Справа № 810/7014/13-а
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2020-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

27 березня 2020 року

Київ

справа №810/7014/13-а

адміністративне провадження №К/9901/1890/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді-доповідача: Васильєвої І.А.,

суддів: Пасічник С.С., Юрченко В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження

касаційну скаргу Київської митниці Міндоходів

на постанову Київського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2014 року (Суддя: Василенко Г.Ю.),

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2014 року (Судді: Борисюк Л.П., Петрик І.Й., Собків Я.М.),

у справі № 810/7014/13-а

за позовом Приватного підприємства «Дельта Медікел»

до Київської митниці Міністерства доходів і зборів України

про коригування митної вартості та стягнення платежів, -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2013 року Приватне підприємство «Дельта Медікел» (далі - позивач, ПП «Дельта Медікел») звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Київської митниці Міндоходів (далі - відповідач, митниця), в якому просило суд: визнати протиправним та скасувати рішення Київської обласної митниці від 04 липня 2013 року: № 125130003/2013/110009/2 про коригування митної вартості товару; № 125130003/2013/00146 про відмову у митному оформлені товару; стягнути з державного бюджету надмірно сплачені суми податку на додану вартість у розмірі 46 606,81 грн. та суму мита в розмірі 14 222,73 грн.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2014 року позов задоволений.

Не погодившись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанції відповідач звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій просив суд скасувати судові рішення, та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити. В доводах касаційної скарги скаржник посилався на те, що при розмитненні товару відповідачем встановлено розбіжність відомостей в поданих позивачем під час митного оформлення документів. Так, митним органом при винесенні оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товару від 04.07.2013 року № 125130003/2013/110009/2 використано дані, самостійно визначені позивачем в митній декларації від 27 травня 2013 року № 125130002/2013/786054, та відкориговано митну вартість товару. При цьому декларанта особисто ознайомлено під розпис про необхідність надання додаткових документів з метою перевірки та підтвердження заявленого рівня митної вартості на ввезені товари, що підтверджується підписом декларанта на рішенні про коригування митної вартості від 04.07.2013 року № 125130003/2013/110009/2, проте жодних документів позивачем не подано.

Так, при розгляді справи судами попередніх інстанцій не враховано, що митну вартість в імпортованому позивачем 27.05.2013 року товарі «засоби для догляду за порожниною носа», виробник «LABORATORIES URGO», країна виробництва Франція за митною декларацією № 125130002/2013/78605 визначено на рівні 20,98 євро за одиницю товару.

При цьому, безпідставним є посилання на рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 24 січня 2014 року по справі АС № 321ш/2013 за позовом ПП «Дельта Медікел» до DELTA MEDICAL PROMOTOONS AG про визнання встановленої ціни на поставлений товар у розмірі 3,6 євро за одиницю кожної позиції та зобов`язання відповідача внести відповідні ціни до специфікації № 88/1 від 27 травня 2013 року до контракту купівлі-продажу № 002/2008 року від 03 березня 2008 року та інвойсу № 1490 від 27 травня 2013 року, оскільки вказане рішення стосується виключно двох осіб зовнішньоекономічної діяльності - позивача та його контрагента, та не впливає жодним чином на права та обов`язки третіх осіб, в тому числі і Київської митниці Міндоходів. Оскільки як на момент винесенні рішення про коригування митної вартості, так і на час подання касаційної скарги, дані щодо митної декларації від 27.05.13 № 125130002/2013/786054 наявні в базі митних органів є чинними та актуальними. Жодних звернень від позивача щодо відкликання зазначеної митної декларації до Київської Митниці не надходило. До того ж судами передчасно надмірно сплачені платежі без дослідження передбаченої Порядком № 618 обов`язкової процедури, оскільки позивач з відповідною заявою до митного органу не звертався.

Відповідно до частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин перевіряє правильність застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права.

Дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанції, 03 березня 2008 року між ПП «Дельта Медікел» та «Дельта Медікел промоушинз АГ» (Швейцарія) укладено контракт № 002/2008, згідно умов якого, ПП «Дельта Медікел» придбав засіб по догляду за порожниною носа Хьюмер 150 мл для дітей (спрей назальний).

На виконання умов вказаного контракту, згідно вантажно-митної декларації (далі - МД) від 04 липня 2013 року № 125130003/2013/817200 ПП «Дельта Медікел» заявлено в режимі імпорту-40 товар (засоби для догляду за порожниною носа) спрей назальний Хьюмер, 150 мл. у балоні у кількості 23 196 упаковок на загальну суму 864 961,78 грн., що становить (за офіційним курсом НБУ на момент оформлення вантажно-митної декларації) 3,60 євро за одну упаковку.

На підтвердження задекларованої митної вартості товарів ПП «Дельта Медікел» надало документи, перелік яких вказано у графі 44 вказаної МД, зокрема, позивачем надано: декларацію митної вартості від 04 липня 2013 року № 125130003/2013/817200; контракт № 002/2008 від 03.03.2008 та доповнення до нього 28.12.2010 та від 02.07.2013 року; рахунок-фактуру (інвойс) від 02.07.2013 № 1632; міжнародну автомобільну накладну CMR № від 24.05.2013; договір про надання послуг митного брокера № 2504/2013-1 від 25.04.2013; свідоцтво про державну реєстрацію медичного виробу № 11964/2012 від 11.10.2012; довідку про проведення декларування валютних цінностей, доходів та майна, що належать резиденту України і знаходяться за її межами № 22201041 від 02.04.2013; інформацію про позитивні результати здійснення фіто санітарного контролю товару № 2730 від 24.05.2013; інформацію про позитивні результати здійснення радіологічного контролю товару № 2730 від 24.05.2013; декларацію про походження товару № 1490 від 27.05.2013.

Митна вартість товару позивачем визначена виходячи з ціни контракту, тобто за основним методом, який встановлено статтею 58 Митного кодексу України.

Відповідачем, на підставі частини 12 статті 264 Митного кодексу України, складено картку відмови у прийнятті митної декларації від 04 липня 2013 року №125130003/2013/00146 та прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 04 липня 2013 року № 1250003/2013/110009/2, згідно з яким вартість задекларованого товару митний орган визначив за резервним методом.

При цьому підставою для прийняття вказаного висновку стала інформація з даних автоматизованої системи аналізу та управління ризиками Державної митної служби України згідно з якою, задекларована сума митної вартості товарів у розмірі 3,60 євро за одну упаковку медичного виробу «засіб для догляду за порожниною носа «Хьюмер» не відповідає даним, наявним у контролюючого органу, оскільки відповідно до вантажно-митної декларації №125130002/2013/786054 аналогічні товари були задекларовані за іншою ціною.

Відповідачем було запропоновано позивачу надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів.

Однак, посилаючись на достовірність та повноту відомостей вказаних у вантажно-митній декларації № 125130003/2013/817200, позивач відмовився надати додаткові документи на підтвердження заявленої митної вартості, зазначивши, що така вимога є безпідставною та незаконною.

Не погоджуючись з рішенням відповідача про коригування митної вартості та відмовою у стягненні з державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві на користь позивача суми надмірно сплачених коштів за митне оформлення ПП «Дельта Медікел» звернулось до суду з вищевказаним позовом.

Задовольняючи позов суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції виходили з того, що у відповідача були в наявності всі документи для визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються. Тому за відсутності у первинних документах декларанта розбіжностей, ознак підробки, наявності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів вимога митного органу надати додаткові документи за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом є протиправною. Об`єктивна можливість застосування першого методу не була спростована відповідачем. Вантажно-митна декларація на яку посилається митний орган в рішенні про коригування митної вартості, не беруться судом до уваги, оскільки митним органом не здійснений повний та всебічний аналіз поданих позивачем документів. При цьому інших переконливих аргументів, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору, відповідачем не наведено. Водночас, обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару судом не встановлено.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 53 Митного кодексу України (далі - МК України) у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Згідно із ч. 2 ст. 53 МК документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У той же час, відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до частини першої статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованістю сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07.11.2018 року по справі № 826/18258/13-а.

Згідно з положеннями статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Частиною другою статті 57 МК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Відповідно до частини першої статті 58 МК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні;м б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Частиною другою статті 58 МК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Відповідно до частини третьої статті 58 МК України у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Водночас, як встановлено судами, представник відповідача зазначив, що документи подані на підтвердження митної вартості товарів розбіжностей між ціною у договорі та інвойсі і вантажно-митній декларації не містили, ознак підробки не мали, проте підставою для складання картки відмови та прийняття рішення про коригування митної вартості стали відомості митного органу отримані з Системи аналізу ризиків ризиків за напрямом митної вартості (АСАУР), з яких вбачається що митна вартість заявлена позивачем не відповідає митній вартості на аналогічні товари, що ввозилися за декларацією від 27.05.13 № 125130002/2013/786054.

Проте митним законодавством встановлений вичерпний перелік документів, що зобов`язаний надати декларант на підтвердження митної вартості та наявність у декларанта експортної митної декларації країни відправлення, прайс-листа виробника, договорів та рахунків з третіми особами, виписок з бухгалтерської документації, та документів щодо оплати за попередніми оформленнями законом не вимагається.

Інформація з автоматизованої системи аналізу та управління ризиками про те, що товар, який задекларовано однією особою, розмитнювався іншими особами по іншій вартості, якщо відсутні інші законні підстави для витребування додаткових документів, не може бути причиною для відмови у прийнятті заявленої декларантом митної вартості товару за основним методом.

Оскільки подані позивачем на підтвердження митної вартості товарів документи не містили розбіжностей, а також ознак підробки, суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про необгрунтованість вимоги митного органу надати додаткові документи та протиправність дій щодо неможливості визначення митної вартості за першим методом. Отже рішення про коригування митної вартості та про відмову у митному оформленні правомірно скасовані судами.

Проте суд касаційної інстанції вважає передчасними висновки судів попередніх інстанції про стягнення надмірно сплачених платежів за митне оформлення товару без дослідження передбаченої Порядком № 618 обов`язкової процедури.

Так, відповідно до статті 43 Податкового кодексу України помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

Обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Контролюючий орган не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові Державного казначейства України. На підставі отриманого висновку орган Державного казначейства України протягом п`яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань платникам податків у порядку, встановленому Державним казначейством України. Контролюючий орган несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі Державному казначейству України для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету.

Відповідно до Порядку повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, затвердженого наказом Державної митної служби України від 20 липня 2007 року № 618, для повернення з Державного бюджету України митних та інших платежів, помилково та/а надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, платником податків до загального відділу митного органу, яким здійснювало оформлення митної декларації, подається заява довільної форми, яка підписується керівником головним бухгалтером суб`єкта господарської діяльності або фізичною особою та відповідний перелік документів.

Заява може бути подана не пізніше 1095-го дня, наступного за днем зарахування коштів до Державного бюджету України.

Заява, зареєстрована в загальному відділі, після розгляду керівником (заступником керівника) митного органу разом з пакетом документів передається до Відділу для перевірки обґрунтованості повернення заявлених сум.

Відділ перевіряє факт перерахування митних та інших платежів з відповідного рахунку до Державного бюджету України та наявність переплати.

Для підготовки висновку про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи (далі - Висновок про повернення), керівництвом Відділу за потреби ініціюється проведення перевірки в митному органі щодо правильності митного оформлення із залученням відповідних підрозділів митного органу.

Згідно з пунктом 7 Порядку взаємодії митних органів з органами Державного казначейства України в процесі повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справляння яких покладається на митні органи, затвердженого наказом Державної митної служби, Державного казначейства України від 20.07.2007 року №611/147, який був чинний на момент звернення позивача до суду, відповідний орган Державного казначейства України на підставі отриманого Висновку митного органу про повернення готує платіжні документи на перерахування коштів з рахунку з обліку доходів державного бюджету на рахунок, зазначений у Висновку про повернення, та протягом п`яти робочих днів від дати отримання Висновку про повернення здійснює повернення коштів з бюджету.

Аналогічні положення містяться і в Порядку взаємодії територіальних органів Міністерства доходів і зборів України, місцевих фінансових органів та територіальних органів Державної казначейської служби України у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань, затвердженому наказом Міністерства доходів і зборів України, Міністерства фінансів України від 30.12.2013 року № 882/1188.

Законодавством відповідно до частини шостої статті 264 МК 2002 року та статті 301 МК 2012 року визначено механізм повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу чи помилково та/або надмірно сплачених до бюджету.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 16 березня 2016 року у справі № 21-344а14.

Виходячи з наведеного, нормативними актами встановлений порядок повернення надмірно сплачених митних платежів за умови звернення позивача з відповідною заявою про їх стягнення. Відповідач в касаційній скарзі зазначив на відсутність такої заяви станом на час подання касаційної скарги.

Статтею 351 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції, на що не звернув уваги суд апеляційної інстанції, при ухваленні судового рішення неправильно застосував норми матеріального права до встановлених у справі обставин в частині відсутності підстав для стягнення надмірно сплаченої суми ПДВ та мита, рішення судів першої та апеляційної інстанції в цій частині підлягають скасуванню, шляхом прийняття нового про відмову в задоволенні вимоги про стягнення з державного бюджету надмірно сплачені суми податку на додану вартість у розмірі 46 606,81 грн. та суму мита в розмірі 14 222,73 грн. В іншій частині судові рішення слід залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243, 246, 250, 341, 345, 349, 351, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Київської митниці Міндоходів задовольнити частково.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2014 року у справі № 810/7014/13-а скасувати в частині стягнення з державного бюджету надмірно сплачені суми податку на додану вартість у розмірі 46 606,81 грн. та суму мита в розмірі 14 222,73 грн та прийняти в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову. В іншій частині судові рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: І.А. Васильєва

Судді: С.С. Пасічник

В.П. Юрченко