Справа № 191/4166/19
Суддя: Кухар Д. О.
Дата ухвалення: 2020-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 191/4166/19
Провадження № 2-а/191/50/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2020 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого: судді Кухаря Д.О.

за участю секретаря: Яніної О.В.

розглянувши згідно вимог передбачених ч. 4 ст. 229 КАС України у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора Синельниківського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області Водяницького М.О. про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, суд , -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 23.10.2019 року посадовою особою сектору превенції Синельниківського відділу поліції Водяницьким М.О., його, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. за ч. 1 ст.122 КУпАП за те, що керував транспортним засобом ВАЗ 2106 реєстраційний номер НОМЕР_1 та здійснив зупинку в межах дії державного знаку 3.34 «Зупинку заборонено».

Вважає, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вказане порушення є незаконною з наступних підстав.

23.10.2019 року, ним було здійснено виїзд з місця проживання, с. Кислянка, Синельниківського району до м. Синельникове у зв`язку з необхідністю отримання вантажного відправлення у відділенні Нової Пошти № 1 у м. Синельникове, що знаходиться за адресою

АДРЕСА_1 по АДРЕСА_2 . Центральній, вздовж парку Слави позивачем було здійснено поворот на вул. Каштанову та зупинено транспортний засіб з причепом біля відділення Нової Пошти (вул. Каштанова, 19) у зв`язку з необхідністю отримання об`ємного відправлення (драбина). Отримавши разом з дружиною ОСОБА_2 посилку та вийшовши з відділення пошти вони застали наряд поліції за складанням постанов про накладення адміністративних стягнень по справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Після перевірки документів на керування транспортним засобом та причепом на мене також було складено постанову серії ДП 18 № 298566.

На запитання про роз`яснення суті вчиненого мною порушення - посадовою особою поліції було пояснено, що він здійснив зупинку в межах дії державного знаку 3.34 «Зупинку заборонено». Оскільки відповідний знак про заборону зупинки в межах зору був відсутній, позивач ввічливо попросив працівника поліції його позивачу показати. Як виявилося дорожній знак 3.34 «Зупинку заборонено» знаходився на вул. Каштанова, одразу за поворотом з вул. Центральної на висоті близько 5 метрів. При цьому дублюючий знак на вул. Каштановій, як того вимагають правила дорожнього руху був відсутній.

Під час винесення постанови позивачем були надані пояснення про те, що він рухався з вул. Центральної вздовж Парку Слави та здійснив поворот на вул. Каштанову до відділення Нової Пошти. Перехрестя цих двох вулиць має інтенсивний рух (це був робочий день), та підвищений рівень ДТП, що потребує концентрації уваги при здійсненні повороту.

Крім цього на куті вулиці Центральна перед поворотом на вул. Каштанову є будівля з високою бетонною стіною та велика кількість дерев, що виключають видимість знаку із-за повороту. Виїзд за межі вказаної будівлі на перехрестя теж виключається, у зв`язку з інтенсивністю руху, як зазначалося вище.

Вказані пояснення не були прийняті працівником поліції при складанні постанови, на зауваження водіїв та перехожих про незаконність встановлення дорожнього знаку «Зупинка заборонена» (його то знімають то встановлюють) інспектор не звернув уваги.

Фабула оскаржуваної постанови не містить опису суті вчиненого правопорушення, посадовою особою поліції не взято до уваги відсутність у його діях вини, як обов`язкової складової адміністративного правопорушення та не враховано порушення правил встановлення дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено», що унеможливлює його видимість із-за повороту.

Неналежна організація дорожнього руху не може бути підставою для притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху. З даним висновком погоджується Верховний Суд України у постанові від 24.04.2019 по справі № 127/12081/17 копія постанови додається).

Вважає, що дана постанова є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки суперечить вимогам ст. ст. 258, 276, 278, 283 КУпАП.

Інспектор патрульної поліції Водяницький М.О. проігнорував вимоги ч.2 ст.33 КУпАП «розглянув» справу на дорозі, на місці зупинки транспортного засобу, всупереч вимогам ст.245 КУпАП.

Незаконно розглянувши справу без підстав і доказів, ОСОБА_3 суттєво порушив Конституційні права ОСОБА_1 згідно статті 62 Конституції України.

Незаконно розглянувши справу, інспектор не дав позивачу можливості скористатися своїми правами передбаченими ст.268 КУпАП у повному обсязі, крім того, інспектор Водяницький М.О. не виконав вимог ст. 245 КУпАП, щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи.

Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд, скасувати постанову серії ДП № 18 № 298566 від 23 жовтня 2019 року відносно ОСОБА_1 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.122 КпАП України.

До початку проведення судового засідання позивач надав суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без його присутності.

Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, прийшов до наступного.

Матеріалами справи встановлено, що інспектором патрульної поліції Водяницьким М.О. винесено постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ДП № 18 № 298566 від 23 жовтня 2019 року відносно ОСОБА_1 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.122 КпАП України та накладено штраф в розмірі 255 гривень.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до п.4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно п. 2 Розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейським матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі №1395 від 07.11.2015 року, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП, виносяться на місці вчинення адміністративного правопорушення. Поліцейські розглядають справи про адміністративні правопорушення, визначені у статті 222 КУпАП.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 283 КУпАП України розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Відповідно до ст. 278 КУпАП України орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: чи належить до його компетенції розгляд даної справи; чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; чи витребувано необхідні додаткові матеріали; чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 10.1.1 ДСТУ4100:2014 встановлено, що дорожні знаки повинні розташовуватись так, щоб їх добре бачили учасники дорожнього руху як у світлий, так і в темний час доби, була забезпечена зручність експлуатації і обслуговування, а також було неможливе їх ненавмисне пошкодження. При цьому вони не повинні бути затулені від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами (зеленими насадженнями, щоглами зовнішнього освітлення тощо.). Під час розташування дорожніх знаків повинна бути забезпечена спрямованість інформації, яку вони передають, тільки до тих учасників руху, для яких її призначено.

Згідно п. 10.2.9 ДСТУ4100:2014, відстань від нижнього краю знака (без урахування попереджувальних знаків 1.31.11.31.6 і табличок до дорожніх знаків) до поверхні дорожнього покриття (висота установлення) крім випадків, спеціально обумовлених стандартом, повинна становити:

від 1,5 до 2,2 м у разі установлення збоку від дороги поза населеними пунктами, від 2,0 до 4,0 м у населених пунктах;

не менш ніж 0,6 м у разі установлення на острівцях безпеки і на проїзній частині дороги;

від 5,0 до 6,0 м у разі розміщення над проїзною частиною; у разі розміщення знаків на прогінних конструкціях штучних споруд і за відстані від поверхні дорожнього покриття до низу прогінної конструкції споруди менш ніж 5 м, знаки не повинні виступати за їхній нижній край.

Висоту установлення знаків, розміщених збоку від дороги, визначають від поверхні дорожнього покриття на краю проїзної частини.

Суд вказує на те, що відповідач, будучи двічі належним чином повідомлений про розгляд даної справи, до суду не з`явився та не надав належних доказів, які спростовують обґрунтування позову Гупало В.М., хоча такий обов`язок має саме суб`єкт владних повноважень у даній категорії справ.

А також, суд зазначає, що не належна організація дорожнього руху не може бути підставою для притягнення особи до адмінвідповідальності за порушення ПДР.

Положеннями ч.1 ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її позовні вимоги та заперечення. За нормою ч. 2 цієї статті, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Так, законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість, а тому з урахуванням принципів і загальних засад КУпАП, практики Європейського Суду по правах людини, передбачається принцип презумпції невинуватості особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.

Позивач, у позові зазначив, що він не порушував ПДР, інспектор Водяницький М.О. не виконавши вимог ст. 245 КУпАП, щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи та не вислухавши пояснень позивача, безпідставно виніс постанову про накладення адміністративного стягнення.

Перевіривши законність і обґрунтованість притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, суд приходить до висновку, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, у суді жодним чином не доведено правомірності свого рішення, не надано суду достатньо доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст.122 КУпАП, а позивач вказує на протиправність притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, а тому право останнього є порушеним, у зв`язку з чим воно підлягає захисту судом шляхом задоволення вказаного позову.

Єдиним доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення є сама оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення, в якій зафіксовано порушення водієм правил дорожнього руху. Однак, оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Аналогічна правова позиція підтримана постановою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі ст. 139 КАС України у зв`язку із задоволенням адміністративного позову та скасуванням постанови про накладення адміністративного стягнення, а також враховуючи Постанову Пленуму Вищого адміністративного суду України від 23 січня 2015 року № 2 «Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» щодо відсутності підстав для сплати судового збору у справах зазначеної категорії, суд приходить до висновку що судові витрати у справі відносяться на рахунок держави і стягненню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 241- 244, 246, 250 КАС України, ст.ст.,122, 258, 278, 279, 280, 293 КУпАП, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності задовольнити.

Скасувати постанову серії ДП № 18 № 298566 від 23 жовтня 2019 року відносно ОСОБА_1 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.122 КпАП України.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Д. О. Кухар