Справа № 127/1639/20
Суддя: Ковбаса Ю. П.
Дата ухвалення: 2020-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 127/1639/20
Провадження № 2-а/127/46/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" березня 2020 р.м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Ковбаса Ю.П. розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора 1 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції в Кіровоградській області лейтенанта поліції Гордієнка Олександра Валерійовича про скасування постанови серії ЕАк № 1923360 від 31.12.2019, у справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора 1 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції в Кіровоградській області лейтенанта поліції Гордієнка О.В. про скасування постанови серії ЕАк № 1923360 від 31.12.2019, у справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Позивач мотивував адміністративний позов наступним.

31.12.2019інспектором 1 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції в Кіровоградській області лейтенантом поліції Гордієнком О.В. було винесено постанову про адміністративне правопорушення серії ЕАк № 1923360, з якої вбачається, що 31.12.2019 о 02 год. 28 хв. на автомобільній дорозі М-12, «Кропивницький-Тернопіль-Стрій», водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом марки «OPEL MOVANO», р/н НОМЕР_1 , на перехресті перед поворотом ліворуч не подав сигнали світовими покажчиками повороту відповідного напрямку, чим порушив п. 9.2 (б) ПДР України (порушення попереджувальних сигналів при зміні напрямку руху), за що передбачена відповідальність ч. 2 ст. 122 КУпАП.

На думку позивача постанова є незаконною та такою, що підлягає скасуванню з огляду на те, що у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, оскільки він правопорушення, у якому його визнав винним інспектор поліції, не здійснював та ПДР України не порушував.

Також позивач в поданому до суду позові вказував, що інспектором грубо порушено вимоги законодавства при складанні постанови та безпідставно не враховано його пояснення щодо невинуватості у вчиненні правопорушення.

Крім того, позивач стверджує, що відповідач ігноруючи усі його пояснення виніс постанову у справі про адміністративне правопорушення та не надав можливості дати будь-які письмові пояснення, заявляти клопотання, подавати докази та взагалі бути присутнім при розгляді справи. На його зауваження щодо незаконності дій, відповідач не реагував. А тому, на підставі викладеного, позивач просить суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином в порядку, визначеному ч. 2 ст. 268 КАС України. Однак, на електронну адресу суду від адвоката Ланге С.Ю. надійшло клопотання про розгляд адміністративного позову ОСОБА_1 у їх відсутність у зв`язку із систематичною неявкою інспектора поліції.

Відповідач, в судове засідання не з`явився, однак надав суду заяву про розгляд справи без його участі, також просив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі. Завчасно подавши до суду відзив на позовну заяву з диском відеофіксації скоєного правопорушення.

Згідно ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій. Відповідно до ч. 2 ст. 268 КАС України учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд прийшов наступного висновку.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 31 грудня 2019 року інспектором 1 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції в Кіровоградській області лейтенантом поліції Гордієнком О.В. було винесено постанову про адміністративне правопорушення серії ЕАк № 1923360, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення положень ч. 2 ст. 122 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень.

Відповідно до ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Таким чином, з врахуванням процесуальних особливостей адміністративного судочинства, доведення факту неправомірності дій позивача покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 251 КУпАП України, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому такі кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, шляхом співставлення зібраних по справі доказів, з врахуванням встановленого КАС України обов`язку доведення, суд прийшов до висновку про недоведеність вини позивача в скоєнні адміністративного правопорушення.

Суд вважає, що відповідачем не доведено факт вчинення позивачем порушень правил дорожнього руху, оскільки в матеріалах справи відсутні документи та матеріали, які б могли бути визнані судом як докази про вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 9.2 (б) ПДР України, водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку: перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Згідно ч. 2 ст. 122 КУпАП, порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, -тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідач у своєму відзиві на адміністративний позов про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення зазначив, що в оскаржуваній постанові чітко вказана суть порушення чинних Правил дорожнього руху України, а також, відповідно до відео-фіксації під назвою «2019_1231_021207_1» міститься беззаперечний факт порушення позивачем ОСОБА_1 п. 9.2.(б) ПДР України, а саме не позначення світловим покажчиком повороту ліворуч зміни напрямку руху свого транспортного засобу.

Позивач ОСОБА_1 не погоджуючись із зазначеними доводами відповідача у відзиві надав суду відповідь на відзив та вказав, що рухаючись автодорогою М-12 «Стрій-Тернопіль-Кропивницький-Знамянка» автомобілем «OPEL MOVANO», р/н НОМЕР_1 по головній дорозі, не змінював напрямок руху, а відтак не користувався зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами, оскільки цьому не вимагали Правила дорожнього руху. Крім того, як вбачається з відеоматеріалу на який посилається інспектор поліції у своєму відзиві на позовну заяву, основна дорога, по якій рухався позивач, змінювала напрямок руху «вліво», а потім «вправо». Справа по напрямку руху позивача ОСОБА_1 знаходилась АЗС, а головна дорога нібито «об`їжджала» територію АЗС. ОСОБА_1 не змінюючи напрямку руху, не здійснюючи жодного маневру, продовжував рухатись по головній дорозі в своїй смузі руху.

На підтвердження правомірності оскаржуваного рішення відповідач надав суду відеозапис з відео реєстратора службового автомобіля, який міститься на долученому до матеріалів справи лазерному диску.

З оглянутого відеозапису встановлено, що позивач дійсно 31.12.2019 о 02:28 год. керуючи автомобілем «OPEL MOVANO», р/н НОМЕР_1 , рухаючись по вказаній ділянці автодороги М-12 «Стрій-Тернопіль-Кропивницький-Знамянка», не здійснював повороту, а рухався головною дорогою.

Суд, дослідивши відеозапис, вважає, що дорога по якій рухався позивач є головною, яка має вигин, а не поворот, а відтак, подавати сигнали світловими покажчиками повороту у вказаному місці не потрібно.

Підтвердженням зазначеного є обставина відсутності на даному відрізку шляху знаків перехрещення або прилягання доріг, головної дороги та взагалі будь-яких знаків.

Згідно з п. 8.1 розділу 8 Правил дорожнього руху регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Розділ 33 Правил дорожнього руху до знаків, пов`язаних з перехрестям відносить, зокрема:- 1.21 «Перехрещення рівнозначних доріг»; 1.22 «Перехрещення з другорядною дорогою»; 1.23.1-1.23.4 «Прилягання другорядної дороги». Знак 1.23.1 прилягання з правого боку, 1.23.2 з лівого боку; 1.23.3 з правого і лівого боку, 1.23.4 з лівого і правого боку.

Будь-яких з вказаних знаків на даній ділянці автомобільної дороги не встановлено, а відтак, у цьому місці відсутнє перехрестя.

До того ж, Правила дорожнього руху не розкривають поняття «поворот», але в будь-якому випадку, поворотом в розумінні п. 9.2 п.п. «б» Правил дорожнього руху є зміна напрямку руху виключно на перехресті доріг.

Крім того, ПДР включають поняття маневрування (маневр) - початок руху, перестроювання транспортного засобу в русі з однієї смуги на іншу, поворот праворуч чи ліворуч, розворот, з`їзд з проїзної частини, рух заднім ходом.

Тобто, вказаний пункт, містить родове визначення, яке включає декілька видів руху, які можна кваліфікувати, як маневрування.

Проте, як вбачається з відеозапису, наданого відповідачем до суду, жоден з вказаних маневрів не було зафіксовано на відеозаписі.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, в даному випадку, коли викладена в постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, а саме - викладена фабула допускає можливість різночитання у викладенні порушеної позивачем норми Правил дорожнього руху, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист та принципу рівності сторін процесу.

Також, суд звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини у своєму рішенні, у справі «Салабіаку проти Франції» від 07 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь - які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого.

У справі «Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії», Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 06 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24 листопада 2000 року).

Таким чином, виходячи з обставин, встановлених у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що законних підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, у відповідача не було.

Згідно зі ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу в межах позовних вимог.

Відповідно до ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу або протест без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Отже, з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача та дотримання вимог п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, суд зазначає, що постанова, серії ЕАк № 1923360 від 31.12.2019 щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 33, 122, 293 КУпАП, ст. 90, 77, 227, 228, 241 - 246 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАк № 1923360 від 31.12.2019, у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 - закрити в зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя