Справа № 640/4401/20
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2020-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2020 року м. Київ № 640/4401/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Катющенка В.П., за участю секретаря судового засідання Рябого І.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до проПриватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павелків Тетяни Леонідівни визнання протиправною та скасування постанови,
за участю:

від позивача - Редько С.М.;

від відповідача - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, у якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №60602405 приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф (Павелків) Тетяни Леонідівни з примусового виконання виконавчого напису від 30.08.2019, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Разумовою О.І.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться в межах Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя, у яких розташовано його виконавчий округ. Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. На думку позивача, відповідачем порушено вимоги Закону України «Про виконавче провадження», оскільки позивач зареєстрований та проживає у м. Кам`янському Дніпропетровської області та стверджує, що все рухоме та нерухоме майно, й розрахункові та інші рахунки, відкриті в банківських установах на його ім`я, також відкрито за місцем реєстрації його проживання. Крім того, посилається на порушення відповідачем статті 28 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки останнім постанова про відкриття виконавчого провадження не була надіслана позивачу у визначеному порядку.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.02.2020 відкрито провадження у справі, визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду позивачем та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з проведенням судового засідання та викликом сторін на 06.03.2020.

У зв`язку з перебуванням судді Катющенко В.П. у стані непрацездатності, призначене на 06.03.2020 судове засідання не відбулось, розгляд справи призначено на 30.03.2020.

16.03.2020 до суду від відповідача надійшов відзив на позов, у якому останній просить суд відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначив, що виконавче провадження було відкрито на підставі заяви стягувача, у якій зазначено про наявність у боржника карткового рахунку № НОМЕР_1 . Оскільки грошові кошти у формі записів на рахунках у банках є майном, що підтверджується практикою Верховного Суду у справах №905/3542/15 від 10.09.2018, № 922/1293/15 від 19.08.2019, № 905/584/19 від 27.12.2019 й інших визначених законом підстав для повернення виконавчого документа або відмови у відкритті виконавчого провадження у відповідача не було, відповідач вважає відсутніми підстави для задоволення позову. У частині зазначення позивачем про порушення відповідачем вимог статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» останній зазначив, що такі теж є необгрунтованими, позаяк приватним виконавцем надсилалась на адресу позивача копія постанови про відкриття виконавчого провадження, яка була повернута поштою у зв`язку з закінченням строку зберігання, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження.

Відповідно до ухвали суду від 27.03.2020 призначено розгляд справи № 640/4401/20 на 30.03.2020 в режимі відеоконференції.

Представник позивача у судовому засіданні позовну заяву підтримав з підстав, викладених у позові.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, причини неявки суду не повідомив, про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином.

Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Постановою Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяною Леонідівною від 15.11.2019 відкрито виконавче провадження ВП № 60602405 на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Разумової О.І. про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Банк Форвард» заборгованості в розмірі 23310,59 грн. Вказана постанова винесена за заявою стягувача від 02.10.2019, яка надійшла до відповідача 13.11.2019, у якій зазначено адресу боржника: АДРЕСА_1 та місцезнаходження майна боржника (грошових коштів) на рахунку № НОМЕР_1 , відкритого в АТ «Банк Форвард», який розташований за адресою: м. Київ, вул. Саксаганського, 105.

У вказаній постанові зазначено адресу боржника: АДРЕСА_1 .

Позивач, вважаючи дану постанову протиправною та такою, що винесена всупереч вимогам законодавства, звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року N 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно пункту 3 частини першої статті 3 наведеного Закону відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, як виконавчих написів нотаріусів.

Відповідно до частини першої статті 5 вказаного Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Частиною другою статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону, крім: 1) рішень про відібрання і передання дитини, встановлення побачення з нею або усунення перешкод у побаченні з дитиною; 2) рішень, за якими боржником є держава, державні органи, Національний банк України, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, державні та комунальні підприємства, установи, організації, юридичні особи, частка держави у статутному капіталі яких перевищує 25 відсотків, та/або які фінансуються виключно за кошти державного або місцевого бюджету; 3) рішень, за якими боржником є юридична особа, примусова реалізація майна якої заборонена відповідно до закону; 4) рішень, за якими стягувачами є держава, державні органи; 5) рішень адміністративних судів та рішень Європейського суду з прав людини; 6) рішень, які передбачають вчинення дій щодо майна державної чи комунальної власності; 7) рішень про виселення та вселення фізичних осіб; 8) рішень, за якими боржниками є діти або фізичні особи, які визнані недієздатними чи цивільна дієздатність яких обмежена; 9) рішень про конфіскацію майна; 10) рішень, виконання яких віднесено цим Законом безпосередньо до повноважень інших органів, які не є органами примусового виконання; 11) інших випадків, передбачених цим Законом та Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно пункту 1 частини другої статті 18 зазначеного Закону виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;

Відповідно до частини першої статті 19 наведеного Закону право вибору пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу.

Згідно частини першої статті 24 вказаного Закону виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника (ч. 2 ст. 24 Закону).

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі заяви АТ «Банк Форвард» про примусове виконання рішення від 02.10.2019 (зареєстрована у відповідача 13.11.2019) відповідачем винесено постанову від 15.11.2019 про відкриття виконавчого провадження ВП № 60602405.

У вказаній заяві АТ «Банк Форвард» зазначило адресу ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 та місцезнаходження майна боржника (грошових коштів) на рахунку № НОМЕР_1 , відкритого в АТ «Банк Форвард», який розташований за адресою: м. Київ, вул. Саксаганського, 105.

До вказаної заяви додано лист АТ «Банк Форвард» б/н та дати, у якому зазначено, що у клієнта, яким є ОСОБА_1 , є рахунок № НОМЕР_1 , у валюті гривня, відкритий в АТ «Банк Форвард», який розташований за адресою: м. Київ, вул. Саксаганського, 105.

Згідно частини першої статті 28 Закону України "Про виконавче провадження" копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1 - 4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

З долучених копій матеріалів виконавчого провадження ВП № 60602405 вбачається, що 15.11.2019 відповідачем надіслано на адресу позивача, зазначену у виконавчому документі, копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 15.11.2019 № 60602405, яка 27.12.2019, згідно відмітки на поштовому конверті, повернулась до відповідача не врученою у зв`язку з закінченням строку зберігання.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про необґрунтованість посилань позивача на порушення відповідачем вимог статті 28 Закону N 1404-VIII в частині не надсилання ОСОБА_1 у встановленому порядку постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 1.27 статті 1 закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Згідно статті 3 наведеного Закону кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках).

Статтею 7 вказаного Закону передбачено, що банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні (депозитні), поточні рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу) та кореспондентські рахунки.

Вкладний (депозитний) рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів, що передаються клієнтом банку в управління на встановлений строк та під визначений процент (дохід) відповідно до умов договору.

Поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Зарахування коштів на рахунок клієнта здійснюється як шляхом внесення їх у готівковій формі, так і шляхом переказу коштів у безготівковій формі з інших рахунків.

Таким чином, картковий рахунок - це банківський поточний картковий рахунок Клієнта, який відкривається на договірній основі для обліку грошових коштів Клієнта та здійснення розрахунково-касових операцій відповідно до умов договору та вимог законодавства України. По картковому рахунку проводиться облік операцій за платіжними картками Клієнта.

Ні з заяви стягувача, ні з його ж довідки взагалі не вбачається, який же рахунок відкрито позивачу, як і не зазначено, що на вказаному рахунку знаходяться кошти.

Крім того, як вбачається з копій матеріалів зазначеного виконавчого провадження, 26.06.2014 ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 113597311 з Публічним акціонерним товариством "Банк Русский Стандарт", правонаступником якого згідно виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Разумової О.І. від 30.08.2019 є АТ "Банк Форвард".

Вказаний кредитний договір та Договір добровільного страхування від нещасного випадку та хвороб клієнтів банку від 26.06.2014 укладено у Дніпродзержинському відділенні № 1 ПАТ "Банк Русский Стандарт" та ОСОБА_1 відкрито рахунок у ПАТ "Банк Русский Стандарт" № НОМЕР_2 .

При цьому, матеріали справи не містять жодних доказів, що на зазначеному АТ "Банк Форвард" рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в АТ "Банк Форвард", знаходяться грошові кошти, що давало би підстави вважати їх майном боржника, відповідно, місцезнаходженням майна боржника.

Крім того, статтею 48 Закону України «Про виконавче провадження» визначено порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника.

Так, відповідно до частини першої статті 48 вказаного Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Згідно частини другої статті 48 наведеного Закону стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Частиною третьою статті 48 даного Закону встановлено заборону на звернення стягнення та накладення арешту на кошти на певних рахунках.

Відповідно до частини четвертої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту.

Отже, накладенню арешту на кошти боржника передує їх виявлення, а відповідно до частини п`ятої статті 48 наведеного Закону у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що відповідач безпідставно виніс постанову про відкриття виконавчого провадження від 15.11.2019 ВП № 60602405, оскільки місцем проживання позивача є: АДРЕСА_1 й матеріали справи не містять доказів знаходження майна ОСОБА_1 в м. Києві, тобто з порушенням частини другої статті 24 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, наведене підтверджується й тим, що частиною сьомою статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що у разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника.

Разом з тим, відповідач не тільки негайно, а і взагалі не наклав арешт на зазначений стягувачем рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в АТ "Банк Форвард".

Більше того, у отриманій відповідачем відповіді від Державної фіскальної служби України, що міститься в матеріалах виконавчого провадження, у позивача взагалі відсутній рахунок у АТ "Банк Форвард" й відповідачем у постанові від 26.12.2019 у ВП № 60602405 про арешт коштів боржника також не зазначено про арешт коштів ОСОБА_1 не тільки на рахунку № НОМЕР_1 , а й на будь-якому рахунку у АТ "Банк Форвард".

У частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу в розмірі 8000,00 грн суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч. 2 ст. 134 КАС України).

3. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини четвертої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною п`ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Так, на підтвердження витрат на правову допомогу представником позивача додано договір на надання правової допомоги (адвокатських послуг) № 4-20/ц від 17.02.2020; квитанцію до прибуткового касового ордеру № 1 від 21.02.2020 на суму 8000,00 грн; Акт виконаних робіт до договору на надання правової допомоги (адвокатських послуг) № 4-20/ц від 17.02.2020 від 21.02.2020.

Розглянувши подані документи, суд зазначає наступне.

Предметом Договору на надання правової допомоги (адвокатських послуг) № 4-20/ц від 17.02.2020 є надання правової допомоги позивачу у цивільних провадженнях, в тому числі під час досудового врегулювання спору та судового розгляду справи; участь на боці позивача з метою надання правової допомоги (адвокатських послуг) по справі про визнання виконавчого напису, виданого 30.08.2019 Разумовою О.І. , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, таким, що не підлягає виконанню у судах всіх інстанцій та на підприємствах, установах, організаціях усіх форм власності, органах державної виконавчої служби та приватних виконавців.

Таким чином, предмет Договору на надання правової допомоги (адвокатських послуг) № 4-20/ц від 17.02.2020 та складені на його виконання квитанцію до прибуткового касового ордеру № 1 від 21.02.2020 на суму 8000,00 грн; Акт виконаних робіт до договору на надання правової допомоги (адвокатських послуг) № 4-20/ц від 17.02.2020 від 21.02.2020, стосуються надання адвокатом правової допомоги у цивільних провадженнях у справі про визнання виконавчого напису, виданого 30.08.2019 Разумовою О.І. , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, таким, що не підлягає виконанню у судах всіх інстанцій, а не в адміністративній справі.

Враховуючи наведене у сукупності, суд приходить до висновку про недоведеність підстав для стягнення витрат на правову допомогу.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, позивачем за подання даного позову було сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення судового збору в розмірі 840, 80 грн за рахунок відповідача.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи наведене та встановлені обставини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ід. код НОМЕР_3 ) задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павелків Тетяни Леонідівни (01001, м. Київ, вул. Поправки Юрія, 6, оф. 15) про відкриття виконавчого провадження від 15.11.2019 № 60602405.

Стягнути за рахунок Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павелків Тетяни Леонідівни ( 01001 , м. Київ, вул. Поправки Юрія, 6, оф. 15) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ід. код НОМЕР_3 ) сплачений судовий збір у сумі 840,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення. з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII).

Суддя В.П. Катющенко