Справа № 640/828/19
Суддя: Головань О.В.
Дата ухвалення: 2020-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Вн. №27/46
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

30 березня 2020 року № 640/828/19

За позовом ОСОБА_1

До Міністерства оборони України

Про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

Суддя О.В.Головань
Обставини справи:
Позовні вимоги заявлені про

визнання протиправним та скасування пункту 53 протоколу засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 23.11.2018 року № 117;

зобов`язання Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2018 року, відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Ухвалою суду від 30.01.2019 р. відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження згідно ст. 263 КАС України.

15.02.2019 року відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву.

Ознайомившись з матеріалами справи, суд, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у період з 15.04.1985 року по 28.04.1987 року проходив строкову військову службу в Збройних Силах, та приймав учать у бойових діях у Демократичній Республіці Афганістан з 20.10.1982 року по 04.05.1986 року у складі військової частини НОМЕР_1 .

Згідно довідки серії ВТЭ-20 № 033030, позивачу, за наслідками первинного огляду 04.04.1988 року, встановлено 3 групу інвалідності, причина інвалідності: внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням військової служби.

Відповідно до копії довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0968608 від 10.07.2018 року ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку.

19.07.2018 року ІНФОРМАЦІЯ_1 було направлено до Департаменту фінансів Міністерства оборони України висновок з усіма належними документами щодо можливості призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, який з 02.07.2018 року визнаний інвалідом ІІ групи.

03.08.2018 року Рішенням, оформленим Протоколом № 117, розглянувши подані документи комісія Міністерства оборони України з питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум дійшла висновку про відмову у призначенні одноразової грошової ОСОБА_1 , оскільки на час встановлення первинної інвалідності в 1988 році не існувало правової норми щодо виплати одноразової грошової допомоги.

Позивач ОСОБА_1 - вважає відмову у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги протиправною, посилаючись на те, що він має право на отримання одноразової грошової допомоги з моменту встановлення йому ІІ групи інвалідності, тобто з 10.07.2018 року.

Також позивач зазначає, що право особи на одноразову грошову допомогу не може підлягати часовим обмеженням і залежати від того чи пройшов дворічний термін, з часу первинного огляду, оскільки першочергово є встановленим той факт, що особа отримала незворотні негативні зміни стану здоров`я, внаслідок перебування на військовій службі.

Відповідач - Міністерство оборони України - проти задоволення позовних вимог заперечив з наступних підстав.

Відповідач зазначив, що на час подання позивачем заяви про виплату одноразової грошової допомоги було визначено, що моментом виникнення права є дата встановлення інвалідності, а тому застосуванню до спірних правовідносин підлягає законодавство, яке діяло на момент первинного огляду та встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності.

Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають до задоволення з таких підстав.
Ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу".

Відповідно до ст. 41 цього Закону виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Згідно із ч. 9 ст. 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 р. № 2011-XII порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 р. № 975, прийнятою відповідно до п. 2 ст. 16-2 та п. 9 ст. 16-3 Закону № 2011-XII, затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

При цьому, п. 2 наведеної постанови установлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги:

допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. № 499 (Офіційний вісник України, 2008 р., № 39, ст. 1298), Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2007 р. №284 (Офіційний вісник України, 2007 р., № 14, ст. 532), і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2007 р. № 1331 (Офіційний вісник України, 2007 р., № 89, ст. 3255);

допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

У відповідності до п. 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:

у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;

у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Право на отримання одноразової грошової допомоги безпосередньо пов`язане з датою встановлення інвалідності та, відповідно, визначається положенням законодавства, яке було чинним саме на той момент, та встановлювало, зокрема, порядок отримання та розмір такої допомоги. Наступна зміна законодавства не впливає на порядок отримання, розмір допомоги тощо, і це відповідає принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 09.11.2018 у справі № 759/5707/16-а та від 07.02.2019 справа №127/12061/17.

Отже, чинним, на момент звернення позивача, законодавством України, яке регулює питання виплати одноразової грошової допомоги, передбачено, що така допомога, у разі коли право на її отримання виникло до набрання чинності зазначеним Порядком, та відповідно ця допомога не була призначена, вона призначається у порядку, який діяв у день виникнення у особи права на одноразову грошову допомогу.

Предметом спору у цій справі є вимога нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу позивачу як інваліду 2 групи.

Відтак, для з`ясування питання, які норми та їх редакції необхідно застосовувати до правовідносин, які виникли між сторонами, потрібно встановити дату у довідці медико-соціальної експертної комісії, яка буде свідчити про день виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги.

Групу інвалідності позивачу вперше було встановлено у 1988 році, а отже до спірних правовідносин підлягає застосуванню законодавство, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги, тобто на момент встановлення 3 групи інвалідності.

20.12.1991 було прийнято Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-XII та діяла наступна редакція ст. 16 цього Закону: військовослужбовці, а також військовозобов`язані, призвані на збори, підлягають державному обов`язковому особистому страхуванню на випадок загибелі або смерті в розмірі 100-кратного мінімального прожиткового рівня населення України на час загибелі або смерті, а також в разі поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних у період проходження служби (зборів), у розмірі, залежному від ступеня втрати працездатності, що визначається у відсотковому відношенні від загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті.
Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб" № 328-V від 03.11.2006р. були внесені зміни до Закону № 2011-XII, які набули чинності з 01.01.2007 р.

Отже, на час встановлення позивачу інвалідності під час первинного огляду не існувало правової норми щодо призначення одноразової грошової допомоги.

Водночас, як вже зазначалося судом, на час встановлення позивачу 3 групи інвалідності законом не передбачалося ні виплати страхових сум ні одноразової грошової допомоги.

Зважаючи на те, що позивачу інвалідність встановлено у період, коли законодавством України не було передбачено виплату одноразової грошової допомоги категорії військовослужбовців, суд вважає, що відповідач, відмовляючи з таких підстав позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги, діяв правомірно. Тому, доводи позивача про поширення на спірні правовідносини Порядку №975 та ч.2 ст.16 Закону №2011 є необґрунтованими та безпідставними.

За таких обставин, правові підстави для призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, відсутні.

Згідно ст. 58 ч.1 Конституції України закон не має зворотної дії в часі.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 р. у справі №1-7/99 за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої ст. 58 Конституції України, Конституційний суд України дійшов висновку, що принцип, за яким дію нормативно - правового акта в часі треба розуміти так, що він починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно - правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Ч. 2 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В даному випадку відповідачем доведено правомірність дій щодо відмови позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги. З огляду на викладене, приймаючи рішення про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги, суд дійшов висновку, що відповідач діяв відповідно до вимог чинного законодавства, в зв`язку з чим підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 241-246, 255, 257-263, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:
1.У задоволенні позовних вимог відмовити.

2. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

3. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Головань

Повний текст рішення
виготовлено і підписано 30.03.2020 р.