Справа № 640/6252/20
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2020-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову

31 березня 2020 року м. Київ № 640/6252/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Клочкової Н.В., розглянувши заяву позивача про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом

ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі - позивач), адреса: АДРЕСА_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (надалі - відповідач), адреса: 71118, місто Бердянськ, вулиця Консульська, будинок 23л, в якій позивач просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області Бердянський відділ обслуговування громадян (сервісний центр) щодо відмови в перерахунку пенсії за вислугу років, викладені в рішенні від 05 березня 2020 року №1538-1516/К-02/8-0800/20;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області Бердянський відділ обслуговування громадян (сервісний центр) провести перерахунок пенсії призначеної позивачу за вислугу років у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури відповідно до частини 20 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII в первинній редакції у розмірі 90% місячної (чинної) заробітної плати з посади прокурора відділу Генеральної прокуратури України з урахуванням фактично отриманих виплат і умов праці, що існували на день звільнення, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» відповідно до довідки Генеральної прокуратури України від 17 червня 2016 року №18-985зп без обмеження її максимального розміру, починаючи з 01 березня 2020 року та виплатити заборгованість, що виникне внаслідок такого перерахунку.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 березня 2020 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення учасників справи.

Після відкриття провадження у справі, на адресу суду надійшла заява позивача про забезпечення позову шляхом зупинення дії індивідуального акта Пенсійного фонду України №2800-030102-9/5457 від 19 лютого 2020 року та заборони іншим службовим особам Пенсійного фонду України вчиняти будь-які дії направлені на заборону чи обмеження виконання рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року №7-р(ІІ)/2019 та вимог частини 20 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII (перша редакція) щодо перерахунку пенсій пенсіонерам органів прокуратури.

В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову позивач посилається на те, що відповідачем відмовлено у здійсненні перерахунку його пенсії на підставі документа Пенсійного фонду України №2800-030102-9/5457 від 19 лютого 2020 року, незважаючи на рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року №7-р(ІІ)/2019 та вимог частини 20 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII (перша редакція) щодо перерахунку пенсій пенсіонерам органів прокуратури.

Вказаний документ, як вказує позивач, є офіційним розпорядчим документом Пенсійного фонду України, який надісланий начальникам головних управлінь Пенсійного фонду України в областях та місті Києві.

За твердженнями позивача невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити ефективний захист і поновлення його прав та створить додаткове навантаження на судову систему, оскільки відмова територіальними органами Пенсійного фонду України у перерахунку пенсії на підставі індивідуального акта Пенсійного фонду України №2800-030102-9/5457 від 19 лютого 2020 року та невиконання рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року №7-р(ІІ)/2019 та вимог частини 20 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII (перша редакція) щодо перерахунку пенсій пенсіонерам органів прокуратури є очевидно протиправною.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача з заявою про забезпечення позову.

Розглянувши заяву позивача про забезпечення позову, Окружний адміністративний суд міста Києва зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Частиною 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Суд зазначає, що підстави, з яких може бути вжито заходів забезпечення позову, є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Також, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Тобто, обов`язковою умовою застосування заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з таких обставин: очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; доведення позивачем того, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Частиною 1 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України визначено види забезпечення позову.

У відповідності до частини 2 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи до забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Суди не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

Суд зазначає, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд надає оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Так, обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову, заявник зазначає про необґрунтованість підстав для відмови у перерахунку йому пенсії з посиланням на індивідуальним акт Пенсійного фонду України №2800-030102-9/5457 від 19 лютого 2020 року.

В той же час, суд зауважує, що предметом спору є протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови у здійсненні перерахунку пенсії. Правову оцінку підставам, з яких було відмовлено позивачу у здійсненні перерахунку його пенсії суд надає виключно при розгляді справи по суті.

Посилання ж позивача на те, що іншим пенсіонерам також може бути відмовлено у здійсненні перерахунку пенсії з таких самих підстав, що і позивачу, взагалі не може бути розцінено судом, як належна підстава для вжиття заходів забезпечення позову, про які просить позивач, оскільки чинним законодавством передбачено право кожної особи, у разі якщо вона вважає, що її права, свободи або інтереси було порушено, самостійно звернутись до суду з відповідною позовною заявою.

Більш того, суд зауважує, що чинним законодавством не передбачено такого виду заходу забезпечення як заборона вчиняти дії, направлені на заборону чи обмеження виконання рішення Конституційного Суду України, оскільки питання щодо невиконання рішень носить інший характер.

Відтак, на переконання суду, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам та інтересам до ухвалення рішення у даній справі, а викладені у заяві про забезпечення позову обставини свідчать про відсутність належного обґрунтування того, що захист прав та інтересів позивача стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що у справі «Беєлер проти Італії» Європейський суд з прав людини зазначив, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, лише якщо забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогам захисту основоположних прав конкретної особи. Питання щодо того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.

У рішенні від 09 січня 2007 року у справі «Інтерсплав» проти України» Суд наголосив, що втручання має бути пропорційним та не становити надмірного тягаря, іншими словами воно має забезпечувати «справедливий баланс» між інтересами особи і суспільства.

Тобто, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову перш за все необхідно перевірити наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

З урахуванням зазначеного, у суду відсутні правові підстави вважати, що невжиття судом заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав та інтересів позивача, а тому суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 150, 151, 153-155, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею (суддями). Відповідно до частини 8 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала про відмову у забезпеченні адміністративного позову може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Клочкова