Справа № 400/4662/19
Суддя: Мельник О.М.
Дата ухвалення: 2020-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2020 р. № 400/4662/19
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мельника О.М., розглянув в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:Одеського державного університету внутрішніх справ, вул. Успенська, 1, Одеса, Одеська область, 65014

до відповідача:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

про:визнання бездіяльності протиправною; стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі в сумі 71 129,38 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Одеський державний університет внутрішніх справ (далі - позивач, Університет) звернувся до суду з адміністративним позовом про стягнення з ОСОБА_1 (далі - відповідач) витрат, пов`язаних з його утриманням у закладі вищої освіти у розмірі 71129,38 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що за відповідачем рахується заборгованість з відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням в Університеті в сумі 39958,13 грн., які добровільно ним не відшкодовані.

Відповідач відзив на позов не надав, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник позивача надав клопотання про розгляд справи за його відсутності в порядку письмового провадження.

Відповідач в судове засідання не з`явився, свого представника не направив, клопотань про розгляд справи без його участі не надав, відзиву на позов, до суду не направив.

На підставі ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає таке.

Відповідач у період з 17.08.2015 року по 12.11.2019 року навчався в Одеському державному університеті внутрішніх справ та проходив службу в органах Національної поліції України.

01 вересня 2015 року між відповідачем, позивачем та Головним управлінням Національної поліції в Миколаївській області укладено договір про підготовку фахівця в Одеському державному університеті внутрішніх справ (далі Договір).

Згідно з пунктами 2.1.1., 2.1.3., 2.1.7. Договору, університет зобов`язався забезпечити теоретичну та практичну підготовку фахівця згідно з навчальними планами та програмами і вимогами освітньо-кваліфікаційних рівнів, харчуванням, речовим майном та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами МВС України, працевлаштування випускника (згідно з персональним розподілом) після закінчення повного курсу навчання та одержання відповідної кваліфікації.

У пунктах 2.3.1., 2.3.2, 2.3.3 Договору відповідач зобов`язався виконувати в повному обсязі навчальну програму відповідної фахової спрямованості та освітньо-кваліфікаційного рівня, сумлінно ставитися до навчання, оволодіти теоретичними знаннями і практичними навичками, сучасними методами роботи з обраної спеціальності, не допускати порушень службової та навчальної дисципліни, складати іспити, заліки, проходити практику та стажування, передбачені навчальними планами і програмами, виконувати навчально-методичні вимоги науково-педагогічного складу, виконувати правила внутрішнього розпорядку університету, дотримуватися вимог законодавства України та нормативно-правових актів з питань проходження служби в ОВС.

Згідно з пунктом 2.3.6. Договору відповідач зобов`язався у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі, за підставами, передбаченими пунктом 3 цього Договору, відшкодувати фактичні витрати, пов`язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком.

Наказом Одеського державного університету внутрішніх справ від 17.08.2015 року № 101 о/с відповідача було зараховано курсантом та поставлено на всі види продовольчого та речового забезпечення, з виплатою грошового забезпечення.

Наказом університету від 06.11.2015 року № 165 о/с, згідно з пунктом 9 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ курсанта Херсонського факультету ОСОБА_1 було звільнено з 06.11.2015 у запас Збройних Сил України за пунктом 63 «к» (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації).

Наказом начальника Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 11.11.2019 року № 475 о/с (по особовому складу) відповідача звільнено зі служби в поліції за п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року № 580-VIII - за власним бажанням.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з звільненням відповідача зі служби в органах Національної поліції України за власним бажанням до спливу строку з дати початку служби та невідшкодуванням відповідачем витрат на його навчання у Одеському державному університеті внутрішніх справ.

Приймаючи рішення у справі, суд виходить з такого.

Відповідно до частини четвертої статті 74 Закону України «Про Національну поліцію» особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Частина п`ята статті 74 Закону України «Про Національну поліцію» передбачає, що у разі відмови від добровільного відшкодування витрат, зазначених у частині четвертій цієї статті, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Порядком відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 квітня 2017 року № 261, передбачений механізм відшкодування особами, які навчалися за денною формою навчання за державним замовленням (далі - особи) у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - вищі навчальні заклади), витрат, пов`язаних з їх утриманням у таких закладах (далі - витрати), у разі: дострокового розірвання контракту про здобуття освіти (далі - контракт) з будь-яких підстав, крім звільнення із служби в Національній поліції (далі - поліція) через хворобу (за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів; звільнення із служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу з будь-яких підстав, крім звільнення із служби в поліції через хворобу (за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Відповідно до пункту 2 цього Порядку витрати відшкодовуються згідно з контрактом, укладеним між вищим навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчалася.

Згідно з пунктами 4, 5, 8 Порядку витрати відшкодовуються особою в повному розмірі за весь період її фактичного навчання. Після видання наказу про звільнення (відрахування з вищого навчального закладу) особи керівник органу поліції (вищого навчального закладу) або за його дорученням інша посадова особа видає зазначеній особі під підпис повідомлення із зобов`язанням протягом 30 діб з моменту отримання повідомлення відшкодувати МВС витрати із зазначенням їх розміру та реквізитів розрахункового рахунка для перерахування коштів. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. Претензійно-позовну діяльність провадить вищий навчальний заклад, у якому навчалася особа.

На підставі вищенаведеного суд дійшов висновку про наявність у відповідача обов`язку відшкодувати позивачу фактичні витрати на навчання, враховуючи звільнення відповідача зі служби в Національній поліції (публічної служби) за власним бажанням протягом трьох років з дати закінчення навчального закладу.

Відповідно до статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідач своїми процесуальними правами не скористався, станом на день розгляду справи не надав суду жодного доказу та не висловив жодного аргументу на спростування позиції позивача, викладеної в заявленому позові, у тому числі доказів добровільного відшкодування витрат.

Ураховуючи викладене, суд дійшов переконання, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи та підлягають до задоволення в частині стягнення з відповідача витрат на навчання в сумі 71129,38 грн.

Одночасно суд зазначає про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо відшкодування витрат за навчання, з огляду на те, що такий спосіб захисту права не відповідає завданням та основним засадам адміністративного судочинства.

Зокрема, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (стаття 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з частиною четвертою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

У випадку, що розглядається, відповідне право позивача звернутися до адміністративного суду ґрунтується на законодавчій базі, наведеній вище за текстом цього рішення.

Разом з тим, стаття 245 Кодексу адміністративного судочинства України надає адміністративному суду право визнавати протиправною бездіяльність лише суб`єкта владних повноважень (пункт 4 частини другої статті 245 КАС України). Відповідно до пункту 10 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України суд може застосувати інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Отже, адміністративний суд не може визнавати протиправною бездіяльність особи, яка не є суб`єктом владних повноважень.

Відповідач не належить до категорії суб`єктів владних повноважень.

На підставі вищенаведеного суд дійшов висновку про відмову в цій позовній вимозі.

Таким чином, позов необхідно задовольнити частково.

Відповідно до частини другої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз. Матеріали справи не містять доказів понесення позивачем судових витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз. Отже, судові витрати (судовий збір) не підлягають до стягнення з відповідача.

Керуючись статтями 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246, 256, 260 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Одеського державного університету внутрішніх справ (вул. Успенська,1, м. Одеса, Одеська область, 65014 ідентифікаційний код 08571570) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Одеського державного університету внутрішніх справ (вул. Успенська, 1, м. Одеса, Одеська область, 65014, ідентифікаційний код 08571570) витрати, пов`язані з утриманням під час навчання у розмірі 71129,38 грн. (сімдесят одна тисяча сто двадцять дев`ять гривень 38 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням пункту 15.5 Розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.М. Мельник