Справа № 520/2417/2020
Суддя: Зоркіна Ю.В.
Дата ухвалення: 2020-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

30 березня 2020 р. № 520/2417/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зоркіної Ю.В, розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_1 ) до Управління праці та соціального захисту населення Ізюмської РДА Харківської області (м. Ізюм, вул.Гагаріна, 1, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

Позивач звернулася до суду з зазначеним адміністративним позовом, у якому просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення комісії про призначення (відновлення) або відмову в призначенні (відновленні) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 15.06.2018 № 22 Управління праці та соціального захисту населення Ізюмської РДА Харківської області щодо припинення виплати допомоги при народженні дитини;

зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Ізюмської РДА Харківської області поновити виплату допомоги при народженні дитини з 14.06.2018 із сплатою заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Управління праці та соціального захисту населення Харківської області протиправно зупинено виплату допомоги по народженню дитини на підставі скасування довідки переселенця.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 28.02.2020 поновлено строк звернення до суду, звільнено позивача від сплати судового збору по адміністративній справі № 520/2417/2020 та відкрито спрощене провадження.

Копія ухвали про відкриття провадження отримана відповідачем 10.03.2020, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, проте, правом надання відзиву відповідач не скористався.

Дослідивши долучені до матеріалів справи документи, суд встановив наступні обставини.

Позивач є матір`ю ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1., внутрішньо переміщеною особою, про що свідчить довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № НОМЕР_2 від 22.06.2017.

Попереднім місцем проживання позивачки та її малолітньої дитини є АДРЕСА_1 . Внаслідок проведення АТО позивач та її дитина залишили місце постійного мешкання та зареєстровані за фактичним місцем проживання/перебування: АДРЕСА_2 (а.с.15).

Позивачці призначена допомога при народженні дитини з 01.09.2016 по 30.09.2016 одноразово в сумі 10320.00 грн. та з 01.01.2016 р. по 30.09.2019 р. в сумі 860.00 грн. щомісячно.

Як зазначено у відповіді на адвокатський запит від 03.02.2020 № 03-16/494 (а.с.21-22) 14.06.2018 р. до Управління праці та соціального захисту населення Ізюмської РДА Харківської області надійшло подання від Капитолівського старостинського округу Оскільської сільської ради з інформацією про те. що ОСОБА_1 понад 90 днів не проживає за місцем свого фактичного проживання. На підставі зазначеного подання начальником Управління праці та соціального захисту населення Ізюмської РДА Харківської області прийняте рішення про скасування дії довідки ВПО ОСОБА_1 та припинено виплати допомоги при народженні дитини до винесення остаточного рішення комісією. Інформацію про скасування довідки внесено до відомостей Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб. Рішенням комісії від 15.06.2018 № 22 на підставі акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї припинено виплату позивачу допомоги при народженні дитини з дня скасування довідки ВПО.

Перевіряючи оскаржувані рішення (дії) відповідача на відповідність положенням ч.2 ст.2 КАС України суд зазначає наступне.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частинами 1 та 2 ст. 1 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» визначено, що громадяни України, в сім`ях, яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Відповідно до ст.10 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною.

Частиною 9 ст. 11 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» визначений перелік підстав, у разі виникнення яких виплата допомоги при народженні дитини припиняється у випадку позбавлення отримувача допомоги батьківських прав; відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав; тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання; припинення опіки або звільнення опікуна від його повноважень щодо конкретної дитини; нецільового використання коштів і незабезпечення отримувачем допомоги належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини; у разі виникнення інших обставин.

Аналогічні приписи встановлені п. 13 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001р. №1751, яким визначено, що виплата допомоги припиняється у разі: позбавлення отримувача допомоги батьківських прав; відмови отримувача допомоги від виховання дитини; нецільового використання коштів і незабезпечення отримувачем допомоги належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини; відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав; тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання, крім дітей, які народилися під час перебування матері в слідчому ізоляторі або установі виконання покарань за умови перебування дитини разом з матір`ю; припинення опіки або звільнення опікуна від його повноважень щодо конкретної дитини; перебування отримувача допомоги у місцях позбавлення волі за рішенням суду; усиновлення дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування; смерті дитини; смерті отримувача допомоги.

Виплата допомоги припиняється з місяця, що настає за місяцем, в якому виникли зазначені обставини, за рішенням органу, який призначив допомогу. У випадках, передбачених абзацами двадцятим - двадцять сьомим цього пункту, виплата допомоги припиняється на підставі пропозицій центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді або уповноваженою особою, визначеною виконавчим органом ради об`єднаної територіальної громади.

Отже, вказаними нормами передбачені вичерпні підстави, за яких відбувається припинення виплати, тоді як абзац сьомий частини дев`ятої статті 11 Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" з наступними змінами, згідно з яким виплата допомоги при народженні дитини припиняється "у разі виникнення інших обставин" визнано неконституційним на підставі рішення КСУ від 08.06.2016 у справі № 3-рп/2016 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) абзацу сьомого частини дев`ятої статті 11 Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" (справа про припинення виплати допомоги при народженні дитини).

Проте, з наявних в матеріалах справи документів встановлено, що підставою для припинення виплати допомоги фактично є скасування довідки про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, що не відноситься переліку підстав припинення виплати допомоги, визначених Законом України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» та Порядком призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми.

Суд також зазначає, що відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Позивачка та її дитина є громадянами України, тобто мають такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, оскільки законодавство України не допускає обмеження прав на соціальний захист, зокрема, права на отримання допомоги при народженні дитини, за ознакою місця проживання (перебування).

Згідно ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Суд вважає за необхідне зазначити, що допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам, і в даному випадку відмова відповідача, в першу чергу, призводить до порушення інтересів дитини.

Відповідно до ст.ст. 7,9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У відповідності до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, беручи до уваги необхідність захисту прав та інтересів малолітньої дитини, яка є громадянином України, і перед якою держава Україна має певні зобов`язання, виходячи з принципу верховенства права та завдань адміністративного судочинства, суд дійшов висновку, про задоволення позовних вимог шляхом скасування рішення про припинення виплати допомоги при народженні дитини та зобов`язання відповідача поновити таку виплату зі сплатою заборгованості, що утворилася з дати припинення виплати допомоги.

Судові витрати підлягають розподілу в порядку, визначеному ст.139 КАС України

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 КАС України, суд,-

вирішив:

Адміністративний позов - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення комісії про призначення (відновлення) або відмову в призначенні (відновленні) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 15.06.2018 № 22 Управління праці та соціального захисту населення Ізюмської РДА Харківської області щодо припинення виплати допомоги при народженні дитини ОСОБА_1

Зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Ізюмської РДА Харківської області поновити виплату ОСОБА_1 допомоги при народженні дитини з 14.06.2018 року із сплатою заборгованості.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Зоркіна Ю.В.