Справа № 120/216/20-а
Суддя: Томчук Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2020-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

30 березня 2020 р. Справа № 120/216/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Томчука А.В., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування вимог, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Вінницькій області (далі ГУ ДПС у Вінницькій області), в якому просив:

- визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Вінницькій області про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 15.11.2018 №Ф-6831-17-У;

- визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Вінницькій області про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 17.09.2019 №Ф-6831-17-У;

- зобов`язати відповідача виключити з податкової системи інформацію про ОСОБА_1 як фізичної особи-підприємця.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що 20.01.2020 отримав від ГУ ДПС у Вінницькій області рекомендований лист з доданими копіями вимог від 15.11.2018 №Ф-6831-17-У та від 17.09.2019 №Ф-6831-17-У.

Позивач вважає дані вимоги протиправними, оскільки не має статусу фізичної особи-підприємця в розумінні положень Законів №755-VI та №2464-VI, №2390-VI, про що свідчить відсутність відомостей про його реєстрацію фізичною особою-підприємцем у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Ухвалою від 27.01.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розгляд її здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін в порядку визначеному статтею 262 КАС України.

07.02.2020 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що згідно з п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону №2464 єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно реєстраційних даних ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зареєстрований фізичною особою підприємцем з 20.03.2001 номер державної реєстрації 2068087. У реєстрі страхувальників зареєстрований 14.12.2004 реєстраційний номер /02314.

Також повідомив, що відповідно до підсистеми «Реєстрація ПП» інформаційної бази даних АІС «Податковий блок» ОСОБА_1 перебуває на загальній системі оподаткування, а також по ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) присвоєно ознаку «Інвалід» з 10.05.2019.

16.12.2019 ОСОБА_1 прийнято рішення про припинення державної реєстрації. На підставі вищезазначеного та згідно даних ІКП 71040000 до ФОП ОСОБА_1 нараховано єдиного соціального внеску: 8448 грн. - 2017 рік, термін сплати 09.02.2018, за 1 квартал 2018 р. - 2457,18 грн., термін сплати 19.04.2018, за 2 квартал 2018 - 2457,18 грн., термін сплати 19.07.2018, за 3 квартал 2018р. - 2457,18 грн., термін сплати 19.10.2018, за 4 квартал 2018 р. -2457,18 грн., термін сплати 21.01.2019, за 1 квартал 2019 р. - 2754,18 грн., термін сплати 19.04.2019, за 2 квартал 2019 р. -1836,12 грн.

Таким чином станом на 31.01.2020 борг по ІКП 71040000 становить 22867,02 грн.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом, а його стягнення, відповідно до ст. 25 Закону №2464, здійснюють органи Державної виконавчої служби України.

Відповідно до ч. 16 ст. 25 Закону №2464 строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується. Аналогічне положення міститься в п. 13 розділу VII Інструкції №449.

Узгоджена вимога № Ф 6831-17-У від 15.11.2018 сформована 18.02.2019 та направлена до Центрального ДВС відповідно ст. 25 Закону № 2464. Після зростання боргу платнику ОСОБА_1 сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки ) по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування № Ф 6831 - 17 від 17.09.2019 року на суму 23785,08 грн. та направлено на адресу, згідно реєстраційних даних на дату направлення вимоги, а саме АДРЕСА_1 , яка повернута поштовим відділенням з відміткою «за закінченням встановленого терміну зберігання».

Узгоджена вимога № Ф 6831-17-У від 17.09.2019 на суму 7965,54 грн. сформована 22.1 1.2019 та направлена до Центрального ДВС відповідно ст. 25 Закону № 2464. Сума узгодженої вимоги є різницею між сумою боргу на дату формування вимоги - 23785,08 грн. та сумою попередньої узгодженої вимоги на суму 15819,54 грн.

Представник відповідача заперечив щодо заявленого позову та просив відмовити у його задоволенні повністю.

14.02.2020 позивачем подано відповідь на відзив, у якій вказав, що у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не набув статусу фізичної особи-підприємця, а тому не може визнаватися платником єдиного внеску відповідно ло ЗУ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування". Відповідно позивач не може вважатися фізичною особою-підприємцем в розумінні положень ЗУ №755-VI та №2464-VI та в силу приписів ЗУ №2390-VI втратив статус суб`єкта підприємницької діяльності внаслідок визнання недійсним відповідного свідоцтва про його державну реєстрацію та віднесення позивача до платників єдиного внеску та покладення на нього обов`язку зі сплати єдиного внеску, починаючи з 01.01.2017 є неправомірним.

У зв`язку з наведеним, позивач просив задовольнити заявлений позов у повному обсязі.

Дослідивши матеріали адміністративної справи у їх сукупності, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно копії свідоцтва про державну реєстрацію (перереєстрацію) суб`єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) 20.03.2001 зареєстрований реєстраційною палатою Вінницької міської ради як суб`єкт підприємницької діяльності-фізична особа, про що зроблено запис 14.03.2001 у журналі обліку реєстраційних справ №24901446 НОМЕР_2 .

Як свідчить витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що сформований станом на 08.05.2019 та станом на 22.10.2019 у ньому відсутні відомості щодо реєстрації ОСОБА_1 фізичною особою-підприємцем.

15.11.2018 ГУ ДФС у Вінницькій області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-6831-17-У, згідно з якою загальна сума боргу платника єдиного внеску станом на 18.02.2019 становить 15 819,54 грн.

Крім того, 17.09.2019 Головним управлінням ДПС у Вінницькій області сформовано вимогу №Ф-6831-17-У, якою позивача зобов`язано сплатити заборгованість (недоїмку) з єдиного внеску станом на 22.11.2019 в розмірі 7965,54 грн.

06.12.2019 до Єдиного державного реєстру внесено запис про припинення підприємницької діяльності позивача за власним рішенням (номер запису: 2068087).

Листом ГУ ДПС у Вінницькій області від 14.01.2020 №585/С/02-32-50-05 у відповідь на листи позивача від 20.12.2019 повідомлено останнього, що згідно реєстраційних та облікових даних ОСОБА_1 у період з 20.03.2001 по 16.12.2019 перебував платником податків на загальній системі оподаткування. Вказали, що згідно інформації пенсійного фонду, позивач отримує пенсію по інвалідності з 10.05.2019, тобто з 01.06.2019 звільняється від сплати єдиного внеску незалежно від виду отриманої пенсії або соціальної допомоги.

Вказали, що загальна сума заборгованості по ЄВ за період з 01.01.2017 по 30.06.2019 становила 23 785, 08 грн. Крім того, 15.11.2018 сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-6831-17-У на суму 15 819,54 грн. Після зростання боргу було сформовано вимогу від 17.09.2019 №Ф-6831-17-У. Сума вимоги є різницею між сумою боргу на дату формування вимоги 23 785,08 грн. та сумою попередньої узгодженої вимоги на суму 15819,54 грн. Станом на 20.11.2019 по ІКП проведено коригування нарахувань та зменшено на суму 918,06 грн. за червень 2019. Тому станом на 14.01.2019 заборгованість по ЄВ за період з 01.01.2017 по 31.05.2019 становить 22 867,02 грн.

Згідно копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення оскаржувані вимоги отримано позивачем 20.01.2020.

Позивач вважає вказані вимоги протиправними, а тому звернувся до суду з позовом про їх скасування.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли, суд зважає на таке.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначено Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (надалі - Закон).

Пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону визначено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Статтею 4 Закону встановлено перелік осіб, які відносяться до платників єдиного внеску. Так, відповідно до пункту 1 частини 1 вказаної статті до платників єдиного внеску відносяться фізичні особи-підприємці, в тому числі і ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 7 Закону єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Пунктом 3 частини статті 7 Закону передбачено, що для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, єдиний внесок нараховується на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Системний аналіз наведених вище норм свідчить про те, що зареєстровані в установленому чинним законодавством порядку фізичні особи-підприємці є платниками єдиного внеску незалежно від того, на якій системі оподаткування перебувають. Разом із тим розмір єдиного внеску залежить від розміру отриманого підприємцем доходу (прибутку) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу. Законодавцем передбачено обов`язок платника єдиного внеску сплатити єдиний внесок навіть при умові неотримання ним доходу (прибутку) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу. Але в будь-якому разі передбачено, що сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Однак, в ході судового розгляду судом встановлено, що ОСОБА_1 не зареєстрований як фізична особа-підприємець, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, сформованого станом на 08.05.2019 та 22.10.2019.

Відсутність даних в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо реєстрації позивача як фізичної особи-підприємця свідчить про безпідставність формування відповідачем 15.11.2018 та 17.09.2019 вимог про сплату боргу (недоїмки) №Ф-6831-17-У, адже відсутність у реєстрі такої інформації є доказом того, що позивач не має статусу фізичної особи-підприємця.

Посилання представника відповідача у відзиві на позовну заяву як на підставу для відмови у задоволенні позову на те, що наявною у податкового органу інформацією підтверджується факт реєстрації ОСОБА_1 фізичною особою-підприємцем з 20.03.2001, не підтверджено будь-якими доказами.

Суд зауважує, що згідно копії свідоцтва про державну реєстрацію (перереєстрацію) суб`єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) 20.03.2001 зареєстрований реєстраційною палатою Вінницької міської ради як суб`єкт підприємницької діяльності-фізична особа, про що зроблено запис 14.03.2001 у журналі обліку реєстраційних справ №24901446Ф0080280.

01.07.2004 набрав чинності Закон України від 15 травня 2003 року № 755-VI "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" (далі Закон № 755-VI). Згідно з преамбулою цей Закон регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, а також фізичних осіб-підприємців.

Так, відповідно до ст. 3 Закону № 755-VI (тут і надалі в редакції станом на 01.07.2004) дія цього Закону поширюється на державну реєстрацію всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності та підпорядкування, а також фізичних осіб-підприємців.

Статтею 4 Закону № 755-VI визначено, що державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців це засвідчення факту створення або припинення юридичної особи, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, а також вчинення інших реєстраційних дій, які передбачені цим Законом, здійснюється шляхом внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців автоматизованої системи збирання, накопичення, захисту, обліку та надання інформації про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Відповідно до ст. 5 Закону № 755-VI державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців проводиться державним реєстратором виключно у виконавчому комітеті міської ради міста обласного значення або у районній, районній у містах Києві та Севастополі державній адміністрації за місцезнаходженням юридичної особи або за місцем проживання фізичної особи-підприємця.

Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення органів державної влади, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців з Єдиного державного реєстру (ст. 16 Закону № 755-VI).

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону № 755-VI відомості про юридичну особу або фізичну особу-підприємця включаються до Єдиного державного реєстру шляхом внесення записів на підставі відомостей з відповідних реєстраційних карток.

Частина перша статті 42 Закону № 755-VI передбачає, що для проведення державної реєстрації фізична особа, яка має намір стати підприємцем (далі заявник), повинна подати особисто (надіслати рекомендованим листом з описом вкладення) державному реєстратору за місцем проживання такі документи: заповнену реєстраційну картку на проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця; копію довідки про включення заявника до Державного реєстру фізичних осіб-платників податків та інших обов`язкових платежів; документ, що підтверджує внесення реєстраційного збору за проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця.

Відповідно до ст. 43 Закону № 755-VI за відсутності підстав для відмови у проведенні державної реєстрації фізичної особи-підприємця державний реєстратор повинен внести до Єдиного державного реєстру запис про проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця на підставі відомостей реєстраційної картки на проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця. Дата внесення до Єдиного державного реєстру запису про проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця є датою державної реєстрації фізичної особи-підприємця.

Водночас в силу приписів ч. 5 ст. 43 Закону № 755-VI державний реєстратор не пізніше наступного робочого дня з дати державної реєстрації фізичної особи-підприємця зобов`язаний передати відповідним органам статистики, державної податкової служби, Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування повідомлення про проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця із зазначенням номера та дати внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру та відомості з реєстраційної картки на проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця для взяття фізичної особи-підприємця на облік.

Крім того, пунктом 2 розділу VIII "Прикінцевих положень" Закону № 755-VI було визначено, що державний реєстратор протягом 2004-2005 років при надходженні від юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців реєстраційної картки, відповідно до вимог статті 19 цього Закону, зобов`язаний провести заміну раніше виданих їм свідоцтв про державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка.

Отже, суд зазначає, що поняття "фізична особа-підприємець" було введене у законодавство України з набранням чинності Цивільним кодексом України (Закон № 435-IV від 16.01.2003), тобто з 01.01.2004. Водночас частиною другою статті 50 цього Кодексу було визначено, що фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом. Таким законом власне і став Закон України від 15 травня 2003 року № 755-VI "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців".

З наведеного можна дійти висновку, що обов`язковою умовою для здійснення підприємницької діяльності фізичними особами, зареєстрованими до 01.01.2004 як суб`єкти підприємницької діяльності, було проходження процедури державної реєстрації як фізичної особи-підприємця в Єдиному державному реєстрі. При цьому датою державної реєстрації фізичної особи-підприємця вважалася дата внесення до Єдиного державного реєстру запису про проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця.

Водночас суд зауважує, що Законом № 755-VI не було встановлено обов`язку суб`єктів підприємницької діяльності-фізичних осіб щодо проходження обов`язкової державної реєстрації в Єдиному державному реєстрі та правових наслідків не проходження такої реєстрації.

Відтак, на думку суду, після набрання 01.07.2004 чинності Законом № 755-VI позивач автоматично не набув статусу фізичної особи-підприємця в розумінні положень цього закону, оскільки не вчинив передбачених ним дій для проведення державної реєстрації в Єдиному державному реєстрі.

01.07.2010 було прийнято Закон України № 2390-VI "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємці" щодо спрощення механізму державної реєстрації припинення суб`єктів господарювання".

Прикінцевими та перехідними положеннями цього Закону було визначено, що процес включення до Єдиного державного реєстру відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, зареєстрованих до 01.07.2004, завершується через рік, починаючи з дня набрання чинності цим Законом (пункт 2).

Всі юридичні особи та фізичні особи-підприємці, створені та зареєстровані до 1 липня 2004, відповідно до п. 3 Закону № 755-VI, зобов`язані у встановлений пунктом 2 цього розділу строк подати державному реєстратору реєстраційну картку для включення відомостей про них до Єдиного державного реєстру та для заміни свідоцтв про їх державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка або для отримання таких свідоцтв (пункт 3).

Свідоцтва про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 1 липня 2004, після настання встановленого пунктом 2 цього розділу строку вважаються недійсними (пункт 4).

Відповідно до пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2390-VI спеціально уповноважений орган з питань державної реєстрації протягом місяця з дати завершення процесу включення до Єдиного державного реєстру відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, передає відомості про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, включених до Єдиного державного реєстру, органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування, які в межах своїх повноважень ведуть облік юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та/або проводять реєстрацію юридичних осіб будь-яких організаційно-правових форм та фізичних осіб-підприємців.

Уповноважені органи протягом місяця з дня отримання від спеціально уповноваженого органу з питань державної реєстрації відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, включених до Єдиного державного реєстру, проводять звірення даних реєстрів (баз даних реєстрів, журналів реєстрації, обліку тощо), що ведуться ними, з даними Єдиного державного реєстру. За результатами звірення уповноважені органи подають спеціально уповноваженому органу з питань державної реєстрації відомості з відомчих реєстрів (баз даних реєстрів, журналів реєстрації, обліку тощо) про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, відомості про яких не включені до Єдиного державного реєстру (пункт 7).

За результатами проведеного звірення уповноважені органи оприлюднюють у спеціалізованих друкованих засобах масової інформації та/або на відомчих веб-сайтах відомості про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, відомості про яких на дату завершення процесу включення до Єдиного державного реєстру відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців не включені до Єдиного державного реєстру.

Згідно з пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2390-VI після закінчення передбаченого для включення відомостей до Єдиного державного реєстру строку, встановленого пунктом 2 цього розділу, уповноважені органи у місячний строк проводять остаточне звірення даних відомчих реєстрів (баз даних реєстрів, журналів реєстрації, обліку тощо), за результатами якого готують аналітичну інформацію для передачі її тимчасовим міжвідомчим спеціальним комісіям, утвореним з метою проведення в Автономній Республіці Крим та відповідних областях інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, відомості про яких до строку, встановленого пунктом 2 цього розділу, не включені до Єдиного державного реєстру.

За результатами проведеної тимчасовими міжвідомчими спеціальними комісіями роботи відомості про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, включаються до Єдиного державного реєстру з відміткою про те, що свідоцтва про їх державну реєстрацію, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 1 липня 2004 року, вважаються недійсними.

Водночас пунктом 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2390-VI передбачено, що порядок утворення, а також завдання та повноваження тимчасових міжвідомчих спеціальних комісій встановлюються спеціально уповноваженим органом з питань державної реєстрації.

Наказом Міністерства юстиції України № 575/5 від 12.04.2012, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 13.04.2012 року за № 569/20882, затверджено Положення про тимчасові міжвідомчі спеціальні комісії з питань проведення інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (далі Положення).

Пунктами 1, 2 цього Положення визначено, що комісії створюються в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі з метою проведення інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, зареєстрованих до 01 липня 2004 року, відомості про яких на дату завершення процесу включення до Єдиного державного реєстру відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців не включені до Єдиного державного реєстру (далі невключені суб`єкти).

Відповідно до пунктів 4.3 Положення комісія розглядає, аналізує прийняту від уповноважених органів аналітичну інформацію; складає узагальнену інформацію про невключених юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, зареєстрованих до 01 липня 2004 року, відомості про яких на дату завершення процесу включення до Єдиного державного реєстру відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців не включені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, у розрізі районів та міст обласного значення відповідно в Автономній Республіці Крим, областях, районів у містах Києві та Севастополі за формами згідно з додатками 3 та 4; передає узагальнену інформацію про невключених суб`єктів державним реєстраторам за місцезнаходженням юридичних осіб та за місцем проживання фізичних осіб-підприємців для подальшого включення цих відомостей до Єдиного державного реєстру, про що складається акт приймання-передачі у двох примірниках. Узагальнена інформація про невключених суб`єктів може передаватися частинами; передає узагальнену інформацію про невключених суб`єктів Державній реєстраційній службі України.

Комісія завершує свою діяльність після отримання від державних реєстраторів звіту про завершення процесу включення до Єдиного державного реєстру невключених суб`єктів (пункт 4.10 Положення).

Водночас пунктом 5 вищезазначеного наказу Міністерства юстиції України № 575/5 від 12.04.2012 на державних реєстраторів юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців покладено обов`язок забезпечити включення до Єдиного державного реєстру відомостей про невключених суб`єктів на підставі аналітичної інформації, отриманої від тимчасових міжвідомчих спеціальних комісій з питань проведення інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Підсумовуючи, суд зазначає, що системний аналіз наведених норм законодавства України дає змогу зробити висновок про те, що починаючи з 01.07.2004 державна реєстрація фізичної особи-підприємця здійснюється в порядку та на підставах, визначених Законом №755-VI. Оскільки позивач, будучи зареєстрованим як суб`єкт підприємницької діяльності, після набрання чинності цим Законом не пройшов передбачену ним процедуру державної реєстрації, немає підстав вважати, що він набув статусу фізичної особи-підприємця. Водночас ані основні положення, ані перехідні положення Закону № 755-VI не містять приписів про автоматичне набуття статусу фізичної-особи підприємця громадянами, які були зареєстровані до 01.07.2004 як суб`єкти підприємницької діяльності, але не пройшли процедури перереєстрації за новим законом.

Відтак, з огляду на встановлені обставини суд дійшов висновку, що вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-6831-17-У, що сформована Головним управлінням ДФС у Вінницькій області 15.11.2018 та вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-6831-17-У, що сформована Головним управлінням ДПС у Вінницькій області 17.09.2019, є протиправними та підлягають скасуванню судом, адже в ході судового розгляду не знайшов підтвердження факт реєстрації ОСОБА_1 фізичною особою-підприємцем у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Тому в цій частині позовні вимоги належить задовольнити.

З приводу позовної вимоги зобов`язального характеру, то слід звернути увагу на таке.

З огляду на встановлення в ході судового розгляду безпідставності формування вимог про сплату боргу, що оскаржуються, у зв`язку із відсутністю доказів того, що ОСОБА_1 має статус фізичної особи-підприємця, тому, на переконання суду, ефективним для спірних правовідносин способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання відповідача виключити з податкового обліку інформацію про ОСОБА_1 як фізичну особу-підприємця.

Відповідно до статтей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно зі статтею 90 цього Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що позовну заяву належить задовольнити .

Судові витрати підлягають до відшкодування відповідно до положень статті 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-6831 -17-У, що сформована Головним управлінням ДФС у Вінницькій області 15.11.2018.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-6831 -17-У, що сформована Головним управлінням ДПС у Вінницькій області 17.09.2019.

Зобов`язати Головне управління ДПС у Вінницькій області виключити з податкового обліку інформацію про ОСОБА_1 як фізичну особу-підприємця.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області сплачений судовий збір в розмірі 2522,40 грн. (дві тисячі п`ятсот двадцять дві грн. 40 коп.).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 )

Відповідач: Головне управління ДПС у Вінницькій області (Хмельницьке шосе, 23, м.Вінниця, )

Повний текст рішення складено 30.03.2020

Суддя Томчук Андрій Валерійович