Справа № 420/7965/19
Суддя: Токмілова Л.М.
Дата ухвалення: 2020-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/7965/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2020 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Токмілова Л.М., розглянувши в письмовому провадженні за правилами загального позовного провадження справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС України в Одеській області (адреса: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС України в Одеській області, в якому позивач просить суд визнати неправомірними та скасувати податкові повідомлення - рішення ГУ ДПС в Одеській області:

- від 20.12.2019р. № про донарахування податку на доходи фізичних осіб на суму 121974,15 грн. та застосування штрафних санкцій на суму 60987,08грн.;

- від 20.12.2019р. № про донарахування податку на доходи фізичних осіб на суму, що сплачується податковим агентом, на суму 6336,00 грн. та застосування штрафних санкцій на суму 3168,00грн.;

- від 20.12.2019р. № про застосування штрафних санкцій на суму 510.00 грн.;

- від 20.12.2019р. № донарахування військового збору на суму 10164,51 грн., та застосування штрафних санкцій на суму 2541,13грн.;

- від 20.12.2019р. № по донарахування військового збору на суму 528,00 грн. та застосування штрафних санкцій на суму 132.00грн.;

- рішення від 20.12.2019р. № про застосування штрафних санкцій на суму 170.00 грн.;

- вимогу від 20.12.2019 року № про сплату боргу з єдиного внеску на суму 139438,73 грн.;

- рішення про застосування штрафних санкцій від 20.12.2019 року № 009693305 на суму 21897,10 грн.;

- вимогу від 20.12.2019 року № про стягнення боргу з єдиного внеску на суму 7744,00 грн.;

- рішення про застосування штрафних санкцій від 20.12.2019 року № 009713305 на суму 3872,00 грн.;

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що висновки Акту перевірки є безпідставними та такими, що ґрунтуються на припущеннях відповідача, а оскаржувані рішення, що прийняті відповідачем на підставі висновків акту перевірки підлягають скасуванню. Позивач вважає, що відповідачем під час перевірки взагалі не визначено чітких порушень ведення господарської діяльності позивачем. Крім того, позивач зазначає в позові, що основним документом фізичної особи-підприємця на загальній системі оподаткування є книга доходу і витрат встановленої форми, яка надавалась перевіряючим під час перевірки. Позивач вказує на відсутність з його боку порушень законодавства про працю, податкового законодавства. На думку позивача, перевіряючими при обчисленні єдиного внеску не додержано Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" щодо умов нарахування та обчислення єдиного внеску, не враховано фактичний одержаний чистий дохід.

Ухвалою суду від 27 грудня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено судове засідання на 28 січня 2020 року.

10 лютого 2020 року за вх. 5736/19 представником відповідача до суду подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що в ході проведення документальної планової виїзної перевірки встановлено порушення платника податків ФОП ОСОБА_1 . Відповідач вказує, що ФОП на загальній системі оподаткування не має права включати до складу витрат суму погашеного кредиту та сплачених відсотків, які нараховані платнику податків за його користування, незалежно від того, що кредит отримувався від здійснення підприємницької діяльності. За наслідком встановлених порушень податковим органом прийняті оскаржувані рішення, які відповідають приписам ПК України.

Ухвалою суду від 06.02.2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті на 04 березня 2020 року.

В судове засідання призначене на 16 березня 2020 сторони не з`явились. Повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Від представників позивача та відповідача надійшли клопотання про розгляд справи за відсутності сторін.

Частиною 9 статті 205 КАС України передбачено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. Враховуючи неявку в судове засідання сторін, суд ухвалив продовжити розгляд заяви в порядку письмового провадження на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів.

Відповідно до ч. 4 статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши та проаналізувавши надані докази, суд встановив наступне.

На підставі п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.77.1 ст. 77, ст.82 Податкового кодексу України, п.2 ст.13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», плану-графіка проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків на 2019 рік, на підставі наказу ГУ ДПС в Одеській області від 26.09.2019 № 415, проведена планова виїзна документальна перевірка Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2017 по 31.12.2018, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 по 31.12.2018, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 по 31.12.2018.

В ході проведення документальної планової виїзної перевірки встановлено наступні порушення платника податків ФОП ОСОБА_1 :

-п.16.1.2 п.16.1 ст.16, п.44.1 ст.44, п.177.10 ст. 177 ПК України та «Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці. крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність», затверджений Наказом ДПА України від 16.09.2013 №481, зареєстрований в Мінюсті України 04.10.2013 за № 1686/24218 підприємець протягом 01.01.2017 - 31.12.2018рр. неналежним чином проводив облік доходів і витрат.

- п. 177.1, п.177.2. п. 177.4, п.177.5 ст. 177 ПК України занижено податку на доходи фізичних осіб, який підлягає сплаті до бюджету у період 01.01.2017 - 31.12.2018 на суму 121974,15 грн.. за рахунок заниження у 2017р. - 68865,73 грн., 2017р. - 53108,42 грн;

- пп. 14.1.180 п.14.1 ст. 14, пп. 162.1.3 п.162.1 ст. 162, п. 163.1 ст. 163, п. 164.1, п. 164.2 ст. 164, п.167.1 ст.167, п.168.1 ст.168, ст. 171, п. 176.2 ст.176 ПК України, в наслідок чого донараховано податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковим агентами з доходів платника у вигляді заробітної плати у сумі 6336,00 грн.

- пп. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14, ст. 18, ст. 51 ПК України подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку за І - IV квартали 2017 року;

- ч.2 ст.7 та ч.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» із змінами та доповненням та розділу І? ч.5 п.2 Інструкції «Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року №449 підприємцем занижена сума єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу у розмірі - 139438,73 грн., у т.ч. за 2017 рік на суму - 79532,28 грн. та за 2018 рік на суму - 59906,45 грн.;

- п.п.1 ст.4, п.2 ст.6, п.4 ст.6, п.1 ст.7, п.1 ст.8, п.8 ст.8, п.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», внаслідок чого донараховано єдиного внеску у загальній сумі 7744,00 грн.

- п.п. 1.2, п.п. 1.3, п.п. 1.4, п.п. 1.5 п. 16 прим. 1 підрозділу 10 розділу XX, п.163.1 ст. 163, п.п. 164.2.2 п. 164.2 ст. 164, ст. 176, п.п. 177.2 ст. 177 ПК України донараховано військового збору на загальну суму 10164,51 грн, у т. ч., за 2017 рік - 5738,81 грн., за 2018 рік - 4425,70 грн.;

- п.п. 1.1, п.п. 1.3, п.п. 1.4 п.16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень п.168.1 ст.168, ст.171, п. 176.2 ст.176 ПК України, донараховано військового збору на загальну суму 528,00 грн.;

- вимог Постанови КМУ від 17.06.2015р. №413 в частині несвоєчасного подання до органів ДПСУ «Повідомлення про прийняття працівників на роботу».

За наслідками проведеної перевірки складений Акт перевірки ГУ ДПС в Одеській області від 22.11.2019року №408/15-32-33- «Про результати документальної планової виїзної перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 РНОКПП 236100258 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 року по 31.12.2018р.».

На підставі зазначених висновків акту перевірки ГУ ДФС в Одеській області прийнято податкові повідомлення-рішення від 20.12.2019 р. №, №, №, №, №, №, вимоги про сплату боргу від 2012.2019 року № , № , рішення про застосування штрафних

санкцій від 20.12.2019 року № 009693305 та № 009713305.

Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно з вимогами ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

ПК України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пп.14.1.27, п. 14.1 ст. 14 ПК України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно з пп.14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктами 177.1, 177.2 статті 177 ПК України встановлено, що доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно з п. 177.4 статті 177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Пункт 177.4 статті 177 (після 1 січня 2015 року).

До переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

- витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

- витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

- суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом;

- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Закон України «Про банки і банківську діяльність»:

Частина чотирнадцята статті 47 регулює, що банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги.

Частиною восьмою статті 49 встановлено, що надання безпроцентних кредитів забороняється, за винятком передбачених законом випадків.

Частина друга статті 53 - банку забороняється встановлювати процентні ставки та комісійні винагороди на рівні нижче собівартості банківських послуг у цьому банку.

Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 Витрати (П(С)БУ 16), затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318:

До фінансових витрат відносяться витрати на проценти (за користування кредитами отриманими, за облігаціями випущеними, за фінансовою орендою тощо) та інші витрати підприємства, пов`язані із запозиченнями (крім фінансових витрат, які включаються до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 31 «Фінансові витрати».

Пунктом 177.10 статті 177 ПК України встановлено, що фізичні особи - підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Фізичні особи - підприємці застосовують реєстратори розрахункових операцій відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу (п. 138.2 ст. 138 ПК України).

Відповідно до пп.14.1.180 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), представництво нерезидента юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або е грошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Відповідно до пп.162.1.3 п.162.1 ст.162 ПК України, платником податку на доходи фізичних осіб є, зокрема, податковий агент.

Згідно з підпунктами 168.1.1, 168.1.2, 168.1.5, 168.1.6 п.168.1 ст.168 ПК України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

Якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду.

Для цілей цього розділу та пункту 54.2 статті 54 цього Кодексу під терміном «граничний термін сплати до бюджету податку» розуміються строки сплати податку, визначені цим пунктом.

Таким чином, аналіз вказаних правових норм дає підстави дійти правового висновку про те, що контролюючий орган вправі визначити у податковому повідомленні-рішенні суму основного зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб лише у випадку, коли податковий агент порушив правила нарахування та декларування податку, тобто не нарахував або занизив у податковому розрахунку суми податку на доходи фізичних осіб.

У випадку повного та достовірного нарахування та декларування податковим агентом сум податку на доходи фізичних осіб у податковому розрахунку контролюючий орган не вправі самостійно визначити такому платнику суму основного зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб.

Вказана правова позиція також викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 07.02.2018 у справі №813/5787/15 (№К/9901/1757/17).

Відповідно до п.п. 1 ст.4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців);фізичні особи, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичні особи, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту).

Згідно п.4.ст.6 зазначеного Закону платник єдиного внеску зобов`язаний:

своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок;

вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством.

Згідно абз.1 п.2 ч.1 ст.7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі, якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Пункт 4 частини першої статті 1 максимальна величина бази нарахування єдиного внеску максимальна сума доходу застрахованої особи на місяць, що дорівнює п`ятнадцяти розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом, на яку нараховується єдиний внесок.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» визначено: прожитковий мінімум для працездатних осіб на 2017 рік: з 01 січня 2017 року 1600 грн; з 1 травня - 1684 гривні, з 1 грудня - 1762 гривні; мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі: з 1 січня - 3200 гривень. Враховуючи розмір єдиного внеску (22відс.) та норми Закону № 1801, максимальна величина бази нарахування єдиного внеску для фізичних осіб підприємців на 2017 рік становить з 01 січня 2017 року 40000 грн. (1600х25); з 01 травня 2017 року 42100 грн. (1684х25); з 01 грудня 2017 року 44050 грн. ( 1762х250). Якщо сума доходу (прибутку) на місяць перевищує цю суму то єдиний внесок сплачується лише з максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, яка встановлена законодавством, тобто максимальна сума єдиного внеску, яку необхідно сплатити фізичній особі підприємцю за 2017 рік складатиме: з 01 січня 2017 року 8800 грн. (40000х22 відс.); з 01 травня 2017 року 9262 грн. (42100х22 відс.); з 01 грудня 2017 року 9691 грн. (44050х22 відс).

З 1 січня 2018 року максимальна величина бази нарахування єдиного внеску визначається, як максимальна сума доходу застрахованої особи на місяць, що дорівнює п`ятнадцяти розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом, на яку нараховується єдиний внесок.

Встановлено, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» з 1 січня 2018 року мінімальна заробітна плата - 3723 гривні.

Отже, у 2018 році максимальна величина бази нарахування ЄСВ (максимальна сума заробітної плати, з якої сплачується єдиний внесок) складає 55 845 грн.

Відповідно до п.5 ст. 8 Закону єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується, як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

Згідно з п.2 ст.9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний Закону нараховується внесок. Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суму виплат (доходу), на суму яких відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Отже, законодавчо встановлений порядок і умови обчислення єдиного збору, згідно якого відсутня норма, згідно якої база нарахування єдиного внеску є чистий оподатковуваний дохід (прибуток), зазначений у податковій декларації, поділений на кількість місяців.

Також, слід зазначити, що до 26.06.2018 року діяла Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування,затверджена Наказом Міністерства фінансів України від 20.02.2015 року №449 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 28.03.2016 №393), зареєстрована в Мінюсті України 07.05.2015 року № 508/26953, згідно якої для платників, зазначених у підпунктах 3 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, єдиний внесок встановлюється відповідно до Закону у розмірі 22 відсотків суми доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Підпунктом 5 розділу IV зазначеної Інструкції обчислення і строки сплати єдиного внеску платниками, зазначеними у підпунктах 3 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції: 1) обчислення сум єдиного внеску зазначеною категорією платників здійснюється на підставі даних річних податкових декларацій (річної звітності) та результатів перевірок діяльності таких осіб, що призвела до збільшення або зменшення розміру доходу, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб;

2) платники, визначені підпунктом 3 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) пункту 1 розділу II цієї Інструкції, здійснюють розрахунок єдиного внеску за календарний рік до 10 лютого наступного року на підставі даних річної податкової декларації. При визначенні доходу (прибутку), з якого сплачується єдиний внесок, враховується кількість місяців, у яких отримано дохід (прибуток).

Базою нарахування єдиного внеску є чистий оподатковуваний дохід (прибуток), зазначений у податковій декларації, поділений на кількість місяців, протягом яких він отриманий. До зазначеної суми з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску застосовується ставка, зазначена в пункті 3 розділу III цієї Інструкції.

У разі якщо таким платником не отримано доходу (прибутку) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

З 26.06.2018 року дія Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, у редакції наказу Міністерства фінансів України від 04 травня 2018 року № 469), п.3 розділу III передбачає для платників, зазначених у підпунктах 3 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, єдиний внесок встановлюється відповідно до Закону в розмірі 22 відсотків на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. Базою нарахування єдиного внеску є чистий оподатковуваний дохід (прибуток), зазначений у податковій декларації, поділений на кількість місяців, протягом яких такий платник перебував на обліку як платник єдиного внеску. У разі якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такі платники зобов`язані визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Тобто, лише з 26.06.2018 року передбачено Інструкцією визначення бази нарахування єдиного внеску чистий оподатковуваний дохід (прибуток), зазначений у податковій декларації, поділений на кількість місяців, протягом яких такий платник перебував на обліку як платник єдиного внеску.

Пунктом 161 Підрозділу 10 розділу XX ПКУ тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.

Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу. Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Відповідно до вимог п.п.63.1-.63.3. ст. 63ПКУ облік платників податків ведеться з метою створення умов для здійснення контролюючими органами контролю за правильністю нарахування, своєчасністю і повнотою сплати податків, нарахованих фінансових санкцій, дотримання податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Взяттю на облік або реєстрації у контролюючих органах підлягають всі платники податків. Взяття на облік у контролюючих органах юридичних осіб, їх відокремлених підрозділів, а також самозайнятих осіб здійснюється незалежно від наявності обов`язку щодо сплати того або іншого податку та збору. З метою проведення податкового контролю платники податків підлягають реєстрації або взяттю на облік у контролюючих органах за місцезнаходженням юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, місцем проживання особи (основне місце обліку), а також за місцем розташування (реєстрації) їх підрозділів, рухомого та нерухомого майна, об`єктів оподаткування або об`єктів, які пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (неосновне місце обліку). Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, може прийняти рішення про зміну основного та неосновного місця обліку великого платника податків. Об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням, є майно та дії, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів. Такі об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідним розділом цього Кодексу. Платник податків зобов`язаний стати на облік у відповідних контролюючих органах за основним та неосновним місцем обліку, повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючі органи за основним місцем обліку згідно з порядком обліку платників податків.

Зі змісту вказаної норми вбачається про обов`язок платника податків - юридичних осіб, само зайнятих осіб, відокремлених підрозділів, повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючі органи за основним місцем обліку згідно з порядком обліку платників податків. У позивача відсутні правові підстави для подання повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (Форма № 20-ОПП) Додаток 11 до Порядку обліку платників податків і зборів.

Суд зазначає, що задекларована Податковим кодексом України презумпція добросовісності платника податків і обов`язок податкового органу доводити факт порушення полягає в тому, що кожний платник податків вважається невинним у вчиненні правопорушення доти. Доки його вина не буде доведена у встановленому порядку і встановлена рішенням суду, що набуло чинності. Всі сумніви щодо вини платника податків у вчиненні правопорушення тлумачаться на його користь.

Відповідно до положень п.2 розділу VIII Порядку оформлення і подання скарг платниками податків та їх розгляд контролюючими органами, затвердженого наказом Мінфіну України від 20.10.2015р. №916, під час процедури адміністративного оскарження обов`язок доведення того, що будь-яке нарахування, здійснене контролюючим органом, або інше рішення контролюючого органу є правомірним, покладається на контролюючий орган.

Щодо встановлення порушення ФОП ОСОБА_1 , включення до складу витрат у графі 5 додатку Ф2 до податкової декларації про майновий стан і доход (ф2), витрати понесені у минулому році та не пов`язані з отриманням доходу у поточному році, суд зазначає наступне.

Так, при розрахунку чистого доходу фізична особа - підприємець на загальній системі оподаткування не враховує витрати, пов`язані з отриманням доходу поточного року, оплата яких відбувається у наступному. Такі витрати будуть враховані при обчисленні чистого оподатковуваного доходу у тому звітному періоді, коли їх фактично поніс платник податку.

Отже, якщо підприємець у поточному році отримував виручку за товар, що був оплачений минулого року, то такі витрати враховуються у зменшення чистого доходу поточного року.

ФОП ОСОБА_1 , в Книзі обліку доходів та витрат за 2017 року відобразив витрати, понесені у грудні 2016 року, як дохід (виручку) за товар, що був оплачений у грудні минулого 2016 року, отримання товару було в 2017 році. Вказані витрати не відображалися у грудні 2016 року, що підтверджується відомостями з витягу книги витрат та доходів за грудень 2016 року.

У 2018 році відображені витрати, які понесені у 2017 році, як виручку за товар, тобто дохід, був отриманий в 2018 році, що підтверджується відомостями з витягу книги витрат та доходів за грудень 2017 року.

На підтвердження вказаних витрат надано:

- банківські виписки за 29.12.2016 року,

- платіжне доручення від 23.12.2016 року № 362 на перерахування 10733,76 грн. ТОВ «Альбатрос» за товар згідно договору №18 від 04.01.2016 р.,

- платіжне доручення від 22.12.2016 року №361 на перерахування 9815,50 грн. ПП «Таврія Плюс» за послуги згідно рахунку,

- платіжне доручення від 21.12.2016 року №360 на перерахування 9949,7 грн. ТОВ «Фітодоктор» за товар згідно договору №19/16-ФДвід 23.12.2015 року,

- платіжне доручення від 15.12.2016 року №348 на перерахування 8320,80 грн. ТОВ «Група Айсберг» затовар згідно договору №16012015 від 16.12.2014 року,

- платіжне доручення від 15.12.2016 року №349 на перерахування 6951,76 грн. ТОВ «ТПК ТЕХНОЕКСПОРТ Україна» за товар згідно договору №2/15 від 19.12.2015 року,

- платіжне доручення від 15.12.2016 року №350 на перерахування 12447,52 грн. ТОВ «Альбатрос» за товар згідно договору №18 04.01.2016 року,

- платіжне доручення від 15.12.20Іброку №353 на перерахування 362 грн. ТОВ НВП «Тенет» за послуги згідно договору №36059 від 25.03.2008 року.

- платіжне доручення від 26.12.2016 року №369 на перерахування 24814,08 грн. ТОВ «АЕРОКЄПС» за товар згідно договору №3-02/16 від 09.02.2016 року .

- платіжне доручення від 15.12.20Іброку №347 на перерахування 120000грн. ТОВ «Фордевінд СВ» за товар згідно договору № 08-КФСВ від 01.10 2015 року .

- платіжне доручення від 26.12.2016року №366 на перерахування 70000грн. ТОВ «ВІА ПРОФІТ» за товар згідно договору №ВП-001 від 01.10.2015 року.

- платіжне доручення від 26.12.2016 року №367 на перерахування 1142,50 грн. ПП «Маві Косметік індустріал» за товар згідно договору № 7 від 01.06.2013 року

- платіжне доручення від 26.12.2016 року №368 на перерахування 2661,60 грн. ТОВ «Група Айзберг» за товар згідно договору №16012015 від 16.12.2014 року.

- платіжне доручення від 26.12.2016 року №370 на перерахування 27145,61 грн. ТОВ «Альбатрос» за товар згідно договору №18 від 04.01.2016 р.,

- платіжне доручення від 18.12.2017 року № 470 на перерахування 40000 грн. ТОВ «Фітодоктор» за товар згідно договору №19/16-ФД від 23.12.2015 року,

- платіжне доручення від 19.12.2017 року № 479 на перерахування 9000 грн. ТОВ «ВІА ПРОФІТ» за товар згідно договору №ВП-001 від 01.10.2015 року.

Відповідно даних Книги обліку доходів та витрат, ФОП ОСОБА_1 , за 2017 - 2018 роки:

за 04.01.2017р. відображено суму, доходу, отриманого від здійснення господарської діяльності - 65026,92 грн., сума витрат, пов`язаних з придбанням товарів, - 83293,33 грн., зазначені реквізити документів, що підтверджують понесені витрати - банківська виписка від 29.12.2016 року, платіжні доручення №362 від 23.12.16, № 364, №363 від 23.12.16, №361 від 22.12.16, п/п №360 від 21.12.2016.р;

за 04.04.17р. відображено суму, доходу, отриманого від здійснення господарської діяльності - 1673,43грн., сума витрат, пов`язаних з придбанням товарів, - 48950,59 грн., зазначені реквізити документу, що підтверджують понесені витрати - платіжне доручення від 15.12.16 №369;

за 05.05.17р. відображено суму, доходу, отриманого від здійснення господарської діяльності -15612,34грн., сума витрат, пов`язаних з придбанням товарів, - 24814,08 грн., зазначені реквізити документу, що підтверджують понесені витрати - платіжне доручення від 26.12.16 №369;

за 07.06.17р. відображено суму, доходу, отриманого від здійснення господарської діяльності - 154129,04грн., сума витрат, пов`язаних з придбанням товарів, - 120 000 грн., зазначені реквізити документи, що підтверджують понесені витрати - платіжне доручення від 15.12. 16 №347;

за 13.11.17р. відображено суму, доходу, отриманого від здійснення господарської діяльності -19696,29грн., сума витрат, пов`язаних з придбанням товарів, - 70000 грн., зазначені реквізити документу, що підтверджують понесені витрати - платіжне доручення від 26.12.2016 року. №366;

за 20.11.17р. відображено суму, доходу, отриманого від здійснення господарської діяльності - 20700,13 грн., сума витрат, пов`язаних з придбанням товарів, - 3804,10 грн., зазначені реквізити документу, що підтверджують понесені витрати - платіжне доручення від 26.12.2016 року. №368;

за 13.12.17р. відображено суму, доходу, отриманого від здійснення господарської діяльності - 1885,74 грн., сума витрат, пов`язаних з придбанням товарів, - 27145,61 грн., зазначені реквізити документу, що підтверджують понесені витрати - платіжне доручення від 26.12.2016 року. №370;

Таким чином, витрати за 2016 рік на суму 326279,24 грн., відображено в 2017 року, так як виручку (дохід) за товар, який оплачено в 2016 році, отримано в 2017 році. Зазначені витрати відображені у відповідності до вимог ПКУ, з відображенням одержаного доходу та із зазначенням реквізитів первинних документів, що підтверджують понесені витрати.

за 03.01.18р. відображено суму, доходу, отриманого від здійснення господарської діяльності - 39781,49грн., сума витрат, пов`язаних з придбанням товарів, - 25474,92 грн., зазначені реквізити документу, що підтверджують понесені витрати - платіжне доручення від 24.12.2017 року. №407;за 04.01.18р. відображено суму, доходу, отриманого від здійснення господарської діяльності - 18000 грн., сума витрат, пов`язаних з придбанням товарів, - 20000 грн., зазначені реквізити документу, що підтверджують понесені витрати - платіжне доручення від 20.12.2017 року. №488;

за 09.01.18р. відображено суму, доходу, отриманого від здійснення господарської діяльності - 106335,43 грн., сума витрат, пов`язаних з придбанням товарів, - 90391,40грн., зазначені реквізити документи, що підтверджують понесені витрати - платіжні доручення від 18.12.2017 року. №468, №469;

В розрахунок витрат за 2018 рік, які не визнаються податковим органом, включено суму витрат в розмірі 40000 грн., за 01.02.2018р. на підставі платіжного доручення № 470 від 18.12.2017 року, відображених за 01.02.2018 рік, однак вказані витрати не вплинули на розрахунок витрат та чистого доходу за цей день, так як в цей день було відображено повернення товару на суму 50634, 67 грн.

за 12.03.18р. відображено суму, доходу, отриманого від здійснення господарської діяльності - 25625,84 грн., сума витрат, пов`язаних з придбанням товарів, - 90000 грн., зазначені реквізити документу, що підтверджують понесені витрати - платіжне доручення від 19.12.2017 року. №479; крім того, знову зазначається про повернення товару на суму 86285, 95 грн., тобто, для розрахунку доходів за цей день з урахуванням вартості повернутого товару сума витрат складає 3714,05 грн.

за 31.05.18р. відображено суму, доходу, отриманого від здійснення господарської діяльності - 3466,43 грн., сума витрат, пов`язаних з придбанням товарів, - 20000 грн., зазначені реквізити документу, що підтверджують понесені витрати - платіжне доручення від 18.12.2017 року. №478;

Таким чином, витрати за 2017 рік на суму 238221,93 грн., відображені в 2018 року, так як виручку за товар, який оплачено в 2017 році, отримано в 2018 році.

Витрати відображені у відповідності до вимог ПКУ, з відображенням одержаного доходу та із зазначенням реквізитів первинних документів, що підтверджують понесені витрати. Крім того, враховуючи повернення товару 01.02.2018 року на суму 50000 грн. та 12.03.2018 року на суму 86285,95грн. перевіряючими неправомірно розраховано суму доходу з урахуванням витрат на суму 126285, 95 грн., які не впливають на розрахунок чистого доходу взагалі.

Щодо встановлення порушення ФОП ОСОБА_1 , у графі 7 додатку Ф2 до податкової декларації про майновий стан і доход (додаток Ф2) нараховані банком відсотки згідно кредитного договору укладеного з банком ООДАТ «РАФЙФФАЗЕН БАНК АВАЛЬ» м. ОДЕСА № 011/0035/309770 від 10.03.2016 року на загальну суму 111572,46 грн., у т.ч. 2017 - 54747,60 грн., 2018 р. - 56824,86 грн.

Витрати, понесені ФОП на сплату процентів за користуванням кредитними коштами, що безпосередньо пов`язані з підприємницькою діяльністю, є витратами, пов`язаними з отриманням доходів, оскільки нараховані проценти за користування кредитом є платою за надану послугу щодо користування кредитними коштами.

Згідно з положеннями Закону «Про банки і банківську діяльність» (ст.ст. 49,53) передбачено обов`язок банку встановлювати процентні ставки (надання безпроцентних кредитів або встановлення процентних ставок на рівні, нижчому від собівартості банківських послуг у такому банку заборонено) за надання кредитів та інших послуг, а тому особа позбавлена можливості несплати процентів за користування такою банківською послугою, як користування кредитами.

Відповідно до П(С)БУ 16 проценти за користування кредитами (кредитними коштами) належать до фінансових витрат.

До фінансових витрат відносяться витрати на проценти (за користування кредитами отриманими, за облігаціями випущеними, за фінансовою орендою тощо) та інші витрати підприємства, пов`язані із запозиченнями (крім фінансових витрат, які включаються до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 31 «Фінансові витрати» (п. 27).

Платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів.

Об`єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб є чистий оподатковуваний дохід.

Чистий оподатковуваний дохід визначається як різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними із проведенням господарської діяльності такої фізичної особи-підприємця.

Витрати, що пов`язані з проведенням господарської діяльності фізичної особи-підприємця мають бути підтверджені належно оформленими первинними документами.

Перелік витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів наведений, зокрема, у пункті 177.4 статті 177 і включає в себе вартість придбаних послуг пов`язаних зі здійсненням особою господарської діяльності (виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг).

Витрати понесені Фізичною особою-підприємцем на сплату процентів за користуванням кредитними коштами, що безпосередньо пов`язані з підприємницькою діяльністю, є витратами пов`язаними з отриманням доходів, оскільки нараховані проценти за користування кредитом, є платою за надану послугу з користування кредитними коштами. Крім того, згідно положень Закону України «Про банки і банківську діяльність» (статті 49, 53 вказаного Закону) передбачено обов`язок банку встановлювати процентні ставки (надання безпроцентних кредитів або встановлення процентних ставок на рівні нижче собівартості банківських послуг у такому банку заборонено) за надання кредитів та інших послуг, а тому особа позбавлена можливості щодо несплати процентів за користування такою банківською послугою як - користування кредитами.

Вказана позиція висловлена ВС у постанові по справі № 804/888/16 від 12.07.2019 року.

Щодо порушення ст. 24 КЗпП України, п.п.14.1.180 п.14.1 ст.14, п.п. 162.1.3.п. 162.1 ст.162, п.163.1 ст.163, п.164.1 п.164.2 ст.164, п.167.1ст.167, п.168.1ст.168, ст.171, п.176.2 ст.176 ПКУ, внаслідок чого донараховано податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковим агентом з доходів платника у вигляді заробітної плати у сумі 6336,00 грн.; п.п. 1 ст. 4. п. 2 ст. 6, п. 4. ст. 6, п. 1. ст. 7, п. 1 ст. 8, п. 8. ст. 8 ст. 9 Закону України № 2464- IV, внаслідок чого донараховано єдиного внеску у загальній сумі 7744,00 грн., п.п. 1.1, п.п.1.3, п.п.1.4. п.16-1 підрорзділу 10 розділу XX Перехідних положень п. 168.1 ст. 168, ст.171, п. 176.2 ст.176 ПКУ, донараховано військового збору на загальну суму 528,00 грн., вимог Постанови КМУ від 17.06.2015року № 413 в частині несвоєчасного подання до органів ДПСУ «Повідомлення про прийняття працівників на роботу».

Виконання ОСОБА_2 обов`язків комірника у ФОП ОСОБА_1 за період з січня - листопад 2017 року спростовуються повідомленням від 10.01.2017 року № про прийняття працівника ОСОБА_2 на роботу у ТОВ «ВІА ПРОФІТ» на підставі наказу №6 від 10.01.2017 року, початок роботи - 11.01.2017 року, на умовах повного робочого дня (за основним місцем роботи), де він пропрацював до 30.11.2017 року, офіційною інформацією про сплату податку з його доходів та єдиного внеску за період роботи у ТОВ «ВІА ПРОФІТ» з січня по листопад 2017 року, розпорядженням ФОП ОСОБА_1 про прийняття на роботу від 01.12.2017 року № 17, трудовою угодою, повідомленням про прийняття на роботу на ОСОБА_2 № НОМЕР_2 від 01.12.2017 року, де зазначено початок роботи з 01.12.2017 року, інформацією про сплату податків та ЄСВ, оригіналом накладної про повернення товару постачальнику №Взп-СОБ 0020444 від 20.01.2017р.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно ч.1 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, оцінюючи правомірність дій та рішень органу владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у частині другій статті другій Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного суб`єкта, встановлюючи чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В адміністративному судочинстві діє принцип офіційності, який полягає в активній позиції суду щодо з`ясування всіх обставин у справі. Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов`язку суд витребовує названі документи та матеріали, а якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів (частина 5 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

За сукупності викладених обставин, оскільки порушення ФОП ОСОБА_3 п.16.1.2 п.16.1 ст.16, п.44.1 ст.44, п.177.10 ст. 177 ПК України та «Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці. крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність», - пп. 14.1.180 п.14.1 ст. 14, пп. 162.1.3 п.162.1 ст. 162, п. 163.1 ст. 163, п. 164.1, п. 164.2 ст. 164, п.167.1 ст.167, п.168.1 ст.168, ст. 171, п. 176.2 ст.176 ПК України, п.п. 1.1, п.п. 1.3, п.п. 1.4 п.16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень п.168.1 ст.168, ст.171, п. 176.2 ст.176 ПК України, донараховано військового збору на загальну суму 528,00 грн.; - вимог Постанови КМУ від 17.06.2015р. №413 в частині несвоєчасного подання до органів ДПСУ «Повідомлення про прийняття працівників на роботу» не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, а Головним управлінням ДПС в Одеській області не доведено правомірності та обґрунтованості оскаржуваних рішень з урахуванням вимог, визначених ч. 2 ст. 19 Конституції України, ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, податкові повідомлення рішення від від 20.12.2019р. №, №, №, №, №, вимова від 20.12.2019 р. №№ та № , рішення про застосування штрафних санкцій від 20.12.2019 року № 009693305 на суму 21897,10 грн. та рішення про застосування штрафних санкцій від 20.12.2019 року № 009713305 на суму 3872,00 грн. є такими, що прийнято відповідачем протиправно, у зв`язку з чим підлягають скасуванню.

На підставі викладеного, зважаючи на встановлені обставини та аналіз чинного законодавства, позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Таким чином, на підставі ст. 8 КАС України, згідно якої, усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст. 9 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі; перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Згідно зі ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 12, 242, 246, 250, 251, 255, 295, 297 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС України в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати:

- податкове повідомлення - рішення ГУ ДПС в Одеській області від 20.12.2019р. № про донарахування податку на доходи фізичних осіб на суму 121974,15 грн. та застосування штрафних санкцій на суму 60987,08грн.,

- податкове повідомлення - рішення ГУ ДПС в Одеській області від 20.12.2019р. № про донарахування податку на доходи фізичних осіб на суму, що сплачується податковим агентом, на суму 6336,00 грн. та застосування штрафних санкцій на суму 3168,00грн.,

- податкове повідомлення - рішення ГУ ДПС в Одеській області від 20.12.2019р. № про застосування штрафних санкцій на суму 510.00 грн.

- податкове повідомлення - рішення ГУ ДПС в Одеській області від 20.12.2019р. № донарахування військового збору на суму 10164,51 грн., та застосування штрафних санкцій на суму 2541, 13грн.

- податкове повідомлення - рішення ГУ ДПС в Одеській області від 20.12.2019р. № по донарахування військового збору на суму 528,00 грн. та застосування штрафних санкцій на суму 132.00грн.

- рішення про застосування штрафних санкцій від 20.12.2019р. № на суму 170.00 грн

- вимогу від 20.12.2019 року № про сплату боргу з єдиного внеску на суму 139438,73 грн.

- рішення про застосування штрафних санкцій від 20.12.2019 року № 009693305 на суму 21897,10 грн.

- вимогу від 20.12.2019 року № про стягнення боргу з єдиного внеску на суму 7744,00 грн.

- рішення про застосування штрафних санкцій від 20.12.2019 року № 009713305 на суму 3872,00 грн.

Стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області (адреса: вул. Семінарська, буд.5, м. Одеса, 65044, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 794, 63 грн. (три тисячі сімсот дев`яносто чотири гривні 63 копійок).

Рішення може бути оскаржено в порядку та в строки встановлені ст. 295, 297 КАС України, з урахуванням особливостей, встановлених п. 15.5 Розділу VII Перехідних Положень КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 255 КАС України.

Головуючий суддя Л.М. Токмілова

.