Справа № 640/19152/19
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2020-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2020 року м. Київ № 640/19152/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М. розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу
за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України у м. Києві
провизнання протиправними дій та зобов`язати вчинити дії,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві (далі - відповідач), в якому просить:

визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві протиправними;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок, ОСОБА_1 , основного розміру пенсії від грошового забезпечення в розмірі 73% за минулий час без обмеження будь-яким строком з 01 січня 2016 року та виплатити одноразово своєчасно недоотримані суми пенсії за минулий час без обмеження будь-яким строком з 1 січня 2016 року у розмірі 73% грошового забезпечення, відповідно до рішення від 22.02.2018 ун. № 759/18177/17 та ухвали від 12.11.2018 ун. № 759/18177/17 Святошинського районного суду м. Києва, що становить 25415.00 грн. (двадцять п`ять тисяч чотириста п`ятнадцять гривень 00 копійок), з урахуванням проведеного перерахунку та в подальшому щомісячно виплачувати у законно визначених розмірах;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві виплатити одноразово суми трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань на недоотриману щомісячно суму пенсії 762,45 грн. за минулий час без обмеження будь-яким строком з 1 січня 2016 року, що на день подачі позову становить 8180,61 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 22.02.2018 року по справі № 759/18177/17 було зобов`язано ГУ ПФУ у м. Києві відповідно до ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ та на підставі довідки Ліквідаційної комісії ГУМВС України в м. Києві від 07.06.2017 №40525 про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії провести перерахунок пенсії позивачу з 01.01.2016 з включенням до сум грошового забезпечення: посадовий оклад, підвищення посадового окладу 50% оклад за військовим (спеціальним) званням, надбавку за стаж служби 50%, надбавку особам, які працюють в умовах режимних обмежень 15%, надбавку за особливі умови служби 50% та премії 100%, що входять до розрахунку пенсії, без обмеження максимального розміру пенсії на підставі рішення Конституційного суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016.

Втім при здійсненні такого перерахунку, відповідачем протиправно зменшено основний розмір пенсії з 73 % до 70% від грошового забезпечення.

Такі дії відповідача позивач вважає протиправними, оскільки, на його думку, у посадових осіб ГУ ПФУ у м. Києві відсутні правові підстави зменшувати йому основний розмір пенсії від грошового забезпечення з 73% до 70%, у зв`язку з внесенням змін до чинних нормативних актів, так як умова зменшення основного розміру пенсії може застосовуватися лише щодо осіб, які мають право на отримання пенсії, а не до тих, яким такий розмір пенсії від грошового забезпечення вже встановлено довідно у відповідності до чинного законодавства України на момент виходу на пенсію.

Ухвалою суду від 11 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та відповідачу запропоновано надати відзив протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі.

11 листопада 2019 року представником Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві надано до суду відзив, в якому відповідач проти адміністративного позову заперечує та просить відмовити в його задоволенні.

Відзив обґрунтовано тим, що при проведенні з 01.01.2016 року перерахунку пенсії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 103 від 21.02.2018 року «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» розмір пенсії за вислугу років обчислювався виходячи з 70 відсотків сум грошового забезпечення за посадою відповідно до редакції Закону, чинної на дату, з якої проводився перерахунок пенсії.

28 листопада 2019 року позивачем подано відповідь на відзив відповідача, в якій він просив відзив ГУ ПФУ у м. Києві залишити без задоволення, а позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві як отримувач пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Згідно матеріалів справи позивачу пенсію призначено з 31.12.2015 року у розмірі 73 відсотків від суми грошового забезпечення.

03.11.2017 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про перерахунок пенсії з 01.01.2016, яка призначена йому за вислугу років.

Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило позивача листом від 15.11.2017 №27427/03/О-1882/1 про те, що перерахунок та виплата пенсій будуть проведені після виділення додаткових коштів з Державного бюджету України.

Вважаючи вказане рішення таким, що суперечить нормам чинного законодавства, позивач звернувся до суду.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 22.02.2018 року по справі № 759/18177/17 позов ОСОБА_1 задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо не проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2016 відповідно до ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ та постанови Кабінету Міністрів України №988 від 11.11.2015 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції»; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду у м. Києві відповідно до ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ та на підставі довідки Ліквідаційної комісії ГУМВС України в м. Києві від 07.06.2017 №40525 про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2016 з включенням до сум грошового забезпечення: посадовий оклад, підвищення посадового окладу 50% оклад за військовим (спеціальним) званням, надбавку за стаж служби 50%, надбавку особам, які працюють в умовах режимних обмежень 15%, надбавку за особливі умови служби 50% та премії 100%, що входять до розрахунку пенсії, без обмеження максимального розміру пенсії на підставі рішення Конституційного суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду у м. Києві нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразово своєчасно недоотриманні суми пенсій за минулий час з 01.01.2016 без обмеження будь-яким строком; стягнено за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі на користь ОСОБА_1 судовий збір по справі у розмірі 600 грн 00 коп.

12.11.2018 року за заявою позивача ухвалою Святошинського районного суду м. Києва було роз`яснено резолютивну частину рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22.02.2018 в частині проведення перерахунку пенсії, а саме здійснювати перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до довідки Ліквідаційної комісії ГУМВС України в м. Києві від 07.06.2017 №40525 по визначеному в цій довідці посадовому окладу поліцейських, окладу за спеціальним званням поліцейських, підвищенням посадового окладу 50% від основного посадового окладу поліцейських, надбавкою за стаж служби в поліції 50% від посадового окладу в підвищеному розмірі та окладу за спеціальним званням, надбавки особам, які працюють в умовах режимних обмежень 15% від посадового окладу поліцейських, надбавкою за особливі умови служби 50% від посадового окладу в підвищеному розмірі та окладу за спеціальним званням поліцейських, премії у розмірі 100% по відношенню до усіх зазначених вище нарахувань, що входять до розрахунку пенсії без обмеження максимального розміру на підставі рішення Конституційного суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016.

У травні 2019 року ГУ ПФУ у м. Києві позивачу було здійснено перерахунок пенсії з 1 січня 2016 року на виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22.02.2018 року, виходячи з основного розміру пенсії 70% грошового забезпечення.

18 липня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві зі скаргою про здійснення перерахунку пенсії, виходячи з розміру відповідних сум грошового забезпечення встановлених при її призначенні (73 %).

01 серпня 2019 року ГУ ПФУ у м. Києві, за результатами розгляду звернення позивача, листом-відповіддю № 172105/02, повідомило останнього, що при проведенні з 01.01.2016 року перерахунку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі - постанова) розмір пенсії за вислугу років обчислювався виходячи з 70 відсотків сум грошового забезпечення за його посадою відповідно до редакції Закону, чинної на дату, з якої проводився перерахунок пенсії.

Вважаючи такі дії ГУ ПФУ у м. Києві бездіяльністю останнього, ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом.

Відповідно до ч. 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини в сфері пенсійного забезпечення осіб, які перебували на військовій службі є Закон України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Закон №2262-ХІІ).

Згідно статті 13 Закону №2262-ХІІ, у редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу, передбачала, що пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах:

а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт "а" статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення;

б) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають загальний трудовий стаж 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ (пункт "б" статті 12): за загальний трудовий стаж 25 років - 50 процентів і за кожний рік стажу понад 25 років - один процент відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43);

в) особам, зазначеним у пунктах "а" і "б" цієї статті, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до категорії 1, розмір пенсії за вислугу років збільшується на 10 процентів, а віднесеним до категорій 2, 3 - на 5 процентів відповідних сум грошового забезпечення.

Загальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 90 процентів відповідних сум грошового забезпечення, а особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до категорії 1, - 100 процентів, до категорії 2, - 95 процентів.

Відповідно до Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08 липня 2011 року №3668-VI (далі - Закон №3668-VI), який набрав чинності 1 жовтня 2011 року, підпунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень якого внесено зміни до Закону №2262-ХІІ, зокрема у частині другій статті 13 цифри "90" замінено цифрами "80".

У той же час, Законом України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27 березня 2014 року №1166-VII (далі - Закон №1166-VII), який набрав чинності з 1 квітня 2014 року, крім деяких положень, пунктом 23 Розділу ІІ якого внесено зміни до Закону №2262-ХІІ: у частині другій статті 13 цифри « 80» замінено цифрами « 70». Ці зміни набрали чинності з 1 травня 2014 року.

Статтею 63 Закону №2262-ХІІ, у редакції, чинній з 1 січня 2017 року, визначено підстави перерахунку раніше призначених пенсій.

Згідно з цією статтею перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку.

Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії, то пенсія перераховується за нормами цього Закону. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців з дня подання додаткових документів і не раніше, ніж з дня введення в дію цього Закону.

Перерахунок пенсій особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції), які мають право на пенсійне забезпечення або одержують пенсію на умовах цього Закону, здійснюється з урахуванням видів грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством для поліцейських.

Усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

Звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, яким присвоєні чергові військові (спеціальні) звання під час перебування їх у запасі або у відставці, раніше призначені їм пенсії з урахуванням нових присвоєних військових (спеціальних) звань не перераховуються.

30 серпня 2017 року Кабінет Міністрів України прийнято постанову №704, якою затверджено тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів, схеми тарифних розрядів, тарифних коефіцієнтів, додаткові види грошового забезпечення, розміри надбавки за вислугу років. Установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Постанова КМУ №704 набрала чинності з 1 березня 2018 року.

21 лютого 2018 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову №103, відповідно до пункту 1 якої постановлено перерахувати пенсії, призначені згідно із Законом №2262-ХІІ до 1 березня 2018 р. (крім пенсій, призначених згідно із Законом особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським), з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби (на дату відрядження для роботи до органів державної влади, органів місцевого самоврядування або до сформованих ними органів, на підприємства, в установи, організації, вищі навчальні заклади), що визначені станом на 1 березня 2018 р. відповідно до Постанови КМУ №704.

Пунктом 2 Постанови КМУ №103 встановлено, що виплату перерахованих відповідно до пункту 1 цієї постанови підвищених пенсій (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсій, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом) проводити з 1 січня 2018 р. у таких розмірах:

з 1 січня 2018 р. - 50 відсотків;

з 1 січня 2019 р. по 31 грудня 2019 р. - 75 відсотків;

з 1 січня 2020 р. - 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 1 березня 2018 року.

13 лютого 2008 року постановою Кабінету Міністрів України №45 затверджено Порядок проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Порядок №45), відповідно до пункту 3 якого на підставі списків уповноважені органи готують довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій, для кожної особи, зазначеної в списку, за формою згідно з додатками 2 і 3 (далі - довідки) та у місячний строк подають їх головним управлінням Пенсійного фонду України. Зазначені довідки надсилаються до державних органів, у яких особи проходили службу до відрядження, а їх уповноважені органи подають довідки у п`ятиденний строк головним управлінням Пенсійного фонду України.

Пунктом 4 Порядку №45 (у редакції, чинній на час здійснення перерахунку) перерахунок пенсії здійснюється на момент виникнення такого права і проводиться у строки, передбачені частинами другою і третьою статті 51 Закону. Якщо внаслідок перерахунку розмір зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що внесені Законом №3668-VІ та Законом №1166-VII зміни до статті 13 Закону №2262-ХІІ щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії за вислугу років військовослужбовцям та особам, які мають право на пенсію за цим Законом у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії. Процедури призначення та перерахунку пенсії є різними за змістом і механізмом їх проведення. Нормами, які визначають механізм здійснення перерахунку пенсії за вислугу років є норми статті 63 Закону №2262-ХІІ, яка змін у зв`язку з прийняттям Закону №3668-VІ та Закону №1166-VII не зазнала.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що при перерахунку пенсії позивача з 1 січня 2018 року відповідно до статті 63 Закону №2262-ХІІ на підставі Постанови КМУ №103 відсутні підстави для застосування механізму нового обчислення пенсії із застосуванням норм частини другої статті 13 Закону №2262-ХІІ, яка застосовується саме при призначенні пенсії. Тому при перерахунку пенсії змінною величиною є лише розмір грошового забезпечення, натомість відсоткове значення розміру основної пенсії, яке обчислювалося при її призначенні відповідно до наявної у позивача вислуги років, є незмінним.

При цьому, суд зазначає, що статтею 13 Закону №2262-ХІІ регулюється лише порядок призначення пенсій, а стаття 63 визначає підстави, умови і порядок їх перерахунку.

Зміни до статті 63 Закону №2262-ХІІ ні Законом №3668-VI, ні Законом №1166-VII у частині підстав, умов, розміру або порядку перерахунку пенсій не вносилися.

Постанова КМУ №45 і Постанова КМУ №103 також не містять жодних положень про зміну відсоткового значення розміру призначених пенсій при їх перерахунку.

Таким чином, зміна розміру пенсії з 73% до 70% сум грошового забезпечення, що відбулася внаслідок несення змін до положень частини 2 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" після призначення пенсії позивачу, не може бути підставою для зменшення розміру вже призначеної пенсії під час проведення відповідачем її перерахунку.

Аналогічний висновок викладено у рішенні Верховного суду від 04.02.2019 року в зразковій справі №240/5401/18 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання дій протиправними, зобов`язання здійснити перерахунок та виплату пенсії.

За вказаних обставин, суд зазначає, що при перерахунку пенсії відповідним категоріям військовослужбовців має застосовуватися норма, що визначає розмір грошового забезпечення у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії. Внесені Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» № 1166-VІІ від 27.03.2014 зміни до частини другої статті 13 Закону №2262-XII щодо встановлення граничного розміру пенсії за вислугу років у розмірі 70 % від сум грошового забезпечення не стосуються перерахунку вже призначеної пенсії, оскільки процедура призначення та перерахунку пенсії різні за змістом і механізмом їх проведення.

Така ж правова позиція викладена Верховним Судом у постанові 27.02.2018 у справі №642/3284/17, від 31.01.2018 у справі №523/4930/15-а.

Таким чином, зважаючи на приписи ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає, що відповідач при зменшенні позивачеві відсоткового значення розміру основної пенсії при здійсненні її перерахунку діяв поза межами повноважень та у спосіб, що визначених Конституцією та законами України, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), необґрунтовано, упереджено, недобросовісно, не розсудливо, без дотримання принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації.

Приймаючи до уваги викладене вище, виходячи з вимог, заявлених позивачем у даній справі, суд, з метою належного захисту прав позивача вважає за необхідне визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо зменшення розміру пенсії ОСОБА_1 встановленого, як відсоткове співвідношення до сум грошового забезпечення відповідної посади, при її призначенні з 73 (сімдесяти трьох) відсотків до 70 (сімдесят) відсотків при проведенні перерахунку пенсійного забезпечення на виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22.02.2018 року та ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 12.11.2018 року по справі № 759/18177/17.

Щодо вимог позивача про:

зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок, ОСОБА_1 , основного розміру пенсії від грошового забезпечення в розмірі 73% за минулий час без обмеження будь-яким строком з 01 січня 2016 року та виплатити одноразово своєчасно недоотримані суми пенсії за минулий час без обмеження будь-яким строком з 1 січня 2016 року у розмірі 73% грошового забезпечення, відповідно до рішення від 22.02.2018 ун. № 759/18177/17 та ухвали від 12.11.2018 ун. № 759/18177/17 Святошинського районного суду м. Києва, що становить 25415.00 грн. (двадцять п`ять тисяч чотириста п`ятнадцять гривень 00 копійок), з урахуванням проведеного перерахунку та в подальшому щомісячно виплачувати у законно визначених розмірах;

зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві виплатити одноразово суми трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань на недоотриману щомісячно суму пенсії 762,45 грн. за минулий час без обмеження будь-яким строком з 1 січня 2016 року, що на день подачі позову становить 8180,61 грн., суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З системного аналізу вказаних норм ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України можна дійти висновку, що суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача прийняти рішення на користь позивача.

Тобто, такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав свобод чи інтересів позивача і необхідність їх відновлення таким способом, який би гарантував повний захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечував його виконання та унеможливлював необхідність наступних звернень до суду.

Верховний Суд України у своєму рішенні від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15 вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Згідно з ч. 3 ст. 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.

Суд зазначає, що питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 (далі - Порядок).

Згідно із ст. ст. 1, 2 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Зі змісту вказаних норм слідує, що їх дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (ст. 4 Закону № 2050-III).

Відповідно до п. 1 Порядку, його дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно з п. 2 та п. 3 Порядку, компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

У п. 4 Порядку закріплено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першочерговості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли був цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Отже, основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком, компенсації, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). Водночас компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - пенсійним органом) добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічний підхід до застосування вказаних норм права висловлений Верховним Судом України у постановах від 19 грудня 2011 року (справа № 6-58цс11), від 11 липня 2017 року (справа № 21-2003а16), та Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року (справа № 336/4675/17), від 21 червня 2018 року (№ 523/1124/17), від 03 липня 2018 року (справа № 521/940/17), від 18.07.2018 (справа №185/515/16-а).

Так судом встановлено, що згідно рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22.02.2018 року Головне управління Пенсійного фонду у м. Києві відповідно до ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ та на підставі довідки Ліквідаційної комісії ГУМВС України в м. Києві від 07.06.2017 №40525 про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії зобов`язано провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2016 з включенням до сум грошового забезпечення: посадовий оклад, підвищення посадового окладу 50% оклад за військовим (спеціальним) званням, надбавку за стаж служби 50%, надбавку особам, які працюють в умовах режимних обмежень 15%, надбавку за особливі умови служби 50% та премії 100%, що входять до розрахунку пенсії, без обмеження максимального розміру пенсії на підставі рішення Конституційного суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016.

Судом також встановлено, що позивачу з січня 2016 року перерахована пенсія, проте її виплата здійснювалася не в повному розмірі, тобто виходячи з 70% сум грошового забезпечення.

Таким чином, оскільки при перерахунку пенсії позивача з 1 січня 2018 року відповідно до статті 63 Закону №2262-ХІІ на підставі Постанови КМУ №103 змінною величиною є лише розмір грошового забезпечення, натомість відсоткове значення розміру основної пенсії, яке обчислювалося при її призначенні відповідно до наявної у позивача вислуги років, є незмінним, суд вважає за необхідне, з урахуванням належного способу захисту, зобов`язати відповідача здійснити перерахунок ОСОБА_1 основного розміру пенсії від грошового забезпечення в розмірі 73% за минулий час без обмеження будь-яким строком з 01 січня 2016 року та виплатити одноразово своєчасно недоотримані суми пенсії за минулий час без обмеження будь-яким строком з 1 січня 2016 року у розмірі 73% грошового забезпечення, відповідно до рішення від 22.02.2018 ун. № 759/18177/17 та ухвали від 12.11.2018 ун. № 759/18177/17 Святошинського районного суду м. Києва, з урахуванням проведеного перерахунку та виплачених сум.

При цьому, визначення конкретної суми пенсії, яка підлягає нарахуванню та виплаті позивачу, то, суд зазначає, що вказане є дискреційними повноваженнями відповідача.

Перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Отже, завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

Отже, під дискреційним повноваженням розуміється таке повноваження, яке надане певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один із кількох варіантів рішення.

Суд є правозастосовуючим органом, тобто, не створюючи нових правових норм, не підміняючи собою органи виконавчої та законодавчої влади, на підставі закону у встановленому процесуальним законодавством порядку вирішує справи.

В постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 за №13 викладено позицію щодо неможливості суду підміняти собою органи владних повноважень, згідно якої суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визначається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

Крім того, протягом часу, за який пенсія позивачу виплачувалася шляхом її розрахунку розділивши суму заробітної плати на 60, та без індексації пенсії, розмір пенсії міг змінюватися у зв`язку з внесенням змін до законодавства України (збільшення мінімального розміру пенсії, прожиткового мінімуму та інших надбавок) відповідно до якого розмір пенсії самого позивача також міг змінюватися.

Отже, визначення суми пенсії, на отримання якої має право позивач належить виключно до повноважень відповідача і тому суд не може зобов`язати виплачувати конкретну суму пенсії, а має зобов`язати саме здійснити нарахування та виплату пенсії.

Також, суд зазначає, що в порядку адміністративного судочинства підлягають захисту лише порушені права, однак, суд позбавлений можливості задовольняти вимоги на майбутнє для захисту прав особи від можливих негативних дій суб`єкта владних повноважень у подальшому, оскільки, на час розгляду справи таких не існує.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Відповідно до п. 10.3 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 7 "Про судове рішення в адміністративній справі" резолютивна частина рішення не повинна містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та зобов`язання його до вчинення чи утримання від вчинення дій на майбутнє.

Таким чином, вимоги позивача в частині визначення ним конкретної суми, що підлягає до виплати та в частині зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснювати у подальшому щомісячно виплату пенсію у законно визначених розмірах до задоволення не підлягає.

Не підлягає до задоволення і вимога позивача про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві виплатити одноразово суми трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань на недоотриману щомісячно суму пенсії 762,45 грн. за минулий час без обмеження будь-яким строком з 1 січня 2016 року, що на день подачі позову становить 8180,61 грн., з огляду на таке.

Позивач з обґрунтування в нього права на виплату йому одноразово суми трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань на недоотриману щомісячно суму пенсії 762,45 грн. за минулий час без обмеження будь-яким строком з 1 січня 2016 року посилається на ст. 625 Цивільного кодексу України.

У той же час, суд звертає увагу, що передбачена статтею 625 Цивільного кодексу України відповідальність боржника за порушення грошового зобов`язання у виді інфляційних нарахувань і компенсації в розмірі трьох відсотків річних може виникати тільки у договірних правовідносинах і не стосується правовідносин, що виникають у зв`язку із заподіянням шкоди та її подальшого відшкодування. Судове рішення про стягнення моральної шкоди покладає на боржника зобов`язання її виплатити. Однак таке зобов`язання має іншу правову природу, аніж договірні відносини, адже судове рішення про стягнення шкоди і є підставою для притягнення боржника до цивільно-правової відповідальності.

У відповідності до частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Оцінюючи подані сторонами докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням обставин зазначених вище, суд прийшов до переконання про доведеність позивачем заявлених вимог та необхідності часткового задоволення адміністративного позову.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246, 263, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) задовольнити частково

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві (місцезнаходження: вул.Бульварно-Кудрявська,16, м. Київ, 04053, ) щодо зменшення розміру пенсії ОСОБА_1 встановленого, як відсоткове співвідношення до сум грошового забезпечення відповідної посади, при її призначенні з 73 (сімдесяти трьох) відсотків до 70 (сімдесят) відсотків при проведенні перерахунку пенсійного забезпечення на виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22.02.2018 року та ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 12.11.2018 року по справі № 759/18177/17.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у місті Києві (місцезнаходження: вул.Бульварно-Кудрявська,16, м. Київ, 04053, ) здійснити перерахунок ОСОБА_1 основного розміру пенсії від грошового забезпечення в розмірі 73% за минулий час без обмеження будь-яким строком з 01 січня 2016 року та виплатити одноразово своєчасно недоотримані суми пенсії за минулий час без обмеження будь-яким строком з 1 січня 2016 року у розмірі 73% грошового забезпечення, відповідно до рішення від 22.02.2018 ун. № 759/18177/17 та ухвали від 12.11.2018 ун. № 759/18177/17 Святошинського районного суду м. Києва, з урахуванням проведеного перерахунку та виплачених сум.

4. В задоволені решти позовних вимог відмовити.

5. Присудити за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві (місцезнаходження: вул.Бульварно-Кудрявська,16, м. Київ, 04053, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 760 (сімсот шістдесят) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.М. Погрібніченко