Справа № 359/2732/18
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2020-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2020 року справа №359/2732/18

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Василенко Г.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Щасливської сільської ради в особі голови Шмаюна Миколи Федоровича , третя особа - ОСОБА_2 , про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом до Щасливської сільської ради, в якому просить визнати протиправними дії голови Щасливської сільської ради Шмаюна М.Ф. та інших службових осіб цього ж органу місцевого самоврядування, що полягають у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_2 земельних ділянок з кадастровими номерами :04:001:0072 та :04:001:0293; скасувати рішення Щасливської сільської ради від 28 вересня 2017 року про вжиття цього заходу та повернути земельні ділянки у комунальну власність с. Щасливе Бориспільського району; а також зобов`язати Щасливську сільську раду розглянути заяви позивача № 1589 та №1590 від 28 вересня 2017 року на найближчій сесії та надати земельні ділянки у власність ОСОБА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим що позивач, як учасник антитерористичної операції та інвалід війни ІІ групи, маючи намір отримати безоплатно у власність земельну ділянку у порядку, визначеному статтею 118 Земельного кодексу України, неодноразово звертався до Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області із заявами про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з правом передачі у власність, орієнтованою площею 0,25 га для будівництва та 2 га для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області у межах населеного пункту.

Однак, Щасливська сільська рада Бориспільського району Київської області, на думку позивача, протиправно відмовила йому у наданні вищевказаного дозволу та передала ці землі у власність ОСОБА_2 .

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 квітня 2018 року дану адміністративну справу передано на розгляд до Київського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 01 червня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 02 липня 2018 року.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02 липня 2018 року, за клопотанням представника відповідача, розгляд справи відкладено на 13 вересня 2018 року.

Від відповідача надійшов відзив на позов, в якому він заперечував проти задоволення позовних вимог та зазначив, що відмови в задоволенні заяв позивача були з підстав, які передбачені ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України.

У зв`язку із неявкою позивача, розгляд справи відкладено.

В судовому засіданні 11 грудня 2018 року позовні вимоги в частині визнання протиправної бездіяльності голови Щасливської сільської ради Шмаюна Миколи Федоровича допущеної при розгляді питань № 34 та № 35 порядку денного 22 чергової сесії сьомого скликання Щасливської сільської ради 28 вересня 2017 року та в частині скасування рішення 22 чергової сесії сьомого скликання Щасливської сільської ради від 28 вересня 2017 року - залишено без розгляду, про що винесена ухвала.

У зв`язку із апеляційним оскарженням ухвали суду, 18 січня 2019 року справу направлено до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2019 року ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2018 року скасовано та направлено для продовження розгляду. 14 березня 2019 року справа надійшла до Київського окружного адміністративного суду.

В судове засідання, призначене на 23 квітня 2019 року позивач не прибув, в зв`язку із чим розгляд справи відкладено на 28 травня 2019 року.

Від позивача 28 травня 2019 року надійшло уточнення позовної заяви, в якій позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність голови Щасливської сільської ради Шмаюна Миколи Федоровича та інших службових осіб, з ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 Кримінального кодексу України, допущену при розгляді питання № 48 (56) та питання № 49 (57) порядків денного проведення 36 чергової сесії сьомого скликання сільради села Щасливе 03 березня 2019 року про розгляд звернення ОСОБА_2 , щодо надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою та відведення у власність земельних ділянок з кадастровими номерами :04:001:0072 та :04:001:0293;

- скасувати рішення, прийняте на сесії від 03 вересня 2015 року про відмову ОСОБА_1 в наданні земельної ділянки , а також рішення 36 чергової сесії сьомого скликання сільради села Щасливе 21 березня 2019 року щодо надання ОСОБА_2 дозволу на виготовлення проекту землеустрою та відведення у власність земельних ділянок з кадастровими номерами :04:001:0072 та :04:001:0293, як незаконне, та таке що порушує закони України, та повернути вказані земельні ділянки в комунальну власність села Щасливе;

- зобов`язати сільраду села Щасливе Бориспільського району Київської області провести у найближчий час сесію та винести, керуючись п. 18 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та порядку визначеному статтями 12, 118 Земельного кодексу України, законне рішення, задовольнивши вимоги викладені в заявах № 1589 та № 1590 від 28 вересня 2017 року про надання ОСОБА_1 , інваліду війни ІІ групи, земельних ділянок за кадастровими номерами :04:001:0072 та :04:001:0293 і земельну ділянку під житлове будівництво;

- визнати протиправними, дискримінаційними дії сільської ради села Щасливе Бориспільського району при прийнятті рішень про відмову у виділенні земельних ділянок ОСОБА_1 , учаснику бойових дій, інваліду війни ІІ групи, ветерану збройних сил, вимушено переселеній особі починаючи з 26 серпня 2015 року, чим порушено ст.ст. 2, 7, 14 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 28 травня 2019 року залучено до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_2 .

12 червня 2019 року до суду надійшов відзив на уточнену позовну заяву, в якому відповідач повторно заявив, що відмови в задоволенні заяв позивача були з підстав, які передбачені ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України. Крім того, відповідач заперечував щодо дискримінації по відношенню до позивача.

В чергове судове засідання, що призначено на 24 січня 2020 року, прибув позивач та надав заяву про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Третя особа в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Правом подати письмові пояснення не скористався.

У зв`язку з заявленим клопотання представника позивача та на підставі ст. ст. 194, 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішив подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій, брав участь в антитерористичної операції, є інвалідом війни ІІ групи та особою, переміщеною з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції.

Відповідно до довідки № від 28.10.2014 року про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції та довідки № 1311 від 17.11.2014 року, що видана Щасливською сільською радою Бориспільського району, ОСОБА_1 взятий на облік та проживає в с. Щасливе Бориспільського району Київської області.

26 серпня 2015 року позивач звернувся до Щасливської сільської ради Бориспільського району із заявою про виділення йому земельної ділянки, орієнтовною площею 0,25 га для будівництва індивідуального житлового будинку, господарських будівель та споруд на території с. Щасливе. До заяви позивачем долучено копію паспорту громадянина України, копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки

Рішенням від 03 вересня 2015 року № 2749-54-VІ Щасливська сільська рада вирішила відмовити у виділенні земельної ділянки та наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, у зв`язку з невідповідністю поданих документів чинному законодавству.

Рішенням від 14 липня 2016 року № 352-8-VІІ Щасливська сільська рада вирішила відмовити у виділенні земельної ділянки та наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, у зв`язку з невідповідністю поданих документів чинному законодавству, а саме до заяви не подано графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Дізнавшись, що на черговій сесії Щасливської сільської ради Бориспільського району 28 вересня 2017 року планується розгляд питання про розірвання договору оренди земельних ділянок з кадастровими номерами :04:001:0072 та :04:001:0293, що перебували в оренді ОСОБА_2 , позивач 28 вересня 2017 року звернувся до Щасливської сільської ради Бориспільського району із заявами № 1589 про виділення йому земельної ділянки, орієнтовною площею 0,25 га для будівництва індивідуального житлового будинку із земель :04:001:0072 та :04:001:0293 та № 1590 про виділення йому земельної ділянки, орієнтовною площею 2 га для ведення сільського господарства із земель :04:001:0072 та :04:001:0293.

Так, судом встановлено, що відповідно до проекту порядку денного 22 сесії Щасливської сільської ради Бориспільського району, 48 пунктом передбачений розгляд звернення ОСОБА_2 щодо розірвання договору оренди земельної ділянки та 49 пунктом передбачений розгляд звернення ОСОБА_2 щодо надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки в с. Щасливе.

Відповідно до затвердженого порядку денного чергової 22 сесії Щасливської сільської ради Бориспільського району вбачається, що він затверджений без питання розірвання договору оренди земельної ділянки ОСОБА_2 .. Пунктом 49 затвердженого порядку денного встановлено розгляд звернення ОСОБА_2 щодо надання дозволу на виготовлення технічної документації щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, наданих йому в оренду.

Рішенням 22 сесії Щасливської сільської ради Бориспільського району від 28 вересня 2017 року, Щасливська сільська рада вирішила: надати дозвіл ОСОБА_2 на поділ земельної ділянки площею 1,2411 га, кадастровий номер :04:001:0072, на дві земельні ділянки, яка перебуває в оренді відповідно до договору № 3497 від 22 червня 2004 року; надати дозвіл ОСОБА_2 на об`єднання земельних ділянок, кадастровий номер :04:001:0293 площею 1,2401 га, яка перебуває в оренді відповідно до договору № 3498 від 22 червня 2004 року та новоутвореної земельної ділянки орієнтовною площею 0,76 га.

Відповідно до витягу з протоколу засідання постійної комісії з питань благоустрою населених пунктів, земельних питань та екології від 12 листопада 2017 року, комісія вирішила, що оскільки договори оренди з ОСОБА_2 не розірвані, а позивач у заявах просить надати йому землі саме в межах земельних ділянок з кадастровими номерами :04:001:0072 та :04:001:0293, то і виносити ці заяви на розгляд сесії немає сенсу.

Не погоджуючись з прийнятим відповідачем рішеннями про відмову у наданні земельної ділянки у власність та діями голови сільради щодо передачі земель третій особі, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з наступного.

Відповідно до частини першої статті 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

В силу вимог частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 12 Земельного кодексу України встановлено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; ґ) викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст; д) організація землеустрою; е) координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; є) здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; ж) обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; з) підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; и) встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом; і) інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; ї) внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст; й) вирішення земельних спорів; к) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Згідно частини 1 статті 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара; для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Частиною першою статті 116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно з частиною четвертою статті 116 Земельного кодексу України передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Відповідно до частини 6 статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні (частина 7 статті 118). Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Так, дослідивши оскаржуване рішення від 03 вересня 2015 року № 2749-54-VІ Щасливської сільської ради про відмову у виділенні земельної ділянки та наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, у зв`язку з невідповідністю поданих документів чинному законодавству, судом встановлено, що воно прийняте без додержання вимог ст. 118 Земельного кодексу України, є немотивованим та безпідставним, а отже підлягає скасуванню.

Щодо заяв позивача № 1589 та № 1590 від 28 вересня 2017 року, то суд зазначає наступне. Як вже зазначалось, громадяни, які зацікавлені у реалізації свого права на отримання безоплатно у власність земельної ділянки, у тому числі для ведення селянського господарства у межах населеного пункту, звертаються до відповідної сільської, селищної, міської ради із заявою, яку орган місцевого самоврядування зобов`язаний розглянути у місячний строк.

Судом встановлено, та не заперечувалось відповідачем, що 28 вересня 2017 року позивач звертався до відповідача із заявами про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність.

Таким чином, беручи до уваги положення частини 7 статті 118 Земельного кодексу України, розглянути зазначену заяву і надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надати вмотивовану відмову у його наданні, Черняхівська сільська рада мала не пізніше 28 жовтня 2017 року.

Водночас, станом на момент розгляду даної адміністративної справи по суті Щасливська сільська рада заяви позивача від 28 вересня 2017 року, у порядок і спосіб, передбачений статтею 118 Земельного кодексу України, не розглянула та рішення щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або відмову у його наданні не приймала.

Посилання відповідача на той факт що вказані заяви розглядались 12 листопада 2017 року на засіданні постійної комісії з питань благоустрою населених пунктів, земельних питань та екології, судом до уваги не приймаються, оскільки приписами частини 1 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» передбачено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Відповідно до частини 2 статті 59 цього ж закону, рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

У частині 3 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» зазначено, що рішення ради приймаються відкритим поіменним голосуванням, окрім випадків, передбачених пунктами 4 і 16 статті 26, пунктами 1, 29 і 31 статті 43 та статтями 55, 56 цього Закону, в яких рішення приймаються таємним голосуванням. Результати поіменного голосування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації». На офіційному веб-сайті ради розміщуються в день голосування і зберігаються протягом необмеженого строку всі результати поіменних голосувань. Результати поіменного голосування є невід`ємною частиною протоколу сесії ради.

Тобто, вирішення питань, віднесених до компетенції міської ради, здійснюється шляхом прийняття рішень ненормативного характеру.

Статтею 118 Земельного кодексу України визначено строк для розгляду клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою та передбачено два можливі варіанти рішень за наслідками розгляду відповідної заяви - задоволення заяви та надання дозволу або відмова у наданні дозволу з передбачених на те законом підстав. Інших варіантів дій уповноваженого органу за наслідками розгляду заяви законом не передбачено.

Відтак, питання про надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою Щасливська сільська рада зобов`язана була розглянути на пленарному засіданні, ухваливши рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або відмову у його наданні. Відтак, позовна вимога про зобов`язання сільради села Щасливе Бориспільського району Київської області провести у найближчий час сесію та винести, керуючись п. 18 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та порядку визначеному статтями 12, 118 Земельного кодексу України, рішення щодо вимог викладених в заявах № 1589 та № 1590 від 28 вересня 2017 року про надання ОСОБА_1 , інваліду війни ІІ групи, земельних ділянок підлягає задоволенню.

Крім того, суд звертає увагу на те, що отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ще не гарантує подальшого позитивного рішення про надання її у власність. Доказів того, що на згадані земельні ділянки оформлено право власності, суду надано не було.

Щодо вимоги про визнання протиправними, дискримінаційними дії сільської ради села Щасливе Бориспільського району при прийнятті рішень про відмову у виділенні земельних ділянок ОСОБА_1 , учаснику бойових дій, інваліду війни ІІ групи, ветерану збройних сил, вимушено переселеній особі починаючи з 26 серпня 2015 року, то суд зазначає наступне.

Так, організаційно-правові засади запобігання та протидії дискримінації з метою забезпечення рівних можливостей щодо реалізації прав і свобод людини та громадянина визначено Законом України від 06 вересня 2012 року № 5207-VI "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні" (далі - Закон № 5207-VI).

Пунктом 2 ч.1 ст. 1 цього Закону визначено, що дискримінація - це ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними (далі - певні ознаки), зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

За приписами ст. 14 Закону № 5207-VI особа, яка вважає, що стосовно неї виникла дискримінація, має право звернутися зі скаргою до державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини та/або до суду в порядку, визначеному законом.

Позивачем не надано доказу, який надає змогу підтвердити дискримінаційне ставлення сільської ради села Щасливе під головуванням Шмаюна Миколи Федоровича саме за ознакою місця народження.

Посилання позивача на те, що йому було сказано «що ви сюди ходите, нам своїм ніде землю брати», на думку суду, не може бути належним доказом дискримінаційного ставлення працівниками сільської ради до позивача у зв`язку із місцем його народження.

Позовні вимоги ґрунтуються виключно на припущеннях щодо дискримінаційного ставлення працівників сільської ради до внутрішньо переміщених осіб із Донецької області, а отже задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності голови Щасливської сільської ради Шмаюна Миколи Федоровича та інших службових осіб, з ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 Кримінального кодексу України, допущену при розгляді питання № 48 (56) та питання № 49 (57) порядків денного проведення 36 чергової сесії сьомого скликання сільради села Щасливе 03 березня 2019 року про розгляд звернення ОСОБА_2 , щодо надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою та відведення у власність земельних ділянок з кадастровими номерами :04:001:0072 та :04:001:0293 та про скасування рішення 36 чергової сесії сьомого скликання сільради села Щасливе 21 березня 2019 року щодо надання ОСОБА_2 дозволу на виготовлення проекту землеустрою та відведення у власність земельних ділянок з кадастровими номерами :04:001:0072 та :04:001:0293, як незаконне, та про повернення вказаних земельних ділянок в комунальну власність села Щасливе, то суд приходить до висновку, що ці вимоги задоволенню не підлягають, з огляду на наступне.

Як зазначено у статті 55 Конституції України, кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до завдання, яке сформульоване у ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративне судочинство спрямовано на захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Термін «публічно правові - відносини», який міститься у ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, тісно пов`язаний з терміном «публічне право» (публічний віл лат. Publicus - суспільний, народний) - сукупність галузей права, що регулюють відносини, які забезпечують загальнодержавні інтереси домінуючої частини суспільства. На відміну від інших галузей права, що захищають приватні інтереси (приватне право), у публічному праві однією із сторін є орган держави.

Частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії.

Відтак, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин, що однак, не передбачає застосування заходів захисту щодо від можливих (гіпотетичних, заснованих на гіпотезі) порушень з боку відповідача у майбутньому.

Порушення має бути реальним, наявним на час звернення до суду, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно лише тому, що заявник вважає, що положення певного акту впливають на його правове становище, або ж виходячи з помилкового уявлення про наявний власний інтерес, заснованого (уявлення) на гіпотезі щодо порушення прав чи інтересів позивача у відносинах іншої особи із суб`єктом владних повноважень.

Право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи дійсно щодо особи має місце факт порушення права, свободи чи інтересу, та це право, свобода або інтерес порушені відповідачем.

При цьому, обставину дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів позивача має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

З наведеного вбачається, що суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів конкретної особи - позивача з боку відповідача - суб`єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод позивача.

Висновки аналогічного змісту наведені у постанові Верховного Суду України від 07.02.2017 по справі №21-3072а16, постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 855/3/19, постанові Верховного Суду від 30 січня 2020 року по справі № 826/15551/18.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність Щасливської сільської ради та її голови щодо розгляду на сесії сільської ради питань та рішень по наданню ОСОБА_2 дозволу на виготовлення проекту землеустрою земельних ділянок. Проте, як жодних доказів в чому полягала саме бездіяльність так і доказів незаконності рішень, позивачем не надано, а судом не встановлено. Як вже зазначалось вище, Верховний суд у своїх постановах неодноразово зазначав, що отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ще не гарантує подальшого позитивного рішення про надання її у власність, а тому не можуть створювати для позивача негативних наслідків.

Таким чином, по суті, позивачем заявлено вимоги про захист порушених, на його думку, прав та інтересів у відносинах, в яких позивач не був учасником, а отже вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на зазначене та беручи до уваги достатній і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Керуючись статтями 5, 9, 14, 73 - 78, 90, 143, 194, 205, 242 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення № 2749-54-VІ Щасливської сільської ради від 03 вересня 2015 року «Про розгляд заяви ОСОБА_1 ».

3. Зобов`язати сільську раду села Щасливе Бориспільського району Київської області провести сесію та винести рішення щодо вимог ОСОБА_1 викладених ним в заявах № 1589 та № 1590 від 28 вересня 2017 року, керуючись п. 18 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та в порядку визначеному статтею 118 Земельного кодексу України.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Василенко Г.Ю.