Справа № 826/12351/17
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2020-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2020 року м. Київ № 826/12351/17
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Добрянської Я.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до третяУправління Північного Київського територіального командування національної гвардії України особа: Військова частина НОМЕР_1 управління Північного Київського територіального командування національної гвардії України,
провизнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії
ВСТАНОВИВ:
До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Управління Північного Київського територіального командування національної гвардії України, треті особи: Військова частина НОМЕР_1 управління Північного Київського територіального командування національної гвардії України, в якому просить:

- визнати нечинним, у частині стосовно ОСОБА_1 , рішення наради командування Управління Північного Київського територіального командування національної гвардії України та командування підпорядкованих військових частин, протокол № 35 від 31.07.2017р. "Про відселення в термін до 01.10.2017р. проживаючих у тимчасово пристосованих приміщеннях під гуртожитки з метою їх подальшого використання як казармені приміщення для підрозділів НГУ, які прибувають до м. Києва для надання допомоги під час несення служби з ОГП";

- зобов`язати Управління Північного Київського територіального командування національної гвардії України поновити ОСОБА_1 на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов;

- зобов`язати Управління Північного Київського територіального командування національної гвардії України зарахувати ОСОБА_1 до списку позачергового одержання житлових приміщень;

- зобов`язати Управління Північного Київського територіального командування національної гвардії України у разі та до початку фактичного виселення ОСОБА_1 із займаного ним тимчасово пристосованого житлового приміщення на території військового містечка № НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , надати ОСОБА_1 для постійного проживання інше житлове приміщення, яке відповідає вимогам ст. 50 Житлового кодексу України;

- заборонити Управлінню Північного Київського територіального командування національної гвардії України та військовій частині НОМЕР_1 , до вирішення справи о суті, будь-які дії щодо утворення несприятливих для проживання умов та виселення ОСОБА_1 із займаного тимчасово пристосованого житлового приміщення на території військового містечка № НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем прийнято протиправне рішення у формі протоколу про відселення з тимчасово пристосованих приміщень під гуртожиток, в тому числі і позивача, також вважає за необхідне поновити його на квартирному обліку та зарахувати до списку осіб, які потребують позачергового одержання житлових приміщень.

Відповідачем подано відзив на адміністративний позов в якому зазначає, що прийняте рішення є законним та обґрунтованим, а підстав для поновлення позивача на квартирному обліку та включення до списку осіб, які потребують позачергового одержання житлових приміщень немає, оскільки розпорядженням Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 24.02.2017р. № 156 позивача знято з квартирного обліку при Північному Київському територіальному управлінні НГУ.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 03.10.2017 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Одночасно, суд зазначає, що 11.06.2018р. до суду надійшла заява позивача про уточнення позовних вимог, дослідивши яку, суд приходить до висновку про наявність підстав для її повернення заявнику без розгляду, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КАС України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 44 цього Кодексу, позивач має право на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову. Позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно з ч. 7 ст. 47 КАС України, у разі подання будь-якої заяви, визначеної частиною першою або третьою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у судовому рішенні.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 4 КАС України, у цьому Кодексі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні, зокрема, судове рішення - рішення, постанова, ухвала суду будь-якої інстанції.

З поданої заяви вбачається, що позивачем не надано докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи, а відтак, суд не приймає її до розгляду та повертає заявнику.

Таким чином, суд розглядає справу в межах первісних позовних вимог.

Проаналізувавши наявні у справі матеріали, суд вирішив продовжити розгляд справи без участі представників сторін у порядку письмового провадження.

15.12.2017р. набрав чинності Закон України Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів від 03.10.2017 №2147-VIII, яким внесено зміни до КАС України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII Перехідні положення КАС України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Згідно з частиною третьою статті 241 КАС України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши адміністративний позов та додані до нього матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, зазначає наступне.

ОСОБА_1 , є військовим пенсіонером, звільнений з військової служби в запас Збройних Сил України у зв`язку з скороченням штату, що підтверджується копією витягу з наказу начальника управління Північного територіального командування внутрішніх військ МВС України (по стройовій частині) від 20.09.2011р. № 176. (а.с. 17 том 1)

З 2006р. позивач перебував на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов.

Відповідно до договору про надання комунальних послуг від 01.03.2007р. № 33 та від 24.09.2008р. № 128, ОСОБА_1 разом із дружиною ОСОБА_2 проживав у тимчасово пристосованому під житло службовому приміщенні на території військового місмтечка № НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 16, т. 1)

Рішенням (протоколом) наради командування ПКТУ НГУ та командування підпорядкованих військових частин від 31.07.2017р. № 35 вирішено відселити в термін до 01.10.2017р. проживаючих в тимчасово пристосованих приміщеннях під гуртожитки з метою їх подальшого використання як казармені приміщення для розміщення особового складу строкової служби, а також розміщення підрозділів НГУ, які прибувають до міста Києва для надання допомоги під час несення служби.

03.08.2017р. позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив забезпечити його житловим приміщенням згідно чинного законодавства. (а.с. 12, т. 1)

Листом Північного Київського територіального управління (військова частина НОМЕР_3 ) Національної гвардії України від 07.09.2017р. № 1-25-1889-Г-ОП-8 "Про результати розгляду заяви ОСОБА_1 щодо забезпечення його житловим приміщенням згідно чинного законодавства" позивача повідомлено про те, що гуртожитка за адресою де проживає позивач немає, а на даний час відсутні як службові квартири так і гуртожитки. Більше того наголошено, що позивачем було отримано однокімнатну квартиру в м. Донецьк, а його дружиною отримано квартиру в м. Київ. Одночасно зазначено, що розпорядженням Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 24.02.2017р. № 156 позивача знято з квартирного обліку при Північному Київському територіальному управлінні НГУ. Враховуючи вищевикладене, позивача повідомлено про те, що підстави для забезпечення його житловим приміщенням, відсутні. (а.с. 13, т. 1)

Позивач вважаючи протиправним рішення відповідача, в частині, яка стосується ОСОБА_1 , про відселення в термін до 01.10.2017р. проживаючих у тимчасово пристосованих приміщеннях під гуртожитки з метою їх подальшого використання як казармені приміщення для підрозділів НГУ, які прибувають до м. Києва для надання допомоги під час несення служби з ОГП та вважаючи необхідним поновлення його на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов з включенням до списку осіб, які мають право на позачергове одержання житлових приміщень, звернувся до суду з позовом.

Майор ОСОБА_1 під час проходження служби у військовій частині НОМЕР_4 (м. Донецьк) займав посаду заступника командира частини по тилу та одночасно був головою житлово-побутової комісії.

Як вбачається з матеріалів квартирної справи, позивач отримав на себе одноособово) однокімнатну квартиру без зняття з квартирного обліку, за адресою : АДРЕСА_2 , житловою площею 21,89 кв.м., що підтверджується протоколом ЖПК військової частини НОМЕР_4 від 23.01.1996р № 34 . (а.с. 99 том 1).

У 1997 році позивача було переведено для подальшого проходження служби до військової частини НОМЕР_5 міста Харкова.

06.10.1997 р. позивач подав командиру військової частини рапорт, згідно пункту 15 якого зазначив, що квартира за адресою : АДРЕСА_2 , житловою площею 21,89 кв.м приватизована та в ній ніхто не проживає, у разі отримання квартири у місті Харкові він зобов`язався отриману квартиру у місті Донецьку здати.

Протоколом ЖПК військової частини НОМЕР_5 від 15.02.2006р № 2 військовослужбовця ОСОБА_1 поставлено на квартирний облік як безквартирного із занесенням до загальних списків черговиків (а.с. 102 том 1).

21.07.2006р. позивач звернувся з рапортом до голови житлової комісії з проханням взяти його на квартирний облік для поліпшення житлових умов, згідно якого зазначив, що житлових чеків не використовував, у графі «Житлова площа на старому місці служби» поставив прочерк. До рапорту додав довідки з КП БТІ міста Донецька від 07.08.2007р № 1565 та КП «Харківське державне БТІ» від 11.09.2007р № 2866, згідно яких за ОСОБА_1 домоволодінь, квартир чи приватизованого житла на праві приватної власності не зареєстровано та не рахується. (а.с. 105-106 том 1)

Протоколом ЖПК управління Північного територіального командування ВВ МВС України від 26.01.2007р № 1 зараховано підполковника ОСОБА_1 на квартирний облік (а.с. 107 том 1).

Згідно з додатком 1 до розпорядження голови Печерської районної у місті Києві державної адміністрації м.Києва від 25.07.2007р, Протоколом Головного управління Внутрішніх військ МВС України від 04.03.2003р № 2 ОСОБА_2 під час проходження служби у військовій частині НОМЕР_6 отримала трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_3 житловою площею 49,94 кв.м (а.с. 125 том 1).

Листом Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 23.02.2018р № 106-1828 надано інформацію про те, що будівлі/гуртожиток, які розміщені за адресою: АДРЕСА_1 , не обліковується в органах місцевого самоврядування як . (а.с. 126 том 1)

У 2014 році під час проведення інвентаризації квартирних справ та перереєстрації осіб, які перебувають на квартирному обліку, ЖПК Північного територіального управління НГУ був виявлений факт незаконної постановки позивача на квартирний облік.

Рішеннями ЖПК Північного територіального управління від 25.11.2016р. (протокол № 15), ГУ НГУ від 07.02.2017р (протокол № 1), розпорядженням Солом`янської РДА від 24.02.2017р. № 156 ОСОБА_1 було знято з квартирного обліку у зв`язку з забезпеченням його та його дружини ОСОБА_2 житлом під час проходження військової служби . (а.с. 95-97 том 1)

Згідно висновку про результати перевірки фактів щодо проживання громадянина ОСОБА_1 на території військового містечка № НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 06.03.2018р встановлено, що позивач в період з 2014р по 2017р не проживав у тимчасово пристосованому житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 116-119 том 1)

Відповідно до абз. 1, 3, 4 п. 1 ст. 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.

Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.

Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями (затверджено постановою КМУ від 03.08.2006 року № 1081) військовослужбовці та члени їх сімей забезпечуються службовими житловими приміщеннями, що відповідають вимогам житлового законодавства. З цією метою у кожній військовій частині формується фонд службового житла.

У разі відсутності службового житлового фонду у військовій частині військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом і не перебувають у шлюбі, розміщуються безоплатно в спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини, а сімейні - у сімейних гуртожитках. Житлово-побутові умови у зазначених казармах повинні відповідати вимогам, які пред`являються до гуртожитків, що призначені для проживання одиноких громадян.

Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання.

Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання провадиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.

Житлові приміщення надаються військовослужбовцям у межах норм, встановлених законодавством.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до п. 2.4 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями (діяла на момент виникнення спірних правовідносин), затвердженої наказом Міністерства Оборони України від 30.11.2011 року №737 (надалі - Інструкція), на облік приймаються військовослужбовці, які потребують поліпшення житлових умов і зареєстровані в цьому населеному пункті з дня прийняття рішення житловою комісією військової частини, затвердженої командиром цієї військової частини.

П. 2.11. Положення про порядок забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців та працівників внутрішніх військ МВС України, затвердженого наказом МВС України від 06.07.99 № 529 (далі - Положення), передбачено, що «Військовослужбовці знімаються з квартирного обліку в разі поліпшення житлових умов, унаслідок чого відпали підстави для отримання іншого житлового приміщення».
Відповідно до п. 2.14. Положення контроль за станом квартирного обліку у військових частинах здійснюється відповідальними особами (відповідно до посадових обов`язків) та житлово-побутовими комісіями.
П. 2.11. Положення також передбачено, що «Військовослужбовці знімаються з квартирного обліку в разі подання відомостей, що не відповідають дійсності але стали підставою для взяття на квартирний облік або неправомірні дії службових осіб, які призвели до незаконного взяття на облік».
Аналогічні вимоги П. 2.11. Положення також містяться і у п. 26 «Правил громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській РСР» та ст. 40 Житлового кодексу України.

На виконання вимог п. 3.14 Інструкції з організації забезпечення, надання військовослужбовцям внутрішніх військ МВС України та членам їх сімей приміщень, затвердженої наказом МВС України від 28.07.2007 р. № 278, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 серпня 2007 р. за №942/14209 , щороку у військових частинах, де самостійно провадиться квартирний облік, у період з 1 жовтня до 31 грудня відбувається перереєстрація осіб, які перебувають на квартирному обліку, в ході якої перевіряються їх облікові дані. Виявлені зміни вносяться в облікові справи військовослужбовців.
Відповідно до п. 1.3.1. Договору про надання послуг (далі -Договір) кімната 434 надавалась для тимчасового проживання Позивачу та його дружині.

П. 2.2.2. Договору передбачено, що Споживач зобов`язаний повідомляти Балансоутримувача (військову частину НОМЕР_1 ) про осіб, строк тимчасового проживання яких у службовому приміщенні перевищив місяць.

Підпунктами 2.2.11., 2.2.12 Договору визначено, що Споживач ( ОСОБА_1 ) зобов`язаний дотримуватися правил розміщення (проживання) в службовому приміщенні та звільнити його і здати Балансоутримувачу майно в 20-денний термін в разі виникнення необхідності звільнення приміщення, проведення реконструкції чи перепрофілювання будівлі в інших цілях.

Враховуючи вищезазначене Позивач порушив умови п. 2.2.2. та п. 2.2.11. - повідомивши Балансоутримувача про те, що житлом близько 3-х років користуються сторонні особи, п. 2.2.12. - щодо звільнення приміщення у погоджені Договором строки.

Пунктом 5.2. Договору передбачено можливість дострокового розірвання договору в односторонньому порядку у разі невиконання умов договору сторонами.

З урахуванням наведеного судом встановлено, що позивач отримав квартиру, площа якої відповідала забезпеченню його житлових прав у повному обсязі, не був знятий з квартирної черги, спірне жиле приміщення має статус службового, відтак позивач повинен був чітко дотримуватися правил користування службовим приміщенням.

У ході розгляду справи судом встановлено, що діями та оскаржуваними рішеннями відповідача не було порушено прав та інтересів позивача. До суду на підтвердження своїх доводів позивачем не було надано належних доказів, тоді як відповідач підтвердив правомірність свого рішення та позиції необхідними доказами.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішення має бути прийняте з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішення має бути прийняте з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У Рішенні від 27 вересня 2010 року по справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» зазначено, що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Згідно з ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, суд дійшов висновку, що доводи позивача викладені в позовній заяві є необґрунтованими, а відповідно не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва

В И Р І Ш И В:
У задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Управління Північного Київського територіального командування національної гвардії України, про визнання нечинним у частині рішення наради командування Управління Північного Київського територіального командування національної гвардії України та командування підпорядкованих військових частин, протокол № 35 від 31.07.2017р. "Про відселення в термін до 01.10.2017р. проживаючих у тимчасово пристосованих приміщеннях під гуртожитки з метою їх подальшого використання як казармені приміщення для підрозділів НГУ, які прибувають до м. Києва для надання допомоги під час несення служби з ОГП", зобов`язання вчинити дії- відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Я.І. Добрянська