Справа № 826/11844/18
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2020-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2020 року м. Київ № 826/11844/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Добрянської Я.І., розглянувши у порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної в м.Києві державної адміністрації
провизнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії
ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації Управління праці та соціального захисту (далі- відповідач), у якому просить суд:

- визнати бездіяльність Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації щодо не направлення заяви позивача про видачу посвідчення інваліда війни від 16.07.2018 року до Управління праці та соціального захисту Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації;

- зобов`язати Дарницьку районну в м. Києві державну адміністрацію переслати заяву про видачу посвідчення інваліда війни від 16.07.2018 року до Управління праці та соціального захисту Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації і повідомити позивача.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.08.2018 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву (відзив) та докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, а також документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів позивачу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС, має відповідне посвідчення категорія І, є інвалідом ІІ групи безстроково, причина інвалідності та захворювання пов`язані з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується довідкою серії КИЕ-1 №022081 Спеціалізованої радіологічної медико-соціальної експертної комісії Центру медико-соціальної експертизи м. Києва про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги.

Позивач 16 липня 2018 року через довірену особу звернувся до відповідача із запитом на отримання публічної інформації щодо надання копій документів на позивача, а саме: копію довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження та копію довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності, на підставі якого видається «Посвідчення інваліда війни». Відповідач листом від 20.07.2018 року №101-6372-03 відмовив позивачу у видачі посвідчення інваліда війни, мотивуючи свою відмову ненаданням документів, що підтверджують залучення позивача до складу формувань Цивільної оборони, а тому документи, які підтверджують статус позивача як особи на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» відсутні. Відповідно, правові підстави для видачі «Посвідчення інваліда війни» на підставі Порядку видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 року №302 (далі - Порядок №302) - відсутні.

Позивач вважає відмову такою, що порушує його права та не відповідає статті 7 Закону України «Про звернення громадян», положенням п.9 ч.2 ст.7, ст.18 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», нормам Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків інвалідів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №302 від 12.05.1994.

04.09.2018 р. до суду надійшла заява від позивача про зміну позовних вимог, відповідно до яких позивач просить визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації щодо відмови у видачі посвідчення інваліда війни та зобов`язати Управління праці та соціального захисту Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації видати позивачу «Посвідчення інваліда війни» та нагрудний знак «Ветеран війни -інвалід».

Суд вважає вищезазначені зміни позовних вимог такими, що прийняттю до розгляду не підлягають, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КАС України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 44 цього Кодексу, позивач має право на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову. Позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно з ч. 7 ст. 47 КАС України, у разі подання будь-якої заяви, визначеної частиною першою або третьою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у судовому рішенні.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 4 КАС України, у цьому Кодексі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні, зокрема, судове рішення - рішення, постанова, ухвала суду будь-якої інстанції.

З поданої заяви вбачається, що позивачем не надано докази направлення копій таких змін до адміністративного позову іншим учасникам справи всупереч вимог ч. 7 ст. 47 КАС України.

Враховуючи вищевикладене, суд не приймає до розгляду зміни позовних вимог позивача, викладені в заяві від 04.09.2018 р.

Таким чином, адміністративний позов підлягає розгляду в межах позовних вимог від 06.08.2018р.

31.08.2018 року до суду надійшов від Управління праці та соціального захисту Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації відзив на позовну заяву, в якому він просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, зазначаючи наступне.

Позивач 16 липня 2018 року через довірену особу відповідно до Закону України «Про звернення громадян» за допомогою офіційного веб-сайту www.1551.gov.ua та мобільного додатку «КМДА» 1551» зареєстрував електронне звернення від 16.07.2018 року №Т-106841/1 з вимогою видати позивачу посвідчення «інвалід війни». Усі звернення заявників Комунальна бюджетна установа «Контактний центр міста Києва» перенаправляє до відповідних структурних підрозділів адміністрації міста Києва, задля надання вмотивованої відповіді.

Дарницькою районною в м. Києві державної адміністрації електронне звернення від 16.07.2018 року №Т-10684/1 з вимогою видати позивачу посвідчення «інвалід війни» було розглянуто та направлено через електронну систему документообігу АСКОД до Управління праці та соціального захисту Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації.

Управлінням праці та соціального захисту Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації 19.07.2018 за вих.№16-КЦ/Т-10684/1 на запит від 16.07.2018 року №Т-10684/1 надана аргументована відповідь позивачу.

При цьому, Управління праці та соціального захисту Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації зазначає, що видача відповідних посвідчень не відноситься до компетенції Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації.

Представник позивача подав до суду відповідь на відзив Управління праці та соціального захисту Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, у якій зазначає, що відзив не містить заперечень щодо правових підстав позову та вважає, що відзив повинен бути виключений із числа письмових доказів.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС, має відповідне посвідчення категорія І, є інвалідом ІІ групи безстроково із ступенем втрати працездатності 80%, причина інвалідності та захворювання пов`язані з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується довідкою серії КИЕ-1 №022081 Спеціалізованої радіологічної медико-соціальної експертної комісії Центру медико-соціальної експертизи м. Києва про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги.

14 липня 2018 року позивач через довірену особу звернувся до відповідача із запитом на отримання публічної інформації щодо надання копій документів на позивача, а саме: копію довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження та копію довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності, на підставі якого видається «Посвідчення інваліда війни».

Відповідач листом від 20.07.2018 року №101-6372-03 відмовив позивачу у видачі посвідчення інваліда війни, мотивуючи свою відмову ненаданням документів, що підтверджують залучення позивача до складу формувань Цивільної оборони, а тому документи, які підтверджують статус позивача як особи на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» відсутні. Відповідно, правові підстави для видачі «Посвідчення інваліда війни» на підставі Порядку видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 року №302 - відсутні.

Як вбачається із наявної в матеріалах справи довідкою №06-76 від 24.02.2003, виданою Державним спеціалізованим підприємством Чорнобильська АЕС підтверджується робота позивача в зоні відчуження на промисловій площадці ЧАЕС у період з 27.04.1986 по 01.07.1986.

Правовідносини, що виникли між сторонами у справі, регулюються Законами України «Про звернення громадян», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ (далі - Закон України №796-ХІІ), та «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року №3551-XII (далі - №3551-ХІІ).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 7 Закону України «Про звернення громадян» якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обгрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.

Пунктом 18 розділу «Приймання вхідних електронних документів» Типової інструкції з документування управлінської інформації в електронній формі та організації роботи з електронними документами в діловодстві, електронного міжвідомчого обміну, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 17.01.2018 року №55 передбачено, що електронний документ, що завантажився із системи взаємодії до системи електронного документообігу або надійшов до веб-модуля системи взаємодії установи, вважається доставленим адресату.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про звернення громадян» відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Судом встановлено, що в матеріалах справи міститься відповідь від 19.07.2018 за вих.№16-КЦ/Т-10684/1 на запит від 16.07.2018 року №Т-10684/1 позивачу від Управління праці та соціального захисту Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації.

Враховуючи наведене, суд вважає, що Дарницька районна в м. Києві державна адміністрація діяла в межах своїх повноважень та у спосіб визначений законодавством.

Стосовно посилання позивача щодо відмови відповідача у видачі «Посвідчення інваліда війни» суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 пункту 7 Порядку №302 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) "Посвідчення інваліда війни", "Посвідчення учасника війни" і відповідні нагрудні знаки, "Посвідчення члена сім`ї загиблого" видаються органами праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина.

У відповідності до статті 10 Закону України від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ, учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві.

Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII до інвалідів війни належать особи, залучені до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18 березня 1976 року № 1111, та Положенням про невоєнізовані формування Цивільної оборони СРСР, затвердженим наказом начальника ІДО СРСР від 06 червня 1975 року № 90, формування Цивільної оборони, в тому числі невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж та їх наслідків, а також при ліквідації аварій, катастроф, стихійних сил, великих пожеж, та їх наслідків, а також при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення. Завдання щодо виконання завдань виробничого характеру на них не покладалися та не покладаються.

У відповідності до чинних на момент аварії на Чорнобильській АЕС нормативно-правових актів з питань Цивільної оборони, в першу чергу, Положення про Цивільну оборону СРСР, затвердженого постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР № 1111 від 18 березня 1976 року, наказу заступника Міністра оборони СРСР - начальника ЦО СРСР № 90 від 06 червня 1975 року (Положення про невоєнізовані формування ЦО і норми оснащення (табелювання) їх матеріально-технічними засобами) та № 92 від 29 червня 1976 року (Постанова про організацію та ведення Цивільної оборони в районі (сільському на сільськогосподарському об`єкті народного господарства), Розпорядження ЦО СРСР від 26 квітня 1986 року, начальника ЦО УРСР від 28 квітня 1986 року, начальника Цивільної оборони Київської області - голови Київської обласної Ради народних депутатів трудящих за 1986 рік (від 29 квітня 1986 року № 01, від 30 квітня 1986 року № 2, від 04 травня 1986 року № 16, від 19 травня 1986 року № 52 та інші), Цивільна оборона організовувалась за територіально-виробничим принципом в усіх населених пунктах та на всіх об`єктах народного господарства, а до складу її невоєнізованих формувань зараховувались в обов`язковому порядку громадяни СРСР, в тому числі - чоловіки у віці від 16 до 60 років, за винятком інвалідів та осіб, що мали мобілізаційні приписи та жінки від 16 до 55 років за винятком вагітних жінок та жінок, які мають малолітніх дітей.

Як вбачається з матеріалів справи, листом від 06.12.82 року N 672с Всесоюзного промислового об`єднання по атомній енергетиці СОЮЗАТОМЕНЕРГО (м. Москва) "Про використання нормативних документів з питань захисту персоналу та населення у випадку аварії на АС" у п.5 роз`яснено, що ліквідація наслідків радіаційних аварій, включаючи МПА, може проводитися персоналом або у складі звичайної цехової структури, або структури цивільної оборони, на розсуд директора АС. Переведення роботи персоналу в структуру цивільної оборони є обов`язковим при виникненні гіпотетичної аварії на АС або введення періоду "Загальної готовності ЦО".

Отже, співставляючи факт того, що на час аварії позивач працював на Чорнобильській АЕС, а тому в обов`язковому порядку повинен був залучатися до невоєнізованих формувань цивільної оборони, які утворювалися як територіальні, позивач приходить до висновку про автоматичне безальтернативне залучення його до ліквідації аварії на ЧАЕС у складі саме формування цивільної оборони.

Проте суд наголошує на тому, що обставини участі позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також настання інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з участю у ліквідації цих наслідків, свідчать про те, що на позивача як на особу, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, поширюються пільги, гарантії і компенсації, передбачені Законом №796-XII.

Водночас, для набуття статусу інваліда війни, з підстав, встановлених пунктом 9 частини 2 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", окрім як факту настання в особи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, зазначений Закон містить також умову, щоб така особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.

Це пояснюється тим, що крім формувань Цивільної оборони у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС брали участь інші формування, які створювались в іншому порядку, ніж невоєнізовані формування цивільної оборони та направлялись у райони виконання робіт згідно з розпорядженнями керівників відповідних органів, відомств, організацій, установ та підприємств.

Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18 березня 1976 року № 1111, та Положенням про невоєнізовані формування ЦО СРСР, затвердженим наказом начальника ІДО СРСР від 6 червня 1975 року № 90, було передбачено, що формування Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж, та їх наслідків, а також при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення.

Крім того, судом встановлено, а в матеріалах справи знаходиться лист ДСП «Чорнобильська АЕС» від 13.09.2018 року №3290/18, який містить інфромацію, що відомості, які підтверджують факт залучення позивача до робіт з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у складі формувань цивільної оборони, та відомості про обліковий склад невоєнізованих формувань цивільної оборони в архів ДПС «Чорнобильська АЕС» відсутні.

З наданих позивачем документів можна встановити факт участі позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також настання інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з участю у ліквідації цих наслідків.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 27 лютого 2018 року у справі № 368/1579/14, від 10 травня 2018 року у справі № 279/12162/15-а, від 07 червня 2018 року у справі № 377/797/17 та від 21 серпня 2018 року у справі № 279/2285/16-а, від 19 вересня 2019 року у справі №756/8323/16-а.

Відсутність доказів, які б свідчили про залучення позивача до формувань Цивільної оборони для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, прямо вказує на відсутність правових підстав для видачі позивачу посвідчення інваліда війни.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінюючи подані сторонами докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням обставин зазначених вище, суд дійшов до висновку, що позивачем не доведено обґрунтованість позовних вимог, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295, 296 КАС України.

Суддя Я.І. Добрянська