Справа № 472/1262/19
Суддя: Орленко Л. О.
Дата ухвалення: 2020-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 472/1262/19
Провадження №2-а/472/1/20
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 березня 2020 року смт. Веселинове
Миколаївської області
Веселинівський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого судді - Орленко Л.О.,
з участю секретаря
судового засідання - Ставніченко А.П.,
позивача - ОСОБА_1 ,
представника відповідача - Одноор Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №3 смт. Веселинове адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Веселинівського районного військового комісаріату про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,
18 вересня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - Веселинівський РВК) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення.
В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що 22.08.2019 року Військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_1 винесено постанову № 1/441 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 210-1 КупАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень.
Позивач посилається на незаконність винесеної постанови та дій Військового комісара, оскільки будь-яких вимог законів він не порушував, вказує, що йому не було відомо про складення на нього протоколу про адміністративне правопорушення, на підставі якого була винесена спірна постанова, протокол він не отримував та належним чином не був повідомлений про місце, дату та час розгляду справи про адміністративне правопорушення, а тому не мав можливості підготуватися, скористатись своїм правом на захист.
З огляду на викладене, позивач просить скасувати оскаржувану постанову.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в тому ж обсязі і з тих же підстав і зокрема зазначив, що підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності не було, протокол про адміністративне правопорушення йому не направлявся, а дізнався про його існування лише тоді, коли отримав його копію разом з відзивом на позовну заяву. Вважає дії Військового комісара упередженими, можливо через те, що він як державний реєстратор та Миколаївський обласний військовий комісаріат являються сторонами в іншій судовій справі, яка знаходиться на апеляційному оскарженні, вважає, що була порушена процедура, строки та порядок притягнення його до адміністративної відповідальності.
Представник відповідача - Одноор Н.В., з урахуванням відзиву на позовну заяву від 31.10.2019 року, в судовому засіданні, зокрема зазначила, що виконуючи завдання територіальної оборони України в межах своїх повноважень військовий комісар Веселинівського РВК видав розпорядження №5 від 19.08.2019 року щодо здійснення оповіщення позивача ОСОБА_1 про його виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 на відправку на навчальні збори ОР-ІІ з 28.08.2019 року терміном на 10 діб, яке було направлено для здійснення оповіщення до голови Веселинівської РДА, однак позивач без поважних причин відмовився від отримання повістки на відправку на навчальні збори, тому відповідальними посадовими особами Веселинівської РДА складено Акт про відмову в отриманні повістки від 19.08.2019 року №1. Після чого, посадові особи Веселинівського РВК прийшли до Веселинівської РДА на робоче місце позивача з метою роз`яснити суть, мету та поважність навчальних зборів, а також нагадати про необхідність дотримання ним законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Однак, позивач в пристуності двох своїх колег заявив, що він відмовляється розмовляти на цю тему з ними, на збори не поїде, нічого підписувати не буде. Після чого, факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 210-1 КУпАП, було зафіксовано шляхом складення протоколу про адміністративне правопорушення. Від надання письмових пояснень, ознайомлення із правами, надання будь-якої інформації позивач категорично відмовився і намагався вигнати їх з кабінету. Після чого посадовою особою Веселинівського РВК ОСОБА_2 були запрошені свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і в їх присутності повторно запропоновано позивачу надати письмові пояснення, ознайомитись із правами, змістом протоколу, роз`яснено позивачу про дату, час та місце розгляду вказаного протоколу, про його право у наданні доказів, які спростовують або пом`якшують його вину, однак він відмовився підписувати протокол та отримувати його. За наслідками складеного протоколу військовим комісаром ОСОБА_5 22.08.2019 року розглянуто справу про адміністративне правопорушення у відсутність позивача, оскільки він не прибув, і винесено постанову №1/441, згідно з якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 210-1 КУпАП. Тому, вважає постанову законною та просить відмовити в позовних вимогах в повному обсязі.
В судове засідання 25 березня 2020 року позивач ОСОБА_1 не прибув, проте 25.03.2020 року на електронну адресу суду подав заяву, в якій просив суд розглядати справу у його відсутність та вказав про підтримання позовних вимог.
Відповідач про дату, час та місце судового засідання був повідомлений 17.03.2020 року, що підтверджується витягом з розносної книги. Заяв щодо судового засідання, призначеного на 25.03.2020 року, не подав. Однак відповідачем були подані заяви від 11.12.2019 року, 17.12.2019 року, в яких відповідач просив суд розглядати справу у відсутність представника та відмовити в задоволенні позовних вимог.
Відповідно до ст.205 КАС України суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін.
Заслухавши вступне слово позивача ОСОБА_1 та представника відповідача Одноор Н.В., з урахуванням відзиву на позовну заяву, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та наданих доказів, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що виконуючи завдання територіальної оборони України в межах своїх повноважень військовий комісар Веселинівського РВК видав розпорядження №5 від 19.08.2019 року щодо здійснення оповіщення позивача ОСОБА_1 про його виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 на відправку на навчальні збори ОР-ІІ з 28.08.2019 року терміном на 10 діб, яке було направлено для здійснення оповіщення до голови Веселинівської РДА, однак позивач без поважних причин відмовився від отримання повістки на відправку на навчальні збори, тому відповідальними посадовими особами Веселинівської РДА складено Акт про відмову в отриманні повістки від 19.08.2019 року №1. Після цього, 21.08.2019 року посадові особи Веселинівського РВК прийшли до Веселинівської РДА на робоче місце позивача з метою роз`яснити суть, мету та поважність навчальних зборів, а також нагадати про необхідність дотримання ним законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Однак, позивач був зайнятий роботою, через що відмовився спілкуватися з представниками відповідача. Після цього, факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 210-1 КУпАП, було зафіксовано шляхом складення протоколу про адміністративне правопорушення, в якому було зазначено, що 21.08.2019 року під час вручення повістки на навчальні збори резервістів ОР-ІІ в м. Очаків терміном на 10 діб ОСОБА_1 відмовився в отриманні без поважних причин.
22.08.2019 року Військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_1 винесено постанову № 1/441 про притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 210-1 КупАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень.
Зі змісту постанови вбачається, що ОСОБА_1 21.08.2019 року відмовився від отримання повістки та прибутті за викликом до Веселинівського РВК для проходження навчальних зборів без поважних причин.
За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення прийнято рішення про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень.
Дана постанова була направлена позивачу поштою, яку останній отримав 12.09.2019 року.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 235 КУпАП до компетенції військових комісаріатів віднесено розгляд справ про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 210-1 цього Кодексу.
Так, військові комісаріати розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення військовозобов`язаними чи призовниками законодавства про військовий обов`язок і військову службу, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про умисне зіпсуття обліково-військових документів чи втрату їх з необережності, про неявку на виклик у військовий комісаріат, про неподання у військові комісаріати списків юнаків, які підлягають приписці до призовних дільниць, про прийняття на роботу військовозобов`язаних і призовників, які не перебувають на військовому обліку, про незабезпечення сповіщення військовозобов`язаних і призовників про їх виклик у військові комісаріати, перешкоду їх своєчасній явці на збірні пункти чи призовні дільниці, про несвоєчасне подання документів, необхідних для ведення військового обліку військовозобов`язаних і призовників, несповіщення їх про виклик у військові комісаріати, про неподання відомостей про військовозобов`язаних і призовників (статті 210, 210-1, 211 - 211-6). Від імені військових комісаріатів розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право районні (міські) військові комісари.
Відповідно до витягу із наказу військового комісара Веселинівскього РВК №105 від 26.12.2018 року провідний спеціаліст командування ОСОБА_2 уповноважена на складання протоколів та оформлення матеріалів про військові адміністративні правопорушення - (а.с.43).
Тому, з врахуванням викладено, суд вважає безпідставними доводи позивача про те, що протокол про адміністративне правопорушення був складений неуповноваженою особою.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ч. 1 ст. 251 КУпАП). Ці дані встановлюються поясненням особи, що притягається до адміністративної відповідальності, поясненнями свідків, а також показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при здійсненні нагляду за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа), яка розглядає справу про адміністративне правопорушення, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких грунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Згідно з ст.283 Кодексу про адміністративні правопорушення постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна містити найменування органу, який виніс постанову, дату розгляду справи, відомості про особу, щодо якої розглядається справа, опис обставин, установлених при розгляді справи, зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення, прийняте рішення по справі.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (міського) військового комісаріату для оформлення військово-облікових документів, приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних; проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії районного (міського) військового комісаріату; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.
Виконання військового обов`язку в запасі полягає в дотриманні військовозобов`язаними порядку і правил військового обліку, проходженні зборів для збереження та вдосконалення знань, навичок і умінь, необхідних для виконання обов`язків військової служби в особливий період - (ст.2 Закону).
Відповідно до ст.27 Закону «Про військовий обов`язок і військову службу» в запас Збройних Сил України та інших військових формувань зараховуються громадяни України, які придатні за станом здоров`я до проходження військової служби в мирний або воєнний час і не досягли граничного віку перебування в запасі.
Згідно з ст.29 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовозобов`язані призиваються на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори.
Військовозобов`язані, яким надійшла повістка районного (міського) військового комісаріату (органу Служби безпеки України) на прибуття для призову на збори, зобов`язані прибути в пункт і в строк, зазначені у повістці.
Поважними причинами неприбуття чи несвоєчасного прибуття військовозобов`язаного до військового комісаріату для призову на збори в пункт і в строк, установлені військовим комісаріатом, які підтверджені відповідними документами, визнаються перешкоди стихійного характеру, сімейні обставини та інші поважні причини, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст.20 Закону України «Про оборону» громадяни, винні у порушенні законодавства та інших нормативно-правових актів у сфері оборони України, несуть відповідальність згідно із законом.
Статтею 42 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено, що громадяни України, винні у порушенні порядку військового обліку, проходження зборів, мобілізаційної підготовки та мобілізаційної готовності, прибуття за викликом до військового комісаріату, а також у вчиненні інших порушень законодавства про військовий обов`язок і військову службу, несуть відповідальність згідно із законом.
У частині першій статті 277 КУпАП закріплено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.
Відповідно до ст. 277-2 КУпАП повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.
З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 Кодексу).
Права особи при розгляді справ про адміністративні правопорушення закріплені ст.268 КУпАП, відповідно до якої особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі.
З матеріалів справи вбачається, що протокол про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення було складено 21.08.2019 року, а спірну постанову винесено наступного дня - 22.08.2019 року, що значно обмежило право позивача на захист. Крім того, хоча позивач і відмовився від отримання протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, в якому зазначено дату, час та місце розгляду справи, однак це не свідчить про те, що його було належним чином сповіщено про розгляд справи про адміністративне правопорушення, враховуючи положення ст.277-2 КУпАП про те, що повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи.
Відповідно до ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Згідно з п.п. а, b, c, d п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожний обвинувачений має щонайменше такі права: бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього; мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або - за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника - одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя; допитувати свідків обвинувачення або вимагати, щоб їх допитали, а також вимагати виклику й допиту свідків захисту на тих самих умовах, що й свідків обвинувачення.
Вимоги п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод слід розглядати як конкретний аспект права на справедливий судовий розгляд, гарантований п. 1 ст. 6 Конвенції, що передбачає право мати час та можливості, необхідні для підготовки свого захисту, що означає, що підготовка основного захисту в його інтересах охоплює все, що є "необхідним" для підготовки основного розгляду справи. Обвинувачений повинен мати можливість організувати свій захист належним чином і без обмежень можливості надання органу, який розглядає справу, всіх відповідних аргументів захисту і, таким чином, вплинути на результат провадження. Питання адекватності часу та можливостей, наданих обвинуваченому, слід вирішувати в контексті обставин кожної конкретної справи. Обмеження зазначених прав є порушенням п. 3 ст. 6 Конвенції, взятого в поєднанні з п. 1 ст. 6 Конвенції.
Відповідачем не надано суду доказів того, що ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, а тому останній був позбавлений прав, гарантованих ст. 268 КУпАП та ч. 3 ст. 6 Конвенції.
Згідно з ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідальність за ч. 1 ст. 210-1 КУпАП настає за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Мобілізаційна підготовка - це комплекс організаційних, політичних, економічних, фінансових, соціальних, правових та інших заходів, які здійснюються в мирний час з метою підготовки національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій до своєчасного й організованого проведення мобілізації та задоволення потреб оборони держави і захисту її території від можливої агресії, забезпечення життєдіяльності населення в особливий період.
Мобілізація - це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 210-1 КУпАП, полягає у порушенні законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності.
Суб`єктами правопорушення можуть бути як посадові особи, так і громадяни.
Тобто однією з ключових ознак відповідальності за цією нормою є «Порушення законодавства».
Диспозиція цієї норми закону є бланкетною і лише описує безпосередньо саме правопорушення, але для повного визначення ознак цього правопорушення відсилає до інших галузей права, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які встановлюють правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначають засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів. Зокрема, така норма має загальний і конкретизований зміст. Загальний зміст бланкетної диспозиції передається словесно-документною формою відповідної статті КУпАП і в обов`язковому порядку включає положення інших нормативно-правових актів. Із загальним змістом бланкетної диспозиції пов`язане визначення діяння як правопорушення певного виду та встановлення за нього адміністративної відповідальності, а конкретизований зміст цієї диспозиції передбачає певну деталізацію відповідних положень інших нормативно-правових актів, що наповнює адміністративно-правову норму більш конкретним змістом.
Тому, оскільки така норма закону як ч. 1 ст. 210-1 КУпАП, за якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, є бланкетною, то при провадженні у справі необхідно було з`ясувати, серед іншого, яку норму спеціального закону порушила особа, в чому полягає суть цих порушень, із відповідним закріпленням вказаних норм, як в протоколі про адміністративне правопорушення, так і в самій постанові.
Однак, в протоколі про адміністративне правопорушення не було зазначено, яку норму спеціального закону порушив ОСОБА_1 , а військовим комісаром при розгляді справи дане питання не було з`ясовано, і в постанові №1/441 від 22 серпня 2019 року лише було констатовано факт відмови від отримання повістки та прибутті за викликом на навчальні збори, однак не зазначено, яке ж саме законодавство було порушено ОСОБА_1 , що свідчить про недотримання посадовою особою вимог ст. 280 КУпАП щодо з`ясування всіх обставин у справі.
Допитані в судовому засіданні за клопотанням позивача свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (які вказані в протоколі про адміністративне правопорушення) жодним чином не спростували встановлені судом обставини справи, а лише підвердили, що підписували протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно позивача ОСОБА_1 , зокрема зазначили, що зі слів посадової особи Веселинівського РВК їм відомо, що ОСОБА_1 відмовився від отримання повістки про виклик до військового комісаріату та відмовився від отримання протоколу про адміністративне правопорушення.
Також, як вбачається із змісту протоколу та оскаржуваної постанови, вони не відповідають диспозиції вищевказаних норм закону, оскільки ОСОБА_1 притягнуто до адміністартивної відповідальності за відмову станом на 21.08.2019 року від отримання повістки, а не за неявку на виклик до військового комісаріату 28.08.2019 року. До того ж, постанова винесена 22.08.2019 року, а позивачу необхідно було з`явитись до військового комісаріату ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Крім того, в графі оскаржуваної постанови "перелік статей, пунктів нормативно-правових актів, що були порушені" зазначена ч. 1 ст. 210-1 КУпАП, тобто замість норми спеціального закону, яку порушив ОСОБА_1 , військовий комісар вказав норму КУпАП, якою передбачена за таке порушення відповідальність, що свідчить про викладення об`єктивної сторони правопорушення не в повному обсязі та вказує на порушення прав ОСОБА_1 бути негайно і детально поінформованим про характер і причини обвинувачення (адміністративного правопорушення) та про порушення права на захист.
Крім цього, оскаржуваною постановою на ОСОБА_1 було накладено максимальне стягнення, яке передбачене санкцією ч. 1 ст. 210-1 КУпАП, однак у постанові необґрунтовано підстави для прийняття такого рішення. Не враховано, що ОСОБА_1 нагороджувався грамотою військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 за сумленне виконання військового та громадського обов`язку під час проходження навчальних зборів із підрозділами територіальної оборони Миколаївської області, активну життєву позицію, патріотизм та любов до Батьківщини - (а.с.7).
Необґрунтоване накладення максимального стягнення також свідчить про недотримання посадовою особою вимог ст. 280 КУпАП про з`ясування: чи підлягає особа адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу та інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
При розгляді справи про адмінправопорушення та винесенні постанови №1/441 від 22 серпня 2019 року відповідачем не було дотримано процесуальних вимог притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, а тому вказана постанова є протиправною і підлягає скасуванню.
При цьому, суд враховує висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України №23-РП/2010 від 22.12.2010 року, відповідно до яких адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумціях, в тому числі і закріпленій в ст.62 Конституції України презумпції невинуватості.
Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач не довів правомірність прийнятої ним постанови у справі про адміністративне правопорушення, якою накладено на позивача ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн. за ч.1 ст.210-1 КУпАП, а за такого позовні вимоги про визнання постанови №1/441 від 22 серпня 2019 року протиправною та її скасування є обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 6, 19, 20, 73-77, 241-245,286 КАС України, суд -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Веселинівського районного військового комісаріату про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову Військового комісара Веселинівського районного військового комісаріату Миколаївської області від 22 серпня 2019 року № 1/441 у справі про адміністративне правопорушення про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у розмірі 510,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.210-1 КУпАП.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 210-1 КУпАП, - закрити.
Рішення суду може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду складено 25 березня 2020 року.

Суддя Веселинівського районного суду
Миколаївської області Л.О. Орленко