Справа № 360/588/20
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2020-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2020 року справа №360/588/20

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Ястребова Л.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2020 року (повний текст складено 19 лютого 2020 року в м. Сєвєродонецьк) у справі № 360/588/20 (суддя І інстанції - Секірська А.Г.) за позовом ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Старобільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області, про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

06 лютого 2020 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області (далі відповідач, УДВС ГТУЮ у Луганській області), у якому позивач просив суд: - визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у невиконанні процесуальних дій, встановлених статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження»; - зобов`язати відповідача вчинити певні дії винести постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначити вимогу виконати рішення суду від 26.12.2018 протягом 10 робочих днів та попередити про кримінальну відповідальність.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 26.12.2018 Луганським окружним адміністративним судом прийнято рішення про зобов`язання Старобільського ОУПФУ виплатити заборгованість з пенсії за віком ОСОБА_1 за період з 01.05.2018 по 31.07.2018 (9873,48 грн), яке набрало чинності станом на 26.01.2019.

02.05.2019 позивач надав до відділу примусового виконання рішень заяву про примусове виконання виконавчого листа. 23.05.2019 відповідачем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 07.06.2019 відповідачем направлено вимогу боржнику. 18.06.2019 боржник надав відповідь, що рішення суду виконано частково, проведено нарахування доплати пенсії в сумі 9873,48 грн, яка буде виплачена після отримання фінансування на даний вид виплати.

05.07.2019 державним виконавцем повторно направлено вимогу боржнику та попереджено про наслідки невиконання рішення суду. У разі невиконання без поважних причин рішення суду державним виконавцем буде винесено постанову про накладення на боржника штрафу відповідно до статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» - таку інформацію 11.07.2019 надав позивачеві начальник ГТУЮ у Луганській області.

09.08.2019 відповідач в своєму листі не надав даних про те, що винесено постанову про накладення на боржника штрафу, про що попереджав боржника 05.07.2019, тому що згідно правового висновку Верховного Суду України у справі № 814/2655/14 від 21.02.2018 невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

За твердженням позивача, правовими висновками Верховного Суду України слід керуватися українським судам першої і другої інстанцій, а державному виконавцю потрібно керуватися Законами України, зокрема, статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження».

Вищенаведені правові висновки Верховний Суд України встановив у справі № 814/2655/14 від 21.02.2018 за таких обставин: «За рішенням райсуду м. Миколаєва управління ПФУ зобов`язано провести перерахунок та виплату особі, постраждалій внаслідок Чорнобильської аварії. Судами попередніх інстанцій було встановлено, що управлінням ПФУ частково виконано рішення судів, а саме проведено перерахунок пенсії. Проте виплата донарахованих сум не відбулася через припинення бюджетного фінансування, оскільки Верховною Радою України прийнято Закон України, яким визначено, що положення Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявного фінансування ресурсу бюджету».

На думку позивача, у боржника не було поважних причин не виконувати рішення суду від 26.12.2018, тому що Верховна Рада України не приймала Закон, яким би припиняла бюджетне фінансування Пенсійного фонду України для виплати законно призначеної пенсії за віком з 4 лютого 2014 року (в цей день позивачеві виповнилося 60 років і він набув право на призначення пенсії). Згідно із пунктом 1 частини першої статті 73 Закону № 1058 кошти Пенсійного фонду використовуються на виплату пенсій, передбачених цим Законом.

У відповідача не було поважних причин не вчиняти процесуальні дії, встановлені статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження», бо внаслідок бездіяльності боржника і держвиконавця порушено конституційне право позивача на пенсію, визначене статтями 46 та 124 Конституції України.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2020 року у справі № 360/588/20 у задоволенні позову - відмовлено.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права.

На думку позивача, у боржника не було поважних причин не виконувати рішення суду від 26.12.2018, тому що Верховна Рада України не приймала Закон, яким би припиняла бюджетне фінансування Пенсійного фонду України для виплати законно призначеної пенсії за віком з 4 лютого 2014 року (в цей день позивачеві виповнилося 60 років і він набув право на призначення пенсії).

Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 26.12.2018 у справі № 360/3641/18 за позовом ОСОБА_1 до Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання рішення протиправним, зобов`язання вчинити певні дії позовні вимоги задоволено частково, визнано протиправним та скасовано розпорядження Старобільського ОУПФУ від 03.05.2018 б/б про призупинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.05.2018; визнано протиправною бездіяльність Старобільського ОУПФУ щодо невиплати ОСОБА_1 заборгованості з пенсії за віком за період з 01.05.2018 по 31.07.2018; зобов`язано Старобільське ОУПФУ виплатити заборгованість з пенсії за віком ОСОБА_1 за період з 01.05.2018 по 31.07.2018, у задоволенні решти вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Старобільського ОУПФУ на користь Державного бюджету України судовий збір у сумі 704,80 грн. Рішення звернуто до негайного виконання в межах виплати ОСОБА_1 пенсії за один місяць (арк.спр. 75-79).

За даними комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду» судове рішення у справі № 360/3641/18 набрало законної сили 28.01.2019.

07.03.2019 стягувачем отримано виконавчий лист № 360/3641/18 про зобов`язання Старобільського ОУПФУ виплатити заборгованість з пенсії за віком ОСОБА_1 за період з 01 травня 2018 року по 31 липня 2018 року (арк.спр. 25).

08.05.2019 до ВПВР УДВС ГТУЮ у Луганській області надійшла заява ОСОБА_1 від 02.05.2019 про примусове виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 26.12.2018 про зобов`язання Старобільського ОУПФУ виплатити заборгованість з пенсії за віком ОСОБА_1 за період з 01.05.2018 по 31.07.2018 (9873,48 грн) (арк.спр. 24).

Постановою від 23.05.2019 заступника начальника ВПВР УДВС ГТУЮ у Луганській області Віхлініна Дмитра Володимировича відкрито виконавче провадження ВП № 59188434 з примусового виконання виконавчого листа № 360/3641/18, виданого 07.03.2019 Луганським окружним адміністративним судом про зобов`язання Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області виплатити заборгованість з пенсії за віком ОСОБА_1 за період з 01 травня 2018 року по 31 липня 2018 року, зобов`язано боржника виокнати рішення суду протягом 10 робочих днів, стягнуто з боржника виконавчий збір в розмірі 16692 грн (арк.спр.28), яку направлено листом ВПВР УДВС ГТУЮ у Луганській області від 24.05.2019 № 2785 на адреси сторін виконавчого провадження (арк.спр. 27).

07.06.2019 за № 3148 відповідачем направлено на адресу боржника вимогу (у відповідності до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»), в якій зазначено, що 23.05.2019 державним виконавцем відповідно до ст.ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копії постанов направлено боржнику для виконання, стягувачу для відома. Станом на 07.06.2019 рішення не виконано. Державний виконавець вимагає Старобільське ОУПФУ надати до ВПВР УДВС ГТУЮ в Луганській області інформацію щодо повного та фактичного виконання вищевказаного рішення суду, у разі виконання рішення надати до відділу копії підтверджуючих документів, у разі невиконання надати документи, які підтверджують хід виконання. Зазначено, що відповідно до частини четвертої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом. За умисне невиконання рішення суду, що набрало законної сили винні особи несуть кримінальної відповідальності згідно зі статтею 382 Кримінального кодексу України (арк.спр. 29-30).

26.06.2019 за вх. № 2968 до ВПВР УДВС ГТУЮ у Луганській області надійшов лист Старобільського ОУПФУ від 18.06.2019 № 9689/03-01, в якому зазначено, що управлінням на виконання рішення суду проведено нарахування доплати пенсії за період з 01.05.2018 по 31.07.2018 в сумі 9873,48 грн на додаткову відомість березня 2019 року (8 тип відомості борг за рішенням суду) та буде виплачена після отримання фінансування на даний вид виплати (арк.спр. 31). До листа додано докази нарахування доплати (арк.спр. 32-33).

05.07.2019 за вх. № 3969 відповідачем направлено на адресу боржника вимогу (у відповідності до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»), в якій зазначено, що 23.05.2019 державним виконавцем відповідно до ст.ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копії постанов направлено боржнику для виконання, стягувачу для відома. Станом на 10.07.2019 рішення не виконано. Державний виконавець вимагає Старобільське ОУПФУ надати до ВПВР УДВС ГТУЮ в Луганській області інформацію щодо повного та фактичного виконання вищевказаного рішення суду, у разі виконання рішення надати до відділу копії підтверджуючих документів, у разі невиконання надати документи, які підтверджують хід виконання. Зазначено, що відповідно до частини четвертої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом. За умисне невиконання рішення суду, що набрало законної сили винні особи несуть кримінальної відповідальності згідно зі статтею 382 Кримінального кодексу України (арк.спр. 34-35).

02.08.2019 за вх. № 3736до ВПВР УДВС ГТУЮ у Луганській області надійшов лист Старобільського ОУПФУ від 24.07.2019 № 11568/03-01, в якому зазначено, що управлінням на виконання рішення суду проведено нарахування доплати пенсії за період з 01.05.2018 по 31.07.2018 в сумі 9873,48 грн на додаткову відомість березня 2019 року (8 тип відомості борг за рішенням суду) та буде виплачена після отримання фінансування на даний вид виплати (арк.спр. 36). До листа додано докази нарахування доплати (арк.спр. 37-38).

Листами від 11.07.2019 за № 4639/Г-402/ПВТ/02.3 та 09.08.2019 за № 5532/Г-469/02.3 ГТУ у Луганській області надано стягувачу ОСОБА_1 інформацію на його звернення і доручення Департаменту ДВС Міністерства юстиції України від 18.06.2019 № Г-10183/20.4, та звернення ОСОБА_1 від 24.07.2019 відповідно, згідно із якою 22.05.2019 на виконання до ВПВР УДВС ГТУЮ у Луганській області надійшов виконавчий лист Луганського окружного адміністративного суду від 07.03.2019 № 360/3641/18 про зобов`язання Старобільського ОУПФУ виплатити заборгованість з пенсії за віком за період з 01.05.2018 по 31.07.2018. 23.05.2019 державним виконавцем, керуючись вимогами ст.ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження. 07.06.2019 державним виконавцем, відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», направлено вимогу боржнику щодо стану виконання рішення суду з попередженням про наслідки невиконання рішення суду. Згідно відповіді боржника від 18.06.2019 рішення суду виконано частково, проведено нарахування доплати пенсії за період з 01.05.2018 по 31.07.2018 в сумі 9873,48 грн на додаткову відомість березня 2019 року, яка буде виплачена після отримання фінансування на даний вид виплати. 05.07.2019 державним виконавцем, відповідно до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» повторно направлено вимогу боржнику щодо стану виконання рішення суду та попереджено про наслідки невиконання рішення суду. Згідно відповіді боржника від 24.07.2019 рішення суду виконано частково, проведено нарахування доплати пенсії за період з 01.05.2018 по 31.07.2018 в сумі 9873,48 грн на додаткову відомість березня 2019 року, яка буде виплачена після отримання фінансування на даний вид виплати (арк.спр. 3, 4).

Також у листі від 09.08.2019 № 5532/Г-469/02.3 проінформовано, що згідно правового висновку Верховного Суду України у справі № К/800/39668/15 та постанов Верховного Суду у справах № К/9901/1598/18 (405/3663/13-а) від 24.01.2018, № 814/2655/14 від 21.02.2018, невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності таких коштів у боржника не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин (арк.спр. 4).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає таке.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця визначає стаття 287 КАС України.

Згідно з частиною першою статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України від 02 лютого 2016 року № 1404-VIII Про виконавче провадження (далі - Закон № 1404, у відповідній редакції).

За визначенням статті 1 Закону № 1404 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 3 Закону № 1404 відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (частина перша статті 13 Закону № 1404).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 18 Закону № 1404 виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини другої статті 18 Закону № 1404).

Перелік заходів примусового виконання рішень наведено у статті 10 Закону № 1404, у частині третій статті 18 Закону № 1404 зазначено права виконавця під час здійснення виконавчого провадження.

Статтаею 10 статті 18 Закону № 1404 визначено, що заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону № 1404 виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Судом установлено, що Старобільським ОУПФУ рішення суду у справі № 360/3641/18 у встановлений державним виконавцем строк не виконано.

Відповідно до частини першої статті 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (частина друга статті 63 Закону № 1404-VIII).

Згідно з частиною третьою статті 63 Закону № 1404-VIII виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Частинами першою та другою статті 75 Закону № 1404-VIII визначено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

З вищевикладеного слідує, що правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк саме без наявності поважних причин. При цьому, застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.

У постанові Верховного Суду від 17.04.2019 у справі № 342/158/17 зроблено правовий висновок, що : «п. 37. Як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, як на підставі закону та/або іншого нормативно правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

П. 38. Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Крім того, потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи».

Дійсно, судове рішення у справі № 360/3641/18 боржником не виконано, а відповідачем не вчинено дії, визначені статтею 63 Закону № 1404.

Надаючи оцінку наявності підстав для вчинення відповідачем дій, визначених статтею 63 Закону № 1404, та відповідно наявності протиправної бездіяльності щодо не вчинення таких дій, суд зазначає наступне.

Старобільське ОУПФУ у листах до відповідача, невиконання рішення суду у повному обсязі сталося з незалежних від нього причин, а саме - через відсутність фінансування.

Згідно з пунктом 1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 за № 41/26486 (далі - Положення), управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднані управління (далі управління Фонду) є територіальними органами Пенсійного фонду України (далі Фонд).

Управління Фонду підпорядковуються Фонду та безпосередньо відповідним головним управлінням Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі головні управління Фонду), що разом з цими управліннями утворюють систему територіальних органів Фонду.

Відповідно до пункту 4 Положення управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань, зокрема: планує доходи та видатки коштів Фонду в районі (місті), у межах своєї компетенції забезпечує виконання бюджету Фонду (підпункт 3); призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства (підпункт 7); забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством (підпункт 8).

Пунктом 1 частини першої статті 73 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що кошти Пенсійного фонду використовуються на:

1) виплату пенсій, передбачених цим Законом;

2) надання соціальних послуг, передбачених цим Законом;

3) фінансування адміністративних витрат, пов`язаних з виконанням функцій, покладених на органи Пенсійного фонду;

4) оплату послуг з виплати та доставки пенсій;

5) формування резерву коштів Пенсійного фонду.

Постановою Правління Пенсійного фонду України від 13.12.2018 № 27-1 Про невідкладні заходи щодо організації виплати пенсії у 2019 році встановлено, що для здійснення з 01.01.2019 фінансування пенсійних виплат головними управліннями Пенсійного фонду України у Вінницькій, Волинській, Житомирській, Закарпатській, Запорізькій, Івано Франківській, Київській, Луганській, Миколаївській, Одеській, Полтавській, Рівненській, Сумській, Тернопільській, Харківській та Чернігівській областях начальникам відповідних головних управлінь забезпечити у порядку, встановленому законом, укладання договорів з публічним акціонерним товариством «Укрпошта» та банками, уповноваженими на право виплати пенсій через поточні рахунки одержувачів.

Таким чином, фінансування пенсійних виплат на виконання судового рішення у справі № 360/3641/18 з 2019 року залежить від Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, а не від його територіального управління Старобільського ОУПФУ.

Верховний Суд у постанові у справі № 405/3663/13-а та Верховний Суд України у своїх постановах (справи № 21-1044а15, № 21-2630а15, № 21-5118а15, № 804/5081/13-а) неодноразово вказував, що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Крім того, на зазначеній судовій практиці акцентував увагу Верховний Суд при вирішенні питання про наявність підстав для відкриття провадження за поданням Кіровоградського окружного адміністративного суду про розгляд Верховним Судом як зразкової адміністративної справи за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу як зразкової, за наслідками розгляду якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження у цій справі та розгляді її як зразкової від 16.07.2019 у справі № 811/1469/18.

Щодо доводів позивача про те, що правовими висновками Верховного Суду України слід керуватися українським судам першої та другої інстанцій, а державному виконавцю слід керуватися статтею 63 Закону № 1404, суд зазначає, що частиною п`ятою статті 242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частини п`ятої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Тобто, відповідач як суб`єкт владних повноважень зобов`язаний керуватися правовими висновками Верховного Суду, як і суди першої та апеляційної інстанцій.

Доводи позивача про необхідність дотримання відповідачем при виконанні судових рішень вимог статті 63 Закону № 1404 є правильними, разом з тим, як зазначалося вище, у цій нормі йдеться про дії державного виконавця у разі невиконання судового рішення без поважних причин, а у межах спірних правовідносин невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин, що свідчить про відсутність порушень статті 63 Закону № 1404 з боку відповідача.

З огляду на наведене суд відхиляє доводи позивача про порушення його конституційних прав на пенсійне забезпечення з боку боржника та державного виконавця внаслідок їх протиправної бездіяльності, допущеної без поважних причин.

Суд зазначає про те, що у вищенаведених постановах Верховного Суду України та Верховного Суду робиться зауваження, що накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання коштів.

Таким чином, за встановлених в цій справі обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги необґрунтовані і у задоволенні позову слід відмовити.

Інших підстав для визнання протиправною бездіяльності відповідача при виконанні виконавчого листа, виданого Луганським окружним адміністративним судом у справі № 360/3641/18, позивачем у позовній заяві не наведено, а у відповідності до приписів статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Підстав для виходу за межі позовних вимог в ході розгляду справи судом першої інстанції не встановлено.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.

Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2020 року у справі № 360/588/20 - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2020 року у справі № 360/588/20 - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 31 березня 2020 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді Т.Г. Гаврищук

Л.В. Ястребова