Справа № 520/11586/19
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2020-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2020 р. Справа № 520/11586/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Чалого І.С. , Зеленського В.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.12.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Сліденко А.В., м. Харків, повний текст складено 04.12.19 року по справі № 520/11586/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ в Харківській області), в якому просив суд:

1) визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Харківській області з приводу неперерахування пенсії за матеріалами пенсійної справи;

2) визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Харківській області з приводу відмови у проведенні перерахунку пенсії з 25.04.2019 відповідно до ч.3 ст.59 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", ст.11 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб та Рішення Другого сенату Конституційного Суду України від 25.04.2019 №1-р(11)2019, обчисленої, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року;

3) зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській області провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату з 25.04.2019 державної пенсії по інвалідності, що настала внаслідок захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, обчисленої виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, відповідно до ч.3 ст.59 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", ст. 11 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб та Рішення Конституційного Суду України від 25.04.2019 №1-р(11)2019;

4) винести окрему ухвалу про порушення законодавства, яке містить ознаки кримінального правопорушення.

22.11.2019 від позивача надійшов уточнений адміністративний позов, однак, оскільки заявником не подано до суду доказів направлення матеріалів уточненого позову відповідачу, суд першої інстанції розгляд та вирішення спору по суті здійснював за первинно заявленими позовними вимогами.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.12.2019 позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що ГУ ПФУ в Харківській області, всупереч Рішення Конституційного Суду, в порушення Закону та Конституції України, належних дій не вчинило та безпідставно відмовило в перерахунку призначеної пенсії та більше того, пропонує звертатися до підпорядкованого структурного підрозділу, який самостійно не вирішує питання призначення та перерахунку пенсійної виплати.

Позивач заявами (неодноразово) просив як прийняти заяву згідно з Порядком № 3-1, так і провести перерахунок та виплату пенсії, обчисливши її в п`ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з урахуванням проведених виплат з 25 квітня 2019 року. Також просив розглянути заяву і прийняти письмове рішення у формі протоколу стосовно призначення пенсії відповідно до вимог Закону та Порядку № 3-1 і на виконання Рішення Коституційного Суду України, яке є обов`язковим до виконання.

На думку позивача, саме бездіяльність відповідача впливає на права та інтереси особи щодо легітимних очікувань на виплату пенсії по інвалідності, що настала внаслідок захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2019 року, що свідчить про наявність об`єктивних обставин для задоволення заяви.

За наведених обставин, позивач вважає рішення суду безпідставним та таким, що порушує гарантоване статтею 1 Протоколу 1 Конвенції право мирно володіти своїм майном та ст. 6 Конвенції про належне здійснення правосуддя та справедливий суд.

Також, заявником наведеними доводами і обґрунтуваннями доведено обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, що передбачено ч. 1 ст. 77 КАС України, що також спростовує помилкові висновки суду.

Предметом спірних правовідносин між сторонами є неналежне виконання вимог Закону та гарантій Конституції з боку відповідача, які ним тривалий час як ігнорувалися, так і продовжують ігноруватися, та порушують соціальні гарантії статусної особи.

Таким чином, на думку позивача, оскаржуване рішення ухвалене без належної оцінки доводів та обґрунтувань, без врахування норм Конституції та Закону України, а також рішення Конституційного Суду України.

Наведені доводи і обґрунтування позивача кореспондуються з висновками рішення Харківського окружного адміністративного суду у справі №520/7058/19 від 19.08.2019, яким суд, враховуючи Рішення Конституційного Суду України від 25.04.2019, дійшов висновку про те, що позивач «має право на перерахунок пенсії у п`ятикратному розмірі згідно з ч. з ст. 59 Закону» та на день розгляду справи «виникли підстави для перерахунку пенсії відповідно до вимог ч.3 ст.59 Закону».

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено при розгляді апеляційної скарги, що ОСОБА_1 брав участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у якості військовозобов`язаного, викликаного на спеціальні військові збори.

Відповідно до медичних документів, заявник одержав захворювання, пов`язане з ліквідацією аварії на Чорнобильській АЕС, набув статусу інваліда 2 групи.

03.09.2001 позивачу була призначена пенсія за вислугу років у порядку Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

На теперішній час ОСОБА_1 одержує пенсію у порядку згаданого Закону, виходячи з 80% грошового забезпечення, та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи", яку виплачує Управління.

06.08.2019 ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою довільної форми з приводу призначення з 25.04.2019 пенсії в порядку ч. 3 ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи".

За наслідками вирішення порушеного позивачем питання відповідач листом від 05.09.2019 №4336/М-14 надав відповідь, в якій було зазначено, що заявник отримує пенсію у порядку Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", а стосовно можливості та доцільності призначення пенсії у порядку ч.3 ст.59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи" йому належить звернутися до відділу обслуговування громадян за місцем проживання.

ОСОБА_1 , вважаючи, що відповідачем допущено порушення його прав, звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність у позивача порушеного права у спірних правовідносинах.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

З 01.01.2004 таким законом є, насамперед, Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який прийнятий на зміну Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Відносно позивача підлягають застосуванню також норми Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" і Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

При цьому, колегія суддів зауважує, що положення Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визначають виключно підстави призначення пенсії.

Таким чином, у питаннях процедури (механізму) призначення пенсії слід керуватись, у першу чергу, положеннями Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Так, відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Згідно з ч. 5 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Процедура подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" додатково регламентована нормами Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затвердженим Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (далі за текстом - Порядок №22-1).

Зокрема, п.4.1 розділу IV Порядку №22-1 визначено, що орган, який призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2).

За приписами п.4.3 Порядку №22-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Рішення органу про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший візується спеціалістом, який його підготував, та спеціалістом, який його перевірив. Рішення підписується начальником управління (заступником начальника управління відповідно до розподілу обов`язків) та завіряється печаткою управління.

Таким чином, обов`язок тероргану ПФУ вирішити звернення громадянина з приводу призначення чи перерахунку пенсії шляхом прийняття окремого письмового рішення виникає лише у разі подання таким громадянином заяви за формою згідно з додатком 2 до Порядку №22-1.

Подання ж громадянином заяви довільної форми не виключає можливості вирішення терорганом ПФУ порушених у зверненні питань у порядку Закону України "Про звернення громадян" у спосіб надання відповіді у формі листа, без прийняття відповідного рішення згідно з ч. 5 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 11.06.2019 по справі №206/7230/16-а, підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення пенсії за віком, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого органу ПФУ в установленому порядку.

За правилами ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 06.08.2019 позивачем до тероргану ПФУ було подане звернення, яке не відповідає формі за Порядком №22-1, викладене в довільній формі.

Таким чином, це звернення було правомірно вирішено Управлінням у порядку Закону України "Про звернення громадян", що з огляду на форму звернення заявника, не суперечить ч.5 ст.45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та пунктам 4.1 розділу IV, 4.3 розділу IV Порядку №22-1.

При цьому, колегія суддів зауважує, що оскаржуваний позивачем лист від 05.09.2019 не може бути кваліфікований в якості рішення владного суб`єкта, оскільки цей документ є письмовою відповіддю на звернення громадянина у порядку Закону України "Про звернення громадян".

Як вже зазначалось раніше, у спірних правовідносинах адміністративний орган не мав обов`язку прийняти за результатом вирішення звернення заявника саме рішення, так як заявник не звертався у належній формі, а тому суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що неприйняття такого рішення не є ані бездіяльністю відповідача, ані відмовою адміністративного органу.

В свою чергу, за приписами ч. 1 ст. 44, ч. 5 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", ст. 82 Закону України "Про пенсійне забезпечення" реалізація особою суб`єктивного права на соціальний захист у формі призначення пенсії поставлена законодавцем у залежність від події письмового звернення до тероргану ПФУ з приводу призначення нового виду пенсії.

Така подія у спірних правовідносинах взагалі відсутня, оскільки 06.08.2019 позивач звернувся до адміністративного органу в порядку Закону України "Про звернення громадян", а не в порядку ст.ст. 44 і 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відсутність події звернення громадянина об`єктивно зумовлює відсутність правових підстав для прийняття адміністративним органом рішення про призначення пенсії.

Щодо наявності у пенсійного органу обов`язку здійснити автоматичне призначення пенсії у порядку ч.3 ст.59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", колегія суддів зауважує, що відповідно до абз.1 п.4-7 розділу ХV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особам, пенсії/щомісячне довічне грошове утримання яким призначені відповідно до Законів України "Про Кабінет Міністрів України", "Про державну службу", "Про Національний банк України", "Про дипломатичну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про судоустрій і статус суддів", "Про судову експертизу", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про наукову і науково-технічну діяльність", "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", Митного кодексу України, Податкового кодексу України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України, розмір яких з урахуванням перерахунку, передбаченого пунктом 4-3 цього розділу, розрахований за нормами цього Закону, буде більший, проводиться автоматичне, без їхнього звернення, переведення пенсії на умовах, передбачених цим Законом, за матеріалами пенсійних справ.

Отже, п.47 розділу ХV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" прямо передбачено перерахунок пенсії у порядку саме названого закону, а не будь-яких інших актів законодавства.

Проте, ч. 3 ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачено визначення розміру пенсії не у порядку Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а за окремою спеціальною процедурою.

Зазначене виключає можливість автоматичного (тобто без подання особою звернення належної форми) переведення особи на будь-яку іншу пенсію, розраховану не на умовах Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Окрім того, положення п.4-7 розділу ХV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" містять посилання на норми п.4-3 розділу ХV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", яким передбачено, що пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", з 1 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %.

При здійсненні перерахунку пенсій відповідно до абзацу першого цього пункту використовується розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установлений на 1 грудня 2017 року Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік", збільшений на 79 гривень.

В свою чергу, підтверджені матеріалами справи обставини призначення заявнику пенсії у порядку Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з війської служби, та деяких інших осіб", а не у порядку Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", призводять до відсутності підстав для застосування до спірних правовідносин п.4-7 розділу ХV останнього із згаданих законів.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне наголосити, що з заявою встановленої форми стосовно переведення з одного виду пенсії на інший позивач у спірних правовідносинах не звертався.

Посилання в апеляційній скарзі на рішення Харківського окружного адміністративного суду у справі №520/7058/19 від 19.08.2019, яким суд, враховуючи Рішення Конституційного Суду України від 25.04.2019, дійшов висновку про те, що позивач «має право на перерахунок пенсії у п`ятикратному розмірі згідно з ч. з ст. 59 Закону» та на день розгляду справи «виникли підстави для перерахунку пенсії у відповідності до вимог ч.3 ст.59 Закону», колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки позивачу у справі №520/7058/19 призначена пенсія по інвалідності внаслідок Чорнобильської катастрофи, тоді як, в даному випадку, позивачу призначений зовсім інший вид пенсії, а саме відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", і з заявою встановленої форми стосовно переведення з одного виду пенсії на інший позивач у спірних правовідносинах не звертався.

Окрім того, колегія суддів відхиляє посилання апелянта на судову практику при розгляді подібних спорів у суді першої інстанції, оскільки позиція судів першої та апеляційної інстанції не є обов`язковою для врахування судом апеляційної інстанції, а згідно з ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Загалом, в апеляційній скарзі не зазначено, в чому полягає невірність застосування судом норм матеріального права, які саме норми та яким чином було порушено чи неправильно застосовано, та яких процесуальних норм адміністративного судочинства не було дотримано судом під час розгляду даної адміністративної справи, а також не зазначено, які з поданих доказів суд дослідив неправильно або неповно. Апеляційна скарга не містить жодних доводів про неправомірність висновків суду першої інстанції щодо порушення позивачем при поданні заяви вимог Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1, а містить лише обґрунтування набуття права позивачем на перерахунок його пенсії з 25.04.2019.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують з підстав, наведених вище.

Щодо вимоги про прийняття окремої ухвали стосовно порушення законодавства, яке містить ознаки кримінального правопорушення службовими особами відповідача, колегія суддів зауважує, що відповідно до ч.1 ст. 249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктом владних повноважень для вжиття заходу щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Відповідно до положень вказаної статті, суд має право постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходу щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

В даному випадку, передбачених ст. 249 КАС України підстав для постановлення окремої ухвали не виявлено, а отже суд першої інстанції правомірно залишив без задоволення відповідну вимогу позивача.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції підтверджує, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, 316, 321, 322, 325, 326 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.12.2019 по справі № 520/11586/19 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді І.С. Чалий В.В. Зеленський