Справа № 320/3879/19
Суддя: Харченко С.В.
Дата ухвалення: 2020-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 березня 2020 року м. Київ Справа № 320/3879/19
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Харченко С.В., за участю секретаря судового засідання Захарченка В.П., позивача - ОСОБА_1 , представника позивача Лисенка С.М., представника відповідача - Андрєєва Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу
за позовомОСОБА_1
до треті особи:Міністерства оборони України, 1) Ірпінсько-Бучанський об`єднаний міський військовий комісаріат Київської області, 2) Уповноважений Верховної Ради України з прав людини Денісова Людмила Леонтіївна
провизнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, треті особи: Ірпінсько-Бучанський об`єднаний міський військовий комісаріат Київської області, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини ОСОБА_2 , в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, викладене у формі протоколу від 07.06.2019 № 74, яким позивачу відмовлено у призначенні з 28.03.2019 одноразової грошової допомоги як інваліду I групи внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини;

- зобов`язати відповідача здійснити позивачу доплату одноразової грошової допомоги як інваліду I групи внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, з урахуванням проведених виплат, у розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб станом на 1 січня календарного року, а саме: 530800,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він як військовослужбовець, якому під час повторного огляду встановлено вищу групу інвалідності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, має право на виплату одноразової грошової допомоги у наведеному вище розмірі відповідно до положень абзацу першого пункту 4 статті 163 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII та пункту 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975.

Представник відповідача позов не визнав, надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що передбачене пунктом 4 статті 163 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII право позивача на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку з встановленням вищої групи інвалідності обмежене дворічним строком з дати її первинного встановлення.

З огляду на викладене представник відповідача вважає, що комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, відмовляючи позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України.

Позивач у свою чергу скористався правом на подання відповіді на відзив, в якій в обґрунтування протиправності рішення відповідача навів доводи аналогічні тим, що містяться у позовній заяві.

Крім того, позивач зазначив, що інвалідність встановлена позивачу вперше 29.12.2014, а відтак положення абзацу другого пункту 4 статті 163 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII, якими право особи на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі обмежено дворічним строком, до спірних правовідносин застосуванню не підлягають.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 24.07.2019 відкрито провадження в адміністративній справі № 320/3879/19 та призначено дату, час та місце проведення підготовчого засідання.

Ухвалами Київського окружного адміністративного суду від 15.08.2019, 26.11.2019 та 03.12.2019 підготовчі засідання відкладено на підставі пункту 1 частини другої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України; продовжено строк проведення підготовчого провадження та призначено дату, час та місце наступних підготовчих засідань.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 24.12.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання, призначене на 12.03.2020, з`явився позивач, представник позивача та представник відповідача.

Позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги у повному обсязі та просили суд позов задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував.

Треті особи (їх представники) у судове засідання не з`явились, були своєчасно та належним чином повідомлені про дату, час та місце його проведення, про що свідчать наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення Уповноваженій Верховної Ради України з прав людини ОСОБА_2 та дані on-line сервісу "Відстеження поштових відправлень" Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта", з яких вбачається, що рекомендоване поштове відправлення, надіслане судом на адресу Ірпінсько-Бучанського об`єднаного міського військового комісаріату Київської області, вручено його представнику 26.02.2020.

Матеріали справи також містять клопотання третьої особи - Уповноваженої Верховної Ради України з прав людини Денісової Людмили Леонтіївни - про розгляд справи за її відсутності та пояснення представника третьої особи - Ірпінсько-Бучанського об`єднаного міського військового комісаріату Київської області - щодо позову, в яких ним підтримано правову позицію відповідача.

У свою чергу письмових клопотань про розгляд справи за відсутності або про відкладення судового засідання із повідомленням причин неявки від представника третьої особи - Ірпінсько-Бучанського об`єднаного міського військового комісаріату Київської області - до суду не надходило.

Третя особа - Уповноважена Верховної Ради України з прав людини ОСОБА_2 правом на подання пояснень щодо позову або щодо відзиву не скористалась.

В силу приписів пункту 1 частини третьої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), належним чином повідомленого про судове засідання, без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи.

Беручи до уваги ту обставину, що про дату, час та місце судового розгляду справи по суті треті особи повідомлені належним чином, однак у судове засідання не з`явились, зважаючи на відсутність підстав для відкладення судового засідання, передбачених статтею 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про можливість проведення судового засідання за відсутності третіх осіб (їх представників).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 16.05.2014 № 4 ОСОБА_1 , який прибув на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період в добровільному порядку, з 16.05.2014 призначено на посаду старшого стрільця стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти військової частини польова пошта НОМЕР_1 та зараховано до списків особливого складу військової частини польова пошта НОМЕР_1 (а.с. 20).

16.07.2014 позивач прибув у службове відрядження до складу сил та засобів сектору «С», які залучаються та беруть участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей з метою виконання службових (бойових) завдань (витяг з наказу керівника сектору «С» від 06.08.2014 № 11 (а.с. 24).

Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 28.11.2014 № 178 старшого солдата ОСОБА_1 , старшого оператора розвідувального відділення розвідувального взводу військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період звільнено з військової служби у відставку за пунктом «б» (за станом здоров`я) частини восьмої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (а.с. 32).

29.12.2014 ОСОБА_1 встановлено інвалідність II групи (а.с. 36), у зв`язку з чим позивачу виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі 243600,00 грн.

У березні 2019 року під час чергового огляду медико-соціальною експертною комісією ОСОБА_1 з 28.03.2019 встановлено інвалідність I групи, причина якої травма, поранення, пов`язані із захистом Батьківщини, що підтверджується даними, наведеними в довідці до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 1056066 та виписці з акта огляду медико-соціальною експертною комісією до даної довідки, копії належним чином засвідчені яких наявні в матеріалах справи (а.с. 37, 38).

У зв`язку зі зміною під час повторного огляду медико-соціальною експертною комісією групи інвалідності позивач звернувся до Міністерства оборони України із заявою про отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі.

Рішенням, викладеним у формі протоколу від 07.06.2019 № 74, комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, позивачу відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги як інваліду I групи з посиланням на положення пункту 4 статті 163 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII, а саме: у зв`язку зі зміною групи інвалідності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності.

Вважаючи наведене вище рішення протиправним, позивач звернувся до суду за захистом порушеного права з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України встановлено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (далі Закон № 2232-XII).

Відповідно до статті 41 цього Закону виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Так, частиною першою статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) закріплено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

У свою чергу пунктом 4 частини другої статті 16 Закону № 2011-XII (у редакції, чинній на момент встановлення позивачу II групи інвалідності) передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців» від 04.07.2012 № 5040-VI (далі Закон № 5040-VI), який набрав чинності 01.01.2014, Закон № 2011-XII доповнено статтею 163, відповідно до пункту 4 якої, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

01.01.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII (далі Закон № 1774-VIII), яким пункт 4 статті 163 Закону № 2011-XII доповнено абзацом другим наступного змісту: «У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється».

Аналізуючи наведені вище норми, суд дійшов висновку, що обидві ці норми - абзаци 1 та 2 пункту 4 статті 163 Закону № 2011-XII - передбачають обмеження строку, протягом якого зміна групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, дворічним строком, який обчислюється з дати первинного встановлення інвалідності чи ступеня втрати працездатності.

Аналогічні правові положення викладені у пункті 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975.

При цьому пунктом 3 цього ж Порядку передбачено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Отже, починаючи з 01.01.2014 право особи на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі у зв`язку з встановленням вищої групи інвалідності обмежується дворічним строком, який обчислюється з дати первинного встановлення інвалідності.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 20.02.2020 в адміністративній справі № 806/714/18, 04.03.2020 в адміністративній справі № 240/5688/18 та 04.03.2020 в адміністративній справі № 240/5765/18.

Як вже зазначалось судом вище, ОСОБА_1 встановлено інвалідність II групи з 29.12.2014, тобто до спірних правовідносин підлягають застосуванню строкові обмеження, встановлені положеннями абзацу першого пункту 4 статті 163 Закону № 2011-XII.

Враховуючи, що з дати первинного встановлення позивачу інвалідності ІІ групи (29.12.2014) до дня встановлення йому інвалідності I групи (28.03.2019) минуло понад два роки, позивач не має права на виплату одноразової грошової допомоги як інвалід I групи внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, з урахуванням проведених виплат, у розмірі 530800,00 грн.

При цьому посилання позивача на правову позицію, висловлену у постанові Верховного Суду від 20.03.2018 в адміністративній справі № 295/3091/17, не приймаються судом до уваги, оскільки вказане судове рішення ухвалене за інших фактичних обставин справи.

У свою чергу висновки, викладені Верховним судом України у постановах від 18.11.2014 у справі № 21-446а14, 21.04.2015 у справі № 21-135а15 та 10.03.2015 у справі № 21-563а14 не можуть бути враховані судом під час розгляду даної справи, оскільки вони не ґрунтуються на застосуванні положень Закону № 2011-XII в редакції Законів № 5040-VI та № 1774-VIII.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що відповідач, відмовляючи позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду I групи внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, діяв правомірно, у спосіб та у відповідності до вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають.

Що стосується позовних вимог про зобов`язання відповідача здійснити позивачу доплату одноразової грошової допомоги як інваліду I групи внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, з урахуванням проведених виплат, у розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб станом на 1 січня календарного року, а саме: 530800,00 грн, суд зазначає, що вони є похідними від вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, викладеного у формі протоколу від 07.06.2019 № 74, а тому відмова у задоволенні первинних вимог є підставою для відмови у задоволенні і похідних від них вимог.

Враховуючи викладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Оскільки позивач в силу приписів статті 5 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 № 3674-VI звільнений від сплати судового збору, а доказів понесення відповідачем судових витрат суду не надано, судові витрати компенсації відповідачу не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 143, 194, 205, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано в установлені строки.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції подаються учасниками справи через Київський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його складання.

Суддя Харченко С.В.

Рішення складено у повному обсязі 25 березня 2020 року.