складено та підписано 26.03.2020.

Суддя Р.М. Брильовський