Справа № 120/167/20-а
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2020-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

30 березня 2020 р. Справа № 120/167/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дончика Віталія Володимировича, розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання протиправнм та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії

в с т а н о в и в :

17.01.2020 року ОСОБА_1 звернулась в суду з адміністративним позовом, в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначила, що в листопаді 2019 року звернулась із клопотанням до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про надання ОСОБА_2 дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва, сільськогосподарського призначення, державної форми власності, орієнтовною площею 0,12 га, кадастровий номер земельної ділянки :01:004:1403 (землі запасу, код 16.00), з метою подальшої передачі безоплатно у власність, яка розташована на території Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області. Однак, 21.12.2019 року відповідач наказом №2-25024/15-19-СГ відмовив ОСОБА_2 в наданні такого дозволу.

На переконання позивача, відмова оформлена наказом №2-25024/15-19-СГ від 21.12.2019 року не є мотивованою та не відповідає вимогам ч.7 ст. 118 ЗК України, що і стало підставою для звернення з цим позовом до суду, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати наказ від 21.12.2019 року №2-25024/15-19-СГ, виданий Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області щодо надання відмови в наданні дозволу на розробку документації із землеустрою ОСОБА_2 ;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області надати дозвід на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, сільськогосподарського призначення, для ведення садівництва, державної форми власності, орієнтовною площею 0,12 га, з метою подальшої передачі безоплатно у власність, яка розташована на території Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області.

Ухвалою суду від 22.01.2020 року позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

10.02.2020 року до суду надійшли матеріали на усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 14.02.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

04.03.2020 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Зокрема вказав, що у поданому клопотанні позивач не зазначила, на який саме вид документації просить надати дозвіл. Водночас чинним законодавством передбачено можливість виготовлення різних видів документації щодо формування земельних ділянок.

Крім того, позивач у своєму клопотанні просила надати їй дозвіл на розроблення документації із землеустрою для ведення садівництва, тоді як земельна ділянка, частину якої бажає отримати позивач, відноситься до земель запасу (код 16.00). Отже, позивач самостійно визначає та змінює призначення земельної ділянки з кадастровим номером :01:004:1403.

Таким чином, відповідач вважає, що відмова є правомірною та відповідає вимогам ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд встановив наступні фактичні обставини.

18 листопада 2019 року ОСОБА_1 , як законний представник неповнолітньої ОСОБА_2 , звернулась із клопотанням до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про надання ОСОБА_2 дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення у власність для ведення садівництва земельної ділянки сільськогосподарського призначення, державної форми власності, з кадастровим номером :01:004:1403 (землі запасу), орієнтовною площею 0,12 га, яка розташована за межами села Агрономічне Вінницького району Вінницької області.

До клопотання додано викопіювання з Публічної кадастрової карти України з позначенням бажаного місця розташування земельної ділянки та копія свідоцтва про народження ОСОБА_2

21.12.2019 року відповідач наказом №2-25024/15-19-СГ відмовив у надані такого дозволу. Мотивуючи відмову зазначив, що на підставі ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, у зв`язку з невідповідністю місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко- економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно - територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, оскільки у клопотанні не зазначено який саме вид документації згідно статті 25 Закону України «Про землеустрій».

Позивач вважає відмову протиправною та такою, що не відповідає положенням ч. 7 ст. 118 ЗК України, а тому за захистом прав своєї неповнолітньої дитини звернулась з цим позовом до суду.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд керується наступним.

Згідно зі статтею 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Правовідносини у сфері забезпечення права громадян на землю урегульовано Земельним кодексом України (далі- ЗК України).

Частинами 1-3 статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Пунктом "а" частини 3 ст. 22 ЗК України визначено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Пунктом "в" частини першої ст. 121 ЗК України визначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара.

Отже, позивач має право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення садівництва у розмірі - не більше 0,12 гектара

Статтею 118 ЗК України визначається порядок безоплатної приватизації земельних ділянок.

Згідно з частиною 6 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Таким чином, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності у клопотанні зазначають цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). При цьому, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 ЗК України, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені частиною 6 статті 118 ЗК України.

Як вже встановлено судом, з метою реалізації права на безоплатну приватизацію земель сільськогосподарського призначення державної форми власності позивач, в інтересах неповнолітньої дитини звернулась із клопотанням до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення, для ведення садівництва, орієнтовною площею 0,12 га, кадастровий номер земельної ділянки :01:004:1403 (землі запасу, код 16.00), яка розташована на території Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області (за межами населеного пункту).

До вказаного клопотання позивач додала усі необхідні документи, зокрема графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Відповідно до частини 7 статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України.

Зі змісту оскаржуваного наказу судом встановлено, що підставою для відмови в наданні позивачу дозволу на виготовлення проекту землеустрою стало те, що у клопотанні не зазначено який саме вид документації згідно ст. 25 Закону України «Про землеустрій» позивач бажає виготовити.

На переконання суду, відповідачем не обґрунтовано відмову у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки та не вказано підстав відмови у наданні такого дозволу, виключний перелік яких встановлений частиною 7 статті 118 ЗК України. При цьому, частиною 6 статті 118 ЗК України не передбачено обов`язку позивача, зазначати у клопотанні про надання дозволу на розробку проекту землеустрою на який саме вид документації визначений ст. 25 Закону України «Про землеустрій» він просить дозвіл.

Крім того, зміст клопотання та подані позивачем документи давали відповідачу змогу встановити вид документації із землеустрою, на розроблення якої остання просила надати дозвіл.

Враховуючи те, що земельна ділянка є сформованою, їй присвоєно кадастровий номер, вона має площі і межі, у даному випадку підлягає застосуванню спеціальна норма, а саме ч. 6 ст. 79-1 ЗК України, за змістом якої формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

При цьому, у відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що у поданому до клопотання викопіюванні не чітко зазначене місце розташування бажаної позивачем земельної ділянки.

З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити, що в розумінні статті 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» № 3613-V (далі - Закон № 3613-VI) Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами; державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера; кадастрова карта (план) - графічне зображення, що містить відомості про об`єкти Державного земельного кадастру.

У відповідності до положень частини 1, 8 статті 9 вказаного Закону внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Державна реєстрація земельних ділянок, обмежень у їх використанні, ведення поземельних книг, внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельні ділянки здійснюються Державними кадастровими реєстраторами, які здійснюють свою діяльність за місцем розташування земельної ділянки (район, місто республіканського значення Автономної Республіки Крим, місто обласного значення).

Частиною 1 статті 15 Закону № 3613-VI передбачено, що до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки: кадастровий номер; місце розташування; опис меж; площа; міри ліній по периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі; дані про якісний стан земель та про бонітування ґрунтів; відомості про інші об`єкти Державного земельного кадастру, до яких територіально (повністю або частково) входить земельна ділянка; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); склад угідь із зазначенням контурів будівель і споруд, їх назв; відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; відомості про частину земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; нормативна грошова оцінка; інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку.

Стаття 118 ЗК України не містить будь-яких особливих вимог до графічних матеріалів, крім зазначення бажаного місця розташування земельної ділянки.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що додані позивачем до клопотання графічні матеріали (викопіювання), на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, роздруковані із Публічної кадастрової карти України, інформація в якій створена належним суб`єктом, є належним документом із відображенням інформації, яка дає можливість ідентифікувати бажану земельну ділянку на місцевості.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 17.10.2019 року у справі № 811/1845/18 та від 09.01.2020 року у справі № 812/1264/17.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відмова ОСОБА_2 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки є протиправною.

Крім того, у відзиві на позовну заяву відповідач також звертає увагу на те, що позивач просить надати їй дозвіл на розроблення документації із землеустрою для ведення садівництва, тоді як земельна ділянка, яку бажає отримати позивач, відноситься до земель запасу (код 16.00). Тому, на думку відповідача, позивач самостійно визначила та змінила призначення земельної ділянки, що є недопустимим.

Суд вважає за необхідне зазначити, що вказані доводи відповідача не зазначені як підстава прийняття оскаржуваного рішення, а відтак, вони не можуть бути предметом оцінки, з урахуванням вимог абзацу 2 частини 2 статті 77 КАС України.

Оцінюючи позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача надати дозвіл на розроблення документації із землеустрою, суд зазначає таке.

Як вже неодноразово зазначалось вище, відповідний суб`єкт владних повноважень за наслідком розгляду клопотання та аналізуючи пакет доданих до нього документів, дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Отже, саме до повноважень відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування віднесено вирішення питання щодо надання дозволу. Відтак, такі повноваження є дискреційними, тобто такими, які дають можливість на власний розсуд суб`єкту владних повноважень визначити повністю або частково зміст рішення або вибрати один з кількох варіантів прийняття рішень, передбачених нормативно-правовим актом.

Дискреційні повноваження, насамперед, це сукупність прав і обов`язків державних органів, їх посадових та службових осіб, що дають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково зміст рішення або вибрати один з кількох варіантів прийняття рішень, передбачених проектом акта.

Обмежуючим фактором для рішень представників влади згідно з визначенням дискреційних повноважень є закон і справедливість.

За таких обставин, враховуючи, що законодавець чітко визначив порядок для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, суд вважає, що відсутні підстави без дотримання такого зобов`язувати суб`єкта владних повноважень приймати наперед визначене рішення та фактично підміняти державний орган. А отже, в досліджуваній частині позов не підлягає задоволенню.

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи вищевикладене, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачами, суд дійшов висновку, що з наведених у позовних заявах мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, а будь-яких інших судових витрат у справі не встановлено, питання про їх розподіл не вирішується.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 21.12.2019 № 2-25024/15-19-СГ про відмову ОСОБА_2 у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою.

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області повторно розглянути клопотання ОСОБА_2 про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення, для ведення садівництва, державної форми власності, орієнтовною площею 0,12 га, з метою подальшої передачі безоплатно у власність, яка розташовані на території Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області (за межами населеного пункту), з урахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні.

В іншій частині позовних вимог відмовити..

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Позивач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 );

Відповідач: Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області (вул. Келецька, 63, м. Вінниця, ).

Рішення у повному обсязі виготовлене 30.03.2020 року

Суддя Дончик Віталій Володимирович