Справа № 120/4418/19-а
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2020-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Вінниця

26 лютого 2020 р. Справа № 120/4418/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Крапівницької Н.Л.,

секретаря судового засідання: Гродської В.О.,

за участю представників сторін:

позивача: Панасюка І.І.,

відповідача: Тушевської Л.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вінниці

в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом:

фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до управління Держпраці у Вінницькій області

про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

До Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернулась фізична особа - підприємець ОСОБА_1 до управління Держпраці у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування постанови.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, Позивач зазначила, що 22.10.2019 року інспекторами праці управління Держпраці у Вінницькій області Короленко В.О. та Ветушинським Г.І. було здійснено інспекційне відвідування фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , ТРК Європейський, на підставі якого було складено акт інспекційного відвідування №ВН 1537/198/АВ щодо додержання законодавства про працю.

На підставі акту інспекційного відвідування, 12.12.2019 року заступником начальника управління Держпраці у Вінницькій області Гаєва С.О. винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ВН 1537/198/АВ/ТД-ФС, якою накладено штраф в сумі 125190 грн, на підставі абзацу 2 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України.

На переконання Позивачки постанова про накладення штрафу є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки на момент проведення перевірки, зі всіма працівниками наймана праця яких використовується ФОП ОСОБА_1 , були укладені трудові договори.

Ухвалою судді від 08 січня 2020 року відкрито провадження у справі, розгляд адміністративної справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 29 січня 2020 року. Також, зазначеною ухвалою, встановлено сторонам строки подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечень.

21 січня 2020 року на адресу Вінницького окружного адміністративного суду від представника відповідача надійшов відзив, дезазначено, що на підставі наказу № 905-о від 17.10.2019 року здійснено інспекційне відвідування фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 за місцем її діяльності, а саме: за адресою: АДРЕСА_1 , ТРК Європейський, під час якого встановлено, що фізична особа - підприємець ОСОБА_1 використовує найману працю без укладення трудового договору, про що складений відповідний акт №ВН1537/198/АВ від 22 жовтня 2019 року, припис про усунення виявлених порушень №ВН1537/198/АВ/П від 31 жовтня 2019 року та відповідно, винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ВН 1537/198/АВ/ТД-ФС.

Представник відповідача зазначає, що управління Держпраці у Вінницькій області діяло на підставі та в спосіб передбачений законодавством, підстав для задоволення адміністративного позову немає, і просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити.

Судове засідання 29.01.2020 року відкладено на 05.02.2020 року, у зв`язку з першою неявкою позивача.

Протокольною ухвалою в засіданні 05.02.2020 року, оголошено у справі перерву до 10.02.2020 року для витребування додаткових доказів.

Ухвалою суду від 10.02.2020 року заяву представника Позивача про забезпечення позову задоволено частково. Забезпечено позов шляхом зупинення дії постанови Головного управління Держпраці у Вінницькій області від 12.12.2019 року №ВН 1537/198/АВ/ТД-ФС про накладення штрафу до набрання законної сили рішення суду у даній справі. У решті заяви відмовлено. У зазначеному судовому засіданні 10.02.2020 року протокольною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання представника Відповідача про виклик свідка ОСОБА_2 і інших, а також закрито підготовче судове засідання та призначено дану справу до судового розгляду на 18.02.2020 року.

У судовому засіданні 18.02.2020 року оголошено перерву до 26.02.2020 року.

У судовому засіданні 26.02.2020 року представник Позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.

Представник Відповідача проти позову заперечувала та просила відмовити у його задоволенні, посилаючись на доводи і міркування.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову з огляду на наступне.

Як встановлено судом, відповідно до наказу від 17.10.2019 року № 905-о для проведення інспекційного відвідування фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 з метою перевірки додержання законодавства про працю уповноважено інспекторів праці управління Держпраці у Вінницькій області Короленка В.О. та Ветушинського Г.І. для проведення даного інспекційного відвідування. Строк дії направлення з 18.10.2019 року по 31.10.2019 року.

У період з 18.10.2019 року по 22.10.2019 року зазначеними вище інспекторами праці управління Держпраці у Вінницькій області проведено інспекційне відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань додержання законодавства про працю. У результаті складено акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю № ВН1537/198/АВ від 22.10.2018 року. У якому зазначено, що ФОП ОСОБА_1 здійснює діяльність за юридичною адресою реєстрації: за адресою: АДРЕСА_1 , ТРК Європейський.

Так, у акті інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю №ВН1537/198/АВ від 22.10.2018 року зафіксовані наступні порушення законодавства про працю:

- ч.1 ст. 21, ч. 1, 3 ст. 24 КЗпП - за адресою: 23600, Вінницька область, м. Тульчин, вул. М. Леонтовича, 556, ТРК Європейський та ТЦ "Перлина" за місцем здійснення господарської діяльності, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 були допущені до роботи до укладення трудового договору у письмовій формі наступні працівники; 1) ОСОБА_3 ; 2) ОСОБА_4 ; 3) ОСОБА_5 ; 4) ОСОБА_6 ; 5) ОСОБА_7 ;

- ч. 3 ст. 24 КЗпП, ПКМУ №413, - за адресою: 23600 АДРЕСА_2 Вінницька АДРЕСА_3 , ТРК Європейський та ТЦ "Перлина" за місцем здійснення господарської діяльності, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 були допущені до роботи до повідомлення ДФС про прийнятих працівників на роботу;

- ч. 2 ст. 30 ЗУ №108, ст. 253 КЗпП - фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 не забезпечено достовірного обліку виконуваної працівниками роботи, шляхом відображення дійсно відпрацьованого усіма працівниками робочого часу у табелі обліку використання робочого часу та витрат на оплату праці;

- ст. 253 КЗпП - працівникам до укладення трудового договору не забезпечено право на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Так, позивачем 24.10.2019 року направлено до управління Держпраці у Вінницькій області зауваження до акту інспекційного відвідування від 22.10.2019 року за №ВН 1537/198/АВ. У відповідності до яких, ФОП ОСОБА_8 надала пояснення та наголосила що під час здійснення інспекційного відвідування у період з 21 по 22 жовтня 2019 року зі всіма працівниками наймана праця яких використовується ФОП ОСОБА_1 , були укладені трудові договори.

31.10.2019 року управлінням Держпраці у Вінницькій області були прийняті зауваження та надана за її результатами відповідь головним державним інспектором управлінням Держпраці у Вінницькій області Короленком В.О.

Також 31.10.2019 року головним державним інспектором управлінням Держпраці у Вінницькій області Короленком В.О. був направлений припис про усунення виявлених порушень № ВН 1940/1572/АВ/П у якому зобов`язано фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 , усунути виявлені порушення до 08 грудня 2019 року.

12.12.2019 року управлінням Держпраці у Вінницькій області була винесена постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ВН 1537/198/АВ/ТД-ФС у відповідності до якої було вирішено накласти на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штраф у розмірі тридцяти мінімальних заробітних плат за 1 найманого працівника без належного оформлення, оскільки ФОП ОСОБА_1 використовувала найману працю п`яти працівників з 2014 по 2015 рік та у 2019 році з працівницею ОСОБА_3 , Вважає позивач, що оскільки штрафи, які накладаються згідно із ст. 265 КЗпП України запроваджено з 01.01.2015 року, а тому можуть застосовуватися лише до правопорушень, які вчинено після цієї дати.

У судовому засіданні, в якості свідка допитана ОСОБА_9 , яка повідомила суду, що працює у бутіку № 186, офіційно оформлена на роботу відповідно до трудового договору від 05.10.2019 року. На питання суду чи працювала на ФОП ОСОБА_1 ОСОБА_3 відповіла, що не знає. Також повідомила, що була присутня при проведенні перевірки і під час її проведення посадові особи органу держпраці відбирали у неї пояснення. Посвідчення, направлення на перевірку перевіряючи при проведенні інспекційного відвідування їй не пред`являли.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд враховує таке.

Відповідно до ч.1 ст.259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України 11.02.2015 року № 96 (далі - Положення № 96) Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику, зокрема з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення.

Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю (пп.6 п.6 Положення № 96).

Пунктом 7 Положення № 96 органи Держпраці здійснюють свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.

А тому, у відповідності до зазначених норм управлінню Держпраці у Вінницькій області делеговано повноваження щодо здійснення на території області державного контролю за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Процедуру проведення управліннями Держпраці перевірки стану додержання законодавства про працю, визначено Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05 квітня 2007 року № 877-V (далі - Закон №877-V) та Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, який затверджено Постановою Кабінету Міністрів України № 823 від 21 серпня 2019 (далі - Порядок № 823).

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст.2 Закону № 877-V заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Державний нагляд (контроль) здійснюється за принципами, зокрема, здійснення державного нагляду (контролю) лише за наявності підстав та в порядку, визначених законом (ст.3 Закону № 877-V).

Відповідно до п. 2 Порядку № 823 заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю здійснюються у формі інспекційних відвідувань, що проводяться інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Підставами для здійснення інспекційних відвідувань є, зокрема, повідомлення посадових осіб органів державного нагляду (контролю), правоохоронних органів про виявлені в ході виконання ними повноважень ознак порушення законодавства про працю щодо неоформлення та/або порушення порядку оформлення трудових відносин.

Згідно до п.п. 8 Порядку № 823 під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред`явити об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення, перед підписанням акта інспекційного відвідування надати копію відповідного направлення на проведення інспекційного відвідування та внести запис про його проведення до відповідного журналу реєстрації заходів державного нагляду (контролю) об`єкта відвідування (за його наявності).

Відповідно до п. 10 Порядку № 823 інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно мають право: 1) під час проведення інспекційних відвідувань за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, без попереднього повідомлення о будь-якій годині доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця; 2) ознайомлюватися з будь-якими книгами, реєстрами та документами, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію/відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, з метою перевірки їх відповідності нормам законодавства та отримувати завірені об`єктом відвідування їх копії або витяги; 3) наодинці або у присутності свідків ставити керівнику та/або працівникам об`єкта відвідування, іншим особам, що володіють необхідною інформацією, запитання, що стосуються законодавства про працю, отримувати із зазначених питань усні та/або письмові пояснення; 4) за наявності ознак кримінального правопорушення та/або створення загрози безпеці інспектора праці залучати працівників правоохоронних органів; 5) на надання робочого місця з можливістю ведення конфіденційної розмови з працівниками щодо предмета інспекційного відвідування; 6) фіксувати проведення інспекційного відвідування засобами аудіо -, фото - та відеотехніки; 7) отримувати від органів державної влади, об`єктів відвідування інформацію та/або документи, необхідні для проведення інспекційного відвідування.

Пунктом 13 Порядку № 823, зокрема передбачено, що під час проведення інспекційного відвідування об`єкт відвідування має право не допускати до проведення інспекційного відвідування у разі відсутності службового посвідчення та коли на офіційному веб - сайті Держпраці не оприлюднено уніфікованої форми акта інспекційного відвідування.

Як свідчать матеріали адміністративної справи, пояснення Позивача, а також свідка ОСОБА_10 , при проведенні інспекційних відвідувань та здійсненні повноважень визначених Порядку № 823, зокрема відібрання пояснень у осіб зазначених у акті перевірки, посадові особи органу держпраці не пред`являли службові посвідчення. Зазначені обставини є грубим порушенням законодавства та підставою для недопуску до проведення перевірки.

Системний аналіз наведених вище положень дає підстави дійти висновку, що інспекційне відвідування є формою державного нагляду за додержанням законодавства про працю, яке відноситься до повноважень відповідача та яке проводиться на підставі наказу та направлення. За результатами інспекційного відвідування складається акт і в разі виявлення порушень виноситься припис. Якщо під час інспекційного відвідування встановлено факти використання праці неоформлених працівників, то вживаються заходи щодо притягнення об`єкта відвідування до відповідальності незалежно від усунення виявлених порушень.

За приписами статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно з частиною 1 статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

За змістом статті 21 КЗпП України трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України. При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами (стаття 23 КЗпП України).

З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №820/1432/17, від 13.06.2019 у справі №815/954/18, від 04.09.2019 у справі №480/4515/18 та від 26.09.2019 у справі № 0440/5828/18.

В той же час, взаємовідносини фізичної особи і роботодавця можуть виникати як на підставі трудового, так і на підставі цивільно-правового договору. При цьому сторони цивільно-правової угоди укладають договір в письмовій формі згідно з вимогами статті 208 Цивільного кодексу України (далі також - ЦК України).

У відповідності до норм Цивільного кодексу України діє принцип свободи договору.

Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у статті 626 ЦК України, згідно з якою договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтею 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Частинами 1 та 2 статті 837 ЦК України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно з частиною 1 статті 839 ЦК України підрядник зобов`язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що такі угоди застосовуються для виконання конкретної роботи, яка спрямована на одержання результатів праці, і у разі досягнення зазначеної мети вважаються виконаними і дія їх припиняється.

В свою чергу, відповідно до статті 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Оскільки Цивільним кодексом України (ст.6) визначено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства, не може бути безумовною підставою для визнання правовідносин трудовими той факт, що укладений між сторонами договір не відповідає всім суттєвим умовам саме договору підряду. При визначенні законності укладеного договору (можливості віднесення до цивільного-правового договору) значення має не його найменування, а зміст угоди, яка повинна відповідати волевиявленню сторін, що в свою чергу повинно досліджуватись судом.

Основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

При цьому виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У статті 204 Цивільного кодексу України закріплено презумпцію правомірності правочину, згідно з якою вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

З огляду на викладене, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Встановленого, що на момент перевірки з позивачем працює лише один працівник ОСОБА_9 та договір з нею укладено 05.10.2019 року, тоб-то до перевірки відповідача.

Аналізуючи повноваження, надані інспекторам праці Порядком № 823, суд зазначає, що останні не наділені повноваженнями тлумачити характер правовідносин між сторонами за цивільно-правовими договорами, отже висновок посадових осіб Держпраці про відсутність цивільно-правових відносин між суб`єктом господарювання і третіми особами, що непідтверджений належними та допустимими доказами, не може бути підставою для висновку про допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору.

Також суд зазначає, що відібрані відповідачем до перевірки пояснення від громадян і датовані від 18.10.2019, а саме, ОСОБА_2 , ОСОБА_11 ( ОСОБА_12 ), ОСОБА_6 були за межами строку наданої для проведення перевірки і не замісцем проведення інспекційного відвідування, що заначено у наказі № 905-о від 17.10.2019 року, а саме здійснення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 за місцем її діяльності за адресою:, АДРЕСА_3 , ТРК Європейський та АДРЕСА_4 , 2, у м. Тульчин, ТЦ «Перлина».

Аналізуючи акт інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 , яка використовує найману працю встановлено, що відповідачем прийнято доказування лише на основі пояснень громадянки ОСОБА_2 про допуск до роботи без укладення трудового договору працівника ОСОБА_3 . При цьому факт використання ФОП ОСОБА_1 найманої праці не встановлений, оскільки управління на підтвердження вказаних обставин не надало належних доказів, про режим роботи визначений для даного працівника, виконувану роботу за певною посадою, професією у конкретно визначений в акті інспекційного відвідування період. Окрім цього, у матеріалах адміністративної справи відсутні будь які скарги зазначені у акті осіб (працівників) до органу Держпраці щодо протиправних дій ФОП ОСОБА_1 .

Крім цього, суд враховує, що в матеріалах справи відсутні пояснення фізичних осіб за цивільно-правовими угодами щодо умов їх праці, графіку роботи, правомірність укладених з ними угод, бажання (небажання) укладення трудового договору, а також те, що дане питання має вирішуватися в судовому порядку насамперед за позовом особи, чиї права порушено. Між тим відповідачем не доведено, що будь хто з зазначених осіб ініціював позовне провадження та звертався до суду за захистом порушеного права.

Письмові пояснення осіб, які стали підставою висновків, викладених в акті перевірки, та на які як на доказ посилається відповідач, не можуть бути прийняті судом як належний та допустимий доказ тому, що дані особи, які стверджують, що працювали у позивача без оформлення трудових відносин в період з 2014 по 2019 роки, оскільки, як суд вже зазначав, ці пояснення отримані з порушенням процедури проведення перевірки (інспекційного відвідування).

Суд вважає, що процедурні порушення, пов`язані із самим процесом проведення інспекційного відвідування та оформлення її результатів, оцінюється судом з урахуванням всіх обставин справи та необхідністю досягненням балансу, зокрема, між інтересами особи правопорушника, публічними інтересами, які проявляються у забезпеченні дотриманні роботодавцями трудового законодавства та захисті інтересів працівників

Згідно ч. 1 ст. 265 КЗпП України, посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Абзацом 2 частини 2 вказаної статті встановлено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу у разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Абзацом 6 частини 2 вказаної статті встановлено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу у разі недопущення до проведення перевірки з питань додержання законодавства про працю, створення перешкод у її проведенні - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення.

Абзацом 7 частини 2 вказаної статті встановлено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу у разі вчинення дій, передбачених абзацом шостим цієї частини, при проведенні перевірки з питань виявлення порушень, зазначених в абзаці другому цієї частини, - у стократному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення.

В свою чергу, Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року № 509.

Так, відповідно до п. 3 вказаного Порядку (у редакції, чинній на момент існування спірних правовідносин) . Справа про накладення штрафу (далі - справа) розглядається у 45-денний строк з дня, що настає за днем одержання уповноваженою посадовою особою документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку. Про дату одержання документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, уповноважена посадова особа письмово повідомляє суб`єкту господарювання та роботодавцю не пізніше ніж через п`ять днів після їх отримання рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Суд зазначає що предметом спору у даній справі, зокрема, є перевірка правомірності винесеної 12.12.2019 року управлінням Держпраці у Вінницькій області постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ВН 1537/198/АВ/ТД-ФС.

В даному випадку, вказаний штраф накладено на позивача за наслідком встановлення факту за найманого працівника без належного оформлення, оскільки ФОП ОСОБА_1 використовувала найману працю п`яти працівників з 2014 по 2015 рік та у 2019 році.

При цьому, суд зазначає, що обов`язок доказування правомірності оскаржуваного рішення покладається на контролюючий орган, як на суб`єкта владних повноважень, що заперечує проти задоволення адміністративного позову. Крім того, суд зазначає, що перевіряючи правомірність оскаржуваних рішень суб`єкта владних повноважень, адміністративним судом в першу чергу має перевірятись дотримання порядку прийняття таких рішень суб`єктом владних повноважень.

В свою чергу, контролюючим органом порушено порядок прийняття оскаржуваного рішення, так як таке рішення прийнято без його участі та без належного повідомлення позивача про розгляд його справи, що унеможливило надання ним своїх пояснень.

В даному випадку, із зібраних матеріалів у справі вбачається, що оскаржувана постанова про накладення штрафу прийнята без участі позивача. Суд вважає, що такими доказами може бути поштове повідомлення про отримання/відмову у отриманні рекомендованого листа особою за п`ять днів до дати розгляду її справи.

Але, як зазначив відповідач, посадовими особами Держпраці 11.11.2019 року направлено поштою позивачу рекомендованим листом повідомлення про призначення розгляду його справи 12.12.2019 року. При цьому, станом на 12.12.2019 року контролюючий орган не мав підтвердження (поштової розписки) вручення позивачу відповідного повідомлення, та суду не надано доказів щодо належного повідомлення (отримання) ФОП ОСОБА_1 про розгляд справи.

Тобто, право особи на участь у процесі прийняття суб`єктом владних повноважень рішень є однією із ключових гарантій реалізації її прав у сфері публічної адміністрації.

Таким чином, позивача ФОП ОСОБА_13 було позбавлено можливості вносити пропозиції з питань які обговорюються, давати пояснення. Позивач не був повідомлений про розгляд його справи (акту) і в зв`язку з цим, не міг бути присутнім при прийнятті оскаржуваного рішення, і яке стосувалось саме його інтересів та захисту прав.

Відтак, висновки Відповідача відносно допуску працівників до роботи без належного оформлення трудових відносин не відповідають фактичним обставинам та не знайшли свого підтвердження у матеріалах адміністративної справи.

Враховуючи вищевикладене, та те, що на момент проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 зі всіма працівниками наймана праця яких використовується останньою, було укладено трудові договори, подано до ГУ ДФС повідомлення про прийняття на роботу, суд дійшов до висновку, що позивачем доведено відсутність в її діях порушення трудового законодавства, які викладені в акті перевірки та за вчинення яких винесено постанову про накладення штрафу.

Відтак, постанова про накладення штрафу № ВН 1537/198/АВ/ТД-ФС від 12.12.2019 року є протиправною та підлягає скасуванню, а позовні ФОП ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Згідно з статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У відповідності до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

В ході судового розгляду справи відповідач належними та допустимими доказами не довів правомірності прийнятого ним рішення про накладення штрафу, а тому суд вважає позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 такими, що підлягають задоволенню.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими особами управлінням Держпраці у Вінницькій області від 12 грудня 2019 року № ВН 1537/198/АВ/ТД-ФС на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 .

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 сплачений, при зверненні до суду судовий збір у розмірі 1251 грн (одна тисяча двісті п`ятдесят одна гривня) за рахунок бюджетних асигнувань управління Держпраці у Вінницькій області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП - НОМЕР_1 );

Відповідач - управління Держпраці у Вінницькій області (вул. Магістратська, 37, м. Вінниця, 21050, Код ЄДРПОУ - 39845483).

Суддя підпис Крапівницька Н. Л.

Згідно з оригіналом Суддя: Секретар: