Справа № 300/1658/19
Суддя: Кушнерик Мар’ян Петрович
Дата ухвалення: 2020-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2020 рокуЛьвівСправа № 300/1658/19 пров. № А/857/928/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кушнерика М.П.

суддів Курильця А.Р., Мікули О.І.

за участю секретаря судового засідання Юник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2019 року, прийняте суддею Шумей М.В., в м.Івано-Франківськ о 10 годині 37 хвилині, повний текст складено 19 листопада 2019 року, у справі № 300/1658/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток за затримку виплати одноразової допомоги, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить зобов`язати Державне підприємство обслуговування повітряного руху України нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 221225,04 грн. за період з 26.10.2018 по 08.06.2019.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2019 року, позов задоволено частково.

Зобов`язано Державне підприємство обслуговування повітряного руху України нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток (грошове забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 196 049 гривень 28 коп.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь позивача судовий збір в сумі 1960 гривень 49 коп.

В задоволенні решти позовної вимоги відмовлено.

Відповідач подав апеляційну скаргу, з підстав неповного з`ясування обставин справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено норм матеріального та процесуального права.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що Державне підприємство обслуговування повітряного руху України не може бути належним відповідачем по даній справі так, як не є суб`єктом владних повноважень.

Стаття 117 КЗпП України передбачає виплату працівникам середнього заробітку, одна її норми не поширюються на будь-які інші виплати, окрім тих, що передбачені пунктом 3 розділу ІІІ постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100.

Відповідач виконав рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.02.2019 у справі №0940/2400/18 у повному обсязі сплативши на картковий рахунок позивача одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби.

Просить скасувати рішення і прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що ним не заявлено позов про компенсацію втрати частини доходів, а про середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Просить залишити без змін рішення суду.

В судове засідання для розгляду апеляційної скарги учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому відповідно до ч.4 ст.229, ст.313 КАС України апеляційний суд ухвалив розгляд апеляційної скарги здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звільнено з військової служби в запас, відповідно до пункту 2 частини 5 статті 26 "Про військовий обов`язок і військову службу" за підпунктом б (за станом здоров`я) з 25.10.2018, відповідно до наказу тимчасово виконуючого обов`язки директора Державного підприємства обслуговування повітряного руху України З особового складу №1002/о від 24.10.2018. Календарна вислуга років у Збройних Силах України позивача складає 26 років 02 місяці, пільгова 36 років 04 місяці (а.с.17).

ОСОБА_1 звернувся до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України із заявою про виплату одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, за результатами розгляду якої відповідачем направлено позивачу лист від 12.11.2018 №1-26.2-5484, яким відмовлено у виплаті вказаної грошової суми, оскільки зазначена сума одноразової грошової допомоги повинна виплачуватися з державного бюджету. З огляду на викладене, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.02.2019 у справі за №0940/2400/18 визнано дії Державного підприємства обслуговування повітряного руху України протиправними та зобов`язано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 26 повних календарних років служби в розмірі 353626,00 грн. Рішення набрало законної сили 15.05.2019. (а.с.20-25).

08.06.2019 відповідачем виконано вище вказане рішення, шляхом перерахунку вказаної суми на банківській рахунок ОСОБА_1 , що підтверджується випискою по надходженням по картці/рахунку (а.с.19).

Задовольняючи позов суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем не проведено при звільненні виплату всіх належних сум, а тому позивачу на підставі статті 117 КЗпП України має бути виплачений середній заробіток за час затримки повного розрахунку.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, що виходячи з наступного.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди захищається законом.

Завданням адміністративного суду є перевірка правомірності (легальності) спірного рішення з огляду на чіткі критерії, які зазначені у частині 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон 2011-ХІІ).

Відповідно до ст. 2 Закону 2011-ХІІ, ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Відповідно до ч. 1 с. 9 Закон 2011-ХІІ, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює за кріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно із частиною 1 ст. 3 Кодексу законів про працю України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені у ст. 116 Кодексу Законів про працю України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинна виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 07.05.2002 р. № 8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Відповідно до пп. "л" п. 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 цей Порядок застосовується у інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться, виходячи із середньої заробітної плати (в подальшому - Порядок № 100).

Пунктом 3 Порядку № 100 встановлено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт; високі досягнення в праці; умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Отже, враховуючи вищевикладене, військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, зокрема щодо належного матеріального та побутового забезпечення, враховуючи особливості військової служби, з метою стимулювання досягнення високих результатів у службовій діяльності. Звільнена особа з військової служби на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.

Спеціальним законодавством врегульовано основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей: правове становище осіб, які проходять військову службу у тому числі звільнення з військової служби, а також порядок та умови оплати праці, а саме Законом України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, а в частині яка не врегульована вказаним законодавством, застосовуються норми Кодексу законів про працю України.

Проте, вказаними нормативно-правовими актами не врегульовано порядок виплати грошового забезпечення за час затримки розрахунку.

Такий порядок встановлений Кодексом законів про працю України,

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, якщо спір вирішено на користь працівника.

Таким чином, трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини.

Враховуючи те, що нормами спеціального законодавства не врегульовано порядок виплати військовослужбовцям грошового забезпечення за час затримки розрахунку, до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Кодексу законів про працю України. чим спростовується твердження апелянта про неправильне застосування судом до даних правовідносин саме Кодексу законів про працю України.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду від 06.06.2018 р. у справі № 803/1105/16 (провадження № К/9901/11863/18)

Факт протиправної затримки виплати позивачу належної при звільненні суми 353626,00 грн. (одноразова грошова допомога) встановлений рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.02.2019 у справі №0940/2400/18.

Відповідно до приписів частини 4 статті 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що відповідачем нараховано та виплачено позивачу суму середнього заробітку за час не виплати відповідної одноразової грошової допомоги в розмірі 353626,00 грн.

З виписки по надходженнях по картці/рахунку ОСОБА_1 вбачається сплата 08.06.2019 відповідачем на користь позивача самої одноразової грошової допомоги у встановленому судом розмірі - 353626,00 грн. (а.с.19), що не оспорюється сторонами.

Апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що повний розрахунок відповідач повинен був здійснити в день звільнення позивача, тобто 26.10.2018, а тому дійшов правильного висновку, що стягненню підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26.10.2018 по 08.06.2019 в розмірі 196049,28 грн.

Сторонами не оспорюється розмір розрахунку, який судом першої інстанції вірно розраховано виходячи з середньоденного заробітку 875,22 грн. помноженого на час затримки розрахунку 244 календарних дні.

Щодо твердження апелянта, що Державне підприємство обслуговування повітряного руху України не є належним відповідачем, то апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.02.2019 року №0940/2400/17, яке набрало законної сили встановлено, що Міністерством оборони України не здійснює нарахування та виплату грошового забезпечення військовослужбовцям відрядженим до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, та не несе відповідних зобов`язань із здійсненням таких видатків, тому останнє є належними відповідач.

Рішення суду в частині стягнення судових витрат сторонами не оскаржується, а тому, відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1, 2 ст.77 КАС України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.4 ст.317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

З мотивувальної частини рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2019 року, вбачається, що суд першої інстанції вірно вважає, що на користь позивача слід стягнути середній заробіток (грошове забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 196049,28 грн., однак, в резолютивній частині зазначив зобов`язальний характер.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що оскаржуване рішення суду відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального права, а, відтак, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду змінити в частині способу захисту порушеного права. В решті рішення суду залишити без змін.

керуючись ст.243 ч.3, ст.308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України задоволити частково.

Резолютивну частину рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2019 року у справі № 300/1658/19 змінити в частині «Зобов`язати Державне підприємство обслуговування повітряного руху України (, а/с 115,м. Бориспіль-I,Київська область, 08301) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) середній заробіток (грошове забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 196 049 (сто дев`яносто шість тисяч сорок дев`ять) гривень 28 коп.» та в цій частині викласти в наступній редакції:

Стягнути з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (, а/с 115,м. Бориспіль, Київська область,08301) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) середній заробіток (грошове забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 196 049 (сто дев`яносто шість тисяч сорок дев`ять) гривень 28 коп.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М. П. Кушнерик
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 30.03.20