Справа № 337/5137/19(2-а/337/6/2020)
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2020-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 березня 2020 року м. Дніпросправа № 337/5137/19(2-а/337/6/2020)

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Білак С.В., Олефіренко Н.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу Слобожанської митниці Держмитслужби на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13.01.2020 р. (суддя Салтан Л.Г., повне судове рішення складено 15.01.2020 р.) в справі № 337/5137/19 за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Слобожанської митниці Держмитслужби про визнання незаконною та скасування постанови в справі про порушення митних правил,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Хортицького районного суду м. Запоріжжя з позовом до Державної фіскальної служби України, Харківської митниці ДФС про визнання незаконною та скасування постанови в справі про порушення митних правил № 1905/80700/18 від 29.11.2018 р., якою його визнано винним у порушенні митних правил, передбачених ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України, та накладено штраф в розмірі 8500 грн.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13.01.2020 р. позов задоволено, скасовано постанову Харківської митниці ДФС у справі про порушення митних правил №1905/80700/18 від 29.11.2018 р.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 18.03.2020 р. здійснена заміна відповідача Харківської митниці ДФС правонаступником - Слобожанською митницею Держмитслужби.

В апеляційній скарзі відповідач Слобожанська митниця Держмитслужби просить скасувати рішення з підстав неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Апелянт вказує, що положення п. 9і розділу ХХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Митного кодексу України не підлягають застосуванню при вирішенні цієї справи, та заступник керівника митниці, який розглядав справу про порушення митних правил, не мав правових підстав для звільнення позивача від адміністративної відповідальності з підстав, визначених абзацом другим пункту 9і розділу ХХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Митного кодексу України, оскільки на момент розгляду матеріалів справи про порушення митних правил відносно позивача митне оформлення транспортного засобу в митному режимі імпорт не було здійснено.

Також вважає безпідставним посилання суду першої інстанції на те, що позивача двічі притягнуто до відповідальності одного виду за порушення митних правил, оскільки добровільний внесок до державного бюджету у сумі, що дорівнює розміру 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, передбачений пунктом 9і розділу ХХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Митного кодексу України, не є адміністративним стягненням.

На думку апелянта, судом першої інстанції безпідставно визнано поважними причини пропуску позивачем строку звернення до суду, оскільки позивач був повідомлений про дату розгляду справи про порушення митних правил.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, відмовивши в задоволенні апеляційної скарги.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 29.11.2018 р. т.в.о. заступника начальника Харківської митниці ДФС Гриценко С.М. винесено постанову в справі про порушення митних правил № 1905/80700/18, якою визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8 500,00 грн.

Згідно з мотивувальною частиною постанови Харківською митницею ДФС проведено перевірку щодо виявлення транспортних засобів, які ввезені громадянами-резидентами на митну територію України в митному режимі «транзит» та не вивезені в строки, встановлені статтею 95 Митного кодексу України.

Позивач здійснював митне оформлення транспортного засобу 04.01.2019 р., сплатив добровільний внесок у період чинності пункту 9-3 розділу XXI «Прикінцеві та перехідні положення» Митного кодексу України, який звільняє осіб, відповідальних за дотримання строків та умов (вимог) митних режимів тимчасового ввезення або транзиту, від адміністративної відповідальності, передбаченої статтями 470, 481 та 485 цього Кодексу, за порушення митних правил стосовно транспортного засобу, щодо якого не дотримані строки та умови (вимоги) митних режимів тимчасового ввезення або транзиту.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем виконано всі умови, передбачені абзацом другим пункту 9і розділу ХХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Митного кодексу України, пункту 16 Тимчасового порядку №1077, позивачем понесена відповідальність у виді добровільної сплати до бюджету коштів за фактичне вчинення тих самих дій, які кваліфіковані відповідачем за ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України, тому позивач підлягає звільненню від відповідальності за недотримання строків та умов (вимог) митних режимів тимчасового ввезення або транзиту за статтею 470 Митного кодексу.

Суд визнає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про задоволення позову.

Судом встановлено, що 07.05.2018 р. позивачем ввезено на митну територію України в зоні діяльності митного пункту пропуску «Гоптівка» Харківської митниці ДФС в митному режимі «транзит» автомобіль марки VW Passat, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 .

Позивача ознайомлено з приписами статті 95 Митного кодексу України.

Станом на 29.11.2018 р. транспортний засіб на межі митної території України не вивезено та не заявлено в інший митний режим.

12.09.2018 р. посадовою особою Харківської митниці ДФС складено протокол про порушення митних правил № 1905/80700/18, яким встановлено, що 04.10.2018 р. на адресу Запорізької митниці ДФС надійшов лист Харківської митниці ДФС, яким повідомлено про перевищення ОСОБА_1 встановленого ч. 1 ст. 95 Митного кодексу України строку доставки легкового автомобілю, який перебуває під митним контролем, до митного органу призначення більше ніж на 10 діб.

29.11.2018 р. заступником начальника - начальником управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Харківської митниці ДФС Гриценком С.М. за результатами розгляду матеріалів справи про порушення митних правил ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 8500 грн. за перевищення встановленого ст. 95 Митного кодексу України строку транзитного перевезення транспортного засобу більше ніж на 10 діб.

Також судом встановлено, що відповідно до митної декларації № UA112080/2018/032719 від 04.01.2019 р. позивачем здійснено митне оформлення зазначеного автомобілю.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Частина 3 статті 470 Митного кодексу України передбачає відповідальність у вигляді штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів.

Особливості ввезення громадянами транспортних засобів особистого користування з метою транзиту через митну територію України визначались статтею 381 Митного кодексу України в редакції, чинній на час ввезення автомобілю позивачем на митну територію України (07.05.2018 р.), за приписами якої громадянам дозволяється ввозити транспортні засоби особистого користування з метою транзиту через митну територію України за умови їх письмового декларування в порядку, передбаченому для громадян, та внесення на рахунок органу доходів і зборів, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів на митну територію України з метою вільного обігу. Зазначені вимоги не поширюються на транспортні засоби, постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, що підтверджується відповідним документом.

У разі порушення зобов`язання про транзит через митну територію України транспортних засобів особистого користування, за винятком випадків, коли таке порушення сталося внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідними документами, внесена грошова застава використовується в порядку, визначеному статтею 313 цього Кодексу.

У разі знищення чи повного зіпсування транспортних засобів особистого користування, ввезених на митну територію України з метою транзиту, внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили перебіг строку їх транзиту зупиняється, а внесена грошова застава повертається особі, яка внесла заставу, її спадкоємцю або уповноваженій ними особі, за умови надання такою особою органам доходів і зборів достатніх доказів знищення чи повного зіпсування транспортного засобу.

В цьому випадку позивачем транспортний засіб ввезено в митному режимі «Транзит» без письмового декларування.

Частиною 1 статті 90 Митного кодексу України визначено, що транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно з ч. 6 ст. 379 Митного кодексу України строки тимчасового ввезення громадянами товарів на митну територію України (крім випадків, передбачених статтею 380 цього Кодексу) встановлюються відповідно до статті 108 цього Кодексу, а строки ввезення з метою транзиту - відповідно до статті 95 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 95 Митного кодексу України для автомобільного транспорту встановлено строк транзитних перевезень - 10 діб.

За правилами ч. 2 ст. 95 Митного кодексу України до строків, зазначених у частині першій цієї статті, не включається: 1) час дії обставин, зазначених у статті 192 цього Кодексу; 2) час зберігання товарів під митним контролем (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює їх переміщення); 3) час, необхідний для здійснення інших операцій з товарами, у випадках, передбачених цим розділом (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює переміщення цих товарів).

Вказаними нормами права встановлено обов`язок особи у встановлений законодавством строк вивезти транспортний засіб, поміщений у митний режим «Транзит», за межі митної території України, а невиконання такого обов`язку є порушенням митних правил та тягне за собою адміністративну відповідальність.

Позивачем не заперечується факт перевищення десятиденного строку транзитного перевезення транспортного засобу.

Як зазначено вище, позивачем транспортний засіб ввезено на митну територію України в митному режимі «Транзит» 07.05.2018 р. З урахуванням строків, встановлених п.1 ч. 1 ст. 95 Митного кодексу України, позивач повинен був вивезти транспортний засіб за межі митної території України до 18 травня 2018 р.

Позивачем не подавалось до митних органів заява про продовження терміну транзиту транспортного засобу, а також інших документів на обґрунтування не вивезення транспортного засоби за межі митної території України.

Таким чином, в діях позивача наявний склад порушення митних правил, передбаченого частиною 3 статті 470 Митного кодексу України.

Позивач із посиланням на приписи п. 9і розділу ХХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Митного кодексу України вважає, що він звільняється від відповідальності за дотримання строків та умов (вимог) митних режимів тимчасового ввезення або транзиту.

Пунктом 9і розділу ХХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Митного кодексу України в редакції, чинній з 25.11.2018 р., установлено, що протягом 180 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо ввезення транспортних засобів на митну територію України" митне оформлення транспортного засобу, що класифікується за кодом товарної позиції 8703 згідно з УКТ ЗЕД та щодо якого не дотримані строки та умови (вимоги) митних режимів тимчасового ввезення або транзиту, здійснюється за умови сплати належних митних платежів та добровільної сплати до державного бюджету фізичною особою, яка є власником такого транспортного засобу або уповноважена розпоряджатися ним та декларує такий транспортний засіб для вільного обігу на митній території України, коштів у сумі, що дорівнює розміру п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Здійснення митного оформлення транспортного засобу з дотриманням умов, визначених абзацом першим цього пункту, звільняє осіб, відповідальних за дотримання строків та умов (вимог) митних режимів тимчасового ввезення або транзиту, від адміністративної відповідальності, передбаченої статтями 470, 481 та 485 цього Кодексу, за порушення митних правил стосовно транспортного засобу, щодо якого не дотримані строки та умови (вимоги) митних режимів тимчасового ввезення або транзиту.

Таким чином, з 25.11.2018 р. звільняються від відповідальності за частиною 3 статті 470 Митного кодексу України особи, відповідальні за дотримання строків та умов тимчасового ввезення та транзиту, саме у разі здійснення митного оформлення транспортного засобу з дотриманням умов, визначених абзацом першим пункту 9і розділу ХХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Митного кодексу України.

Тобто, законодавцем передбачено саме звільнення осіб від адміністративної відповідальності за порушення митних правил, передбачене частиною 3 статті 470 Митного кодексу України.

Судом встановлено, що позивачем протягом 180 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо ввезення транспортних засобів на митну територію України" (25.11.2018 р.) здійснено митне оформлення транспортного засобу, що класифікується за кодом товарної позиції 8703 згідно з УКТ ЗЕД та щодо якого не дотримані строки та умови (вимоги) митних режимів тимчасового ввезення або транзиту, сплачено належні митні платежі, а також добровільно сплачено до державного бюджету кошти у сумі, що дорівнює розміру п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно, позивач в силу абзацу 2 пункту 9і розділу ХХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Митного кодексу України звільняється від адміністративної відповідальності, передбаченої статтею 470 Митного кодексу України.

Проте, звільнення особи від відповідальності не вказує на відсутність в діях позивача складу порушення митних правил за частиною 3 статті 470 Митного кодексу України.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені статтею 286 КАС України, частиною 3 якої встановлено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Тобто, скасування рішення суб`єкта про притягнення до адміністративної відповідальності можливе одночасно із закриттям справи про адміністративне правопорушення або із направленням справи на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи).

За приписами 531 Митного кодексу України підставами для скасування або зміни постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил є:

1) відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил;

2) необ`єктивність або неповнота провадження у справі або необ`єктивність її розгляду;

3) невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи;

4) винесення постанови неправомочною особою, безпідставне недопущення до участі в розгляді справи особи, притягнутої до відповідальності, або її представника, а також інше обмеження прав учасників провадження у справі про порушення митних правил та її розгляду;

5) неправильна або неповна кваліфікація вчиненого правопорушення;

6) накладення стягнення, не передбаченого цим Кодексом.

Підставами для скасування чи зміни постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил можуть бути визнані й інші визначені законами обставини.

Відповідно до статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин:

1) відсутність події і складу адміністративного правопорушення;

2) недосягнення особою на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку;

3) неосудність особи, яка вчинила протиправну дію чи бездіяльність;

4) вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони;

5) видання акта амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення;

6) скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність;

7) закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу;

8) наявність по тому самому факту щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, постанови компетентного органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, або нескасованої постанови про закриття справи про адміністративне правопорушення, а також повідомлення про підозру особі у кримінальному провадженні по даному факту;

9) смерть особи, щодо якої було розпочато провадження в справі.

В спірному випадку, хоча в діях позивача наявні ознаки порушення митних правил, передбаченого частиною 3 статті 470 Митного кодексу України, у зв`язку зі звільненням законом від відповідальності осіб, які здійснили митне оформлення транспортних засобів протягом 180 днів, починаючи з 25.11.2018 р., позивач має бути звільнений від такої відповідальності, відповідно, постанова відповідача має бути скасована.

Суд визнає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що позивачем понесена відповідальність у виді добровільної сплати до бюджету коштів за фактичне вчинення тих самих дій, які кваліфіковані відповідачем за ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України, тому позивач підлягає звільненню від відповідальності за недотримання строків та умов (вимог) митних режимів тимчасового ввезення або транзиту за статтею 470 Митного кодексу.

З цього приводу суд зазначає, що добровільний внесок до державного бюджету в сумі, що дорівнює розміру п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, не є видом адміністративного стягнення, відповідно, відсутні підстави вважати, що позивача двічі притягнуто до відповідальності одного виду.

Інші доводи апелянта стосовно правомірності притягнення позивача до відповідальності за порушення митних правил на підставі ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України, спростовані приведеними вище висновками суду.

Також суд визнає необґрунтованими доводи апелянта стосовно відсутності підстав для визнання поважними причини пропуску строку звернення до суду.

Не є спірним питанням, що позивач, звернувшись 25.11.2019 р. до суду з позовом про скасування постанови в справі щодо притягнення до адміністративної відповідальності від 29.11.2018 р., пропустив строк звернення до суду, встановлений ч. 2 ст. 286 КАС України та який дорівнює 10 дням з дня ухвалення відповідного рішення (постанови).

Разом з тим, суд погоджує висновок суду першої інстанції про наявність підстав для визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду.

Так, постанова про накладення адміністративного стягнення в справі про порушення митних правил від 29.11.2018 р. прийнята без участі позивача.

03.04.2019 р. здійснено митне оформлення транспортного засобу, автомобіль випущено у вільний обіг.

Позивач вважав, що закриття виконавчого провадження, відкрите виконавцем з примусового виконання постанови про накладення адміністративного стягнення, свідчить про не здійснення подальшого стягнення штрафу.

Про наявність виконавчого провадження у зв`язку зі скасуванням постанови про закінчення виконавчого провадження позивач дізнався 19.11.2019 р. та 25.11.2019 р. звернувся з цим позовом до суду.

Таким чином, суд погоджує висновок суду першої інстанції про наявність підстав для визнання пропуску строку звернення до суду таким, що відбулось з поважних причин, відповідно, вважає необґрунтованими доводи апелянта про те, що позов має бути залишено без розгляду.

Суд зазначає про порушення судом першої інстанції норм процесуального права в тій частині, що питання поновлення строку звернення до суду вирішено у рішенні по суті позовних вимог, а не в ухвалі про відкриття провадження у справі, а також в тій частині, що в порушення ч. 1 ст. 271 КАС України судом першої інстанції в судовому засіданні проголошено скорочене, а не повне судове рішення.

Разом з тим, такі порушення норм процесуального права не призвели до неправильного вирішення справи, тому не є підставою для скасування судового рішення.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального, а встановлені порушення норм процесуального права не призвели до неправильного вирішення справи, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Оскільки предметом позову в цій справі є рішення суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з ч. 3 ст. 272 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 268-272, 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Слобожанської митниці Держмитслужби на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13.01.2020 р. в справі № 337/5137/19 залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13.01.2020 р. в справі № 337/5137/19 за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Слобожанської митниці Держмитслужби про визнання незаконною та скасування постанови в справі про порушення митних правил залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 30.03.2020 р. та відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 30.03.2020 р.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.В. Білак

суддя Н.А. Олефіренко