Справа № 1.380.2019.006998
Суддя: Костецький Назар Володимирович
Дата ухвалення: 2020-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 1.380.2019.006998
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Костецького Н.В., розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про визнання протиправними наказів, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, у якій згідно із заявами від 05.02.2020 (вх. № 6439), від 17.02.2020 (вх. № 8862), просить суд:

- визнати протиправними і скасувати накази Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 10.12.2019 № 13-9487/16-19-СГ, від 21.01.2020 № 13-1015/16-20-СГ;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Львівській області надати дозвіл ОСОБА_1 на розробку проектів землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 1,5000 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Старояричівської сільської ради Кам`янка-Бузького району Львівської області (за межами населених пунктів) та щодо поділу земельної ділянки з кадастровим номером :10:000:0429.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 1,5000 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Старояричівської сільської ради Кам`янка-Бузького району Львівської області (за межами населених пунктів). Проте, наказом від 10.12.2019 № 13-9487/16-19-СГ відповідач відмовив ОСОБА_1 у задоволенні клопотання, оскільки земельна ділянка знаходиться в межах проінвептаризованого та зареєстрованого в ДЗК масиву (кадастровий номер :10:000:0429 площею 50,0518 га), поділ якої не проведено. Звертає увагу, що зазначена підстава є такою, що не передбачена чинним законодавством для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки. Окрім того, позивач звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на поділ земельної ділянки із кадастровим номером :10:000:0429 із подальшою приватизацією земельної ділянки площею 1,5000 га. Наказом Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 21.01.2020 № 13-1015/16-20-СГ відмовлено позивачу у наданні згоди на поділ земельної ділянки, оскільки земельна ділянка із кадастровим номером :10:000:0429 передбачена для включення до переліку земельних ділянок, права оренди на які буде виставлено на земельні торги. Проте, позивач вказує, що така відмова порушує право позивача на безоплатну приватизацію земельної ділянки, оскільки суперечить ч. 3 ст. 134 Земельного кодексу України, відповідно до якої земельні торги не проводяться при наданні (передачі) земельних ділянок громадянам, передбачених статтями 34, 36 та 121 цього Кодексу.

Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву від 27.01.2020 (вх. № 4306). Зазначає, що у випадку якщо громадяни не бажають отримати велику площу проінвентаризованої земельної ділянки у користування, однак бажають отримати у власність менші площі, в межах норм безоплатної приватизації, визначені ст. 121 Земельного кодексу України (не більше 2,0 га) необхідно розробити документацію із землеустрою щодо поділу цієї земельної ділянки. У разі якщо земельна ділянка проінвентаризована та зареєстрована надання її частини позивачу можливе в результаті поділу уже сформованої земельної ділянки на підставі технічної документації із землеустрою. Згідно із ст. 56 Закону України «Про землеустрій» технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок включає, зокрема згоду власника земельної ділянки, для земель державної власності - органу, уповноваженого здійснювати розпорядження земельною ділянкою, на поділ чи об`єднання земельних ділянок користувачем. Тобто у разі якщо земельна ділянка сформована, органом виконавчої влади надається дозвіл на поділ уже сформованого в результаті проведення інвентаризації земельного масиву на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок. Окрім того, звертає увагу, що найбільш ефективним із можливих способів захисту порушеного права є зобов`язання відповідача розглянути клопотання ОСОБА_1 повторно.

05.02.2020 представник позивача подав відповідь на відзив (вх. № 6451).

В судовому засіданні 03.03.2020 представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, які викладені в позовній заяві та відповіді на відзив, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 03.03.2020 заперечив щодо задоволення позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Представник позивача та позивач у судове засідання 17.03.2020 не прибув, подав до суду клопотання від 17.03.2020 (вх. № 14639), відповідно до якого просить розглядати справу у письмовому провадженні, позов задоволити.

Представник відповідача у судове засідання 17.03.2020 не прибув, про причини неприбуття суд не повідомив, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується розписокою.

Згідно ч. 9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Оскільки всі всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, враховуючи відсутність потреби заслухати свідка та експерта, суд перейшов до розгляду справи у письмове провадження.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та пояснення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 1,5000 га, за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Старояричівської сільської ради Кам`янка-Бузького району Львівської області (за межами населених пунктів).

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 10.12.2019 № 13-9487/16-19-СГ ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої на території Старояричівської сільської ради Кам`янка-Бузького району, орієнтовний розмір земельної ділянки 1,5000 га, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Підставою відмови вказано, що земельна ділянка знаходиться в межах проінвентаризованого та зареєстрованого в ДЗК масиву (кадастровий номер :10:000:0429, площею 50,0518 га), поділ якої не проведено.

Враховуючи наказ Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 10.12.2019 № 13-9487/16-19-СГ, позивач звернувся із клопотанням до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про надання дозволу на поділ земельної ділянки із кадастровим номером :10:000:0429 із подальшою приватизацією земельної ділянки площею 1,5000 га в межах норм безоплатно приватизації землі.

21.01.2020 наказом Головне управління Держгеокадастру у Львівській області № 13-1015/16-20-СГ відмовило ОСОБА_1 у наданні згоди на поділ земельної ділянки із кадастровим номером :10:000:0429, площею 50,0518 га, розташованої на території Старояричівської сільської ради Кам`янка-Бузького району. Підставою відмови вказано те, що земельна ділянка передбачена для включення до переліку земельних ділянок, права оренди на які буде виставлено на земельні торги Головним управління Держгеокадастру у Львівській області.

Не погоджуючись із оскаржуваними наказами Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Даючи оцінку спірним правовідносинам суд керувався таким.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини четвертої статті 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Згідно пункту 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 15 (далі - Положення №15) Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Підпунктом 31 пункту 4 Положення № 15 визначено, що Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельного кодексу України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи.

Відповідно до частин першої та другої статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно частин третьої-п`ятої статті 116 Земельного кодексу України, безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Відповідно до частини шостої статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно абзацу 1 частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно частин першої та другої статті 79-1 Земельного кодексу України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки, як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Відповідно до частини п`ятої статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Згідно частини шостої та сьомої статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.

Частинами дев`ятою та десятою статті 79-1 Земельного кодексу передбачено, що земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Відповідно до частини першої статті 50 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.

Повноваження відповідних органів виконавчої влади щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені статтями 118, 122 Земельного кодексу України.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок, що ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.02. 2018 року в справі № 545/808/17.

Виходячи з аналізу положень статті 79-1 Земельного кодексу України можна дійти висновку, що підставою для формування земельних ділянок шляхом поділу раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення, є технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Відтак, за даних обставин справи, до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина шоста статті 79-1 Земельного кодексу України, яка встановлює, що формування земельних ділянок шляхом поділу раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення, здійснюється на підставі відповідної технічної документації із землеустрою.

Крім того, згідно з частиною першою статті 50 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.

Отже, формування земельних ділянок шляхом поділу раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення, здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу земельних ділянок.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 1,5000 га, за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Старояричівської сільської ради Кам`янка-Бузького району (за межами населених пунктів).

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 10.12.2019 № 13-9487/16-19-СГ ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої на території Старояричівської сільської ради Кам`янка-Бузького району, орієнтовний розмір земельної ділянки 1,5000 га, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Підставою відмови зазначено, що земельна ділянка знаходиться в межах проінвентаризованого та зареєстрованого в ДЗК масиву (кадастровий номер :10:000:0429, площею 50,0518), поділ якої не проведено.

Таким чином, позивач звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

При цьому земельна ділянки площею 1,5000 га, яку позивач хотів отримати у власність, входять до складу земельної ділянки площею :10:000:0429, площею 50,0518 га.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що оскільки позивач звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, а не з технічною документацією щодо поділу та сформованої земельної ділянки, що суперечить вимогам частини шостої статті 79-1 Земельного кодексу України, відповідач законно відмовив у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

Аналогічні висновки щодо застосування норм матеріального права містяться в постановах Верховного Суду від 21.08.2019 у справі № 823/1179/17, від 03.10.2019 у справі № 823/1172/17, від 05.03.2020 у справі № 823/1173/17, від 05.03.2020 у справі № 823/1181/17, від 23.01.2020 у справі № 823/1174/17, від 26.11.2019 у справі № 823/1180/17.

На підставі навевдено, позовні вимоги про визнання протиправним і скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 10.12.2019 № 13-9487/16-19-СГ та зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Львівській області надати дозвіл ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 1,5000 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Старояричівської сільської ради Кам`янка-Бузького району Львівської області (за межами населених пунктів) - задоволенню не підлягають.

Судом також встановлено, що отримавши наказ Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 10.12.2019 № 13-9487/16-19-СГ про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, з підстави, що земельна ділянка знаходиться в межах проінвентаризованого та зареєстрованого в ДЗК масиву (кадастровий номер :10:000:0429, площею 50,0518), поділ якої не проведено, позивач позивач звернувся із клопотанням до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про надання дозволу на поділ земельної ділянки із кадастровим номером :10:000:0429 із подальшою приватизацією земельної ділянки площею 1,5000 га в межах норм безоплатно приватизації землі.

21.01.2020 наказом Головне управління Держгеокадастру у Львівській області № 13-1015/16-20-СГ відмовило ОСОБА_1 у наданні згоди на поділ земельної ділянки із кадастровим номером :10:000:0429, площею 50,0518 га, розташованої на території Старояричівської сільської ради Кам`янка-Бузького району.

Проаналізувавши норми Земельного кодексу України, Закону України «Про землустрій», суд не знайшов обгрунтованих підстав для відступлення від висновків викладених у постановах Верховного Суду від 21.08.2019 у справі № 823/1179/17, від 03.10.2019 у справі № 823/1172/17, від 05.03.2020 у справі № 823/1173/17, від 05.03.2020 у справі № 823/1181/17, від 23.01.2020 у справі № 823/1174/17, від 26.11.2019 у справі № 823/1180/17.

Таким чином, позивач також звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області вдруге із заявою, що суперечить вимогам частини шостої статті 79-1 Земельного кодексу України.

Враховуючи наведене, позовні вимоги щодо визнання протиправним і скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 21.01.2020 № 13-1015/16-20-СГ; зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Львівській області надати дозвіл ОСОБА_1 щодо поділу земельної ділянки з кадастровим номером :10:000:0429 - задоволенню не підягають.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні критерії відповідачем дотримані. З огляду на вищевказане суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 242 - 246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

в и р і ш и в:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про визнання протиправним наказів, зобов`язання вчинити дії відмовити.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст судового рішення складено 27.03.2020.

Суддя Костецький Н.В.