Справа № 200/14852/19-а
Суддя: Бабіч С.І.
Дата ухвалення: 2020-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2020 р. Справа№200/14852/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бабіча С.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - відповідач), з позовними вимогами:

- визнати бездіяльність відповідача яка виразилась в невиплаті з 01.08.2015 року по 30.06.2019 року в сумі 61413 (шістдесят одна тисяча чотириста тринадцять) гривень 08 копійок заборгованості пенсійної виплати позивачу;

- стягнути з відповідача на користь позивача належну йому пенсію з моменту припинення цих виплат, тобто 01.08.2015 року по 30.06.2019 року в сумі 61413 (шістдесят одна тисяча чотириста тринадцять) гривень 08 копійок;

- визнати протиправними дії відповідача щодо зменшення основного розміру пенсії до 55% відповідних сум грошового забезпечення при проведенні з 01.01.2018 року перерахунку пенсії позивачу згідно ч.4 ст.63 Закону України від 09.04.1992 за №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 за №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб";

- зобов`язати відповідача провести з 01.01.2018 року здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу згідно ч.4 ст.63 Закону України від 09.04.1992 за №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 за №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб", виходячи із основного розміру пенсії 90% відповідних сум грошового забезпечення.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 25 березня 2020 року було задоволено клопотання представника позивача про залишення без розгляду частини позовних вимог щодо визнання протиправними дії відповідача щодо зменшення основного розміру пенсії до 55% відповідних сум грошового забезпечення при проведенні з 01.01.2018 року перерахунку пенсії позивачу згідно ч.4 ст.63 Закону України від 09.04.1992 за №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 за №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб", а також та зобов`язання відповідача провести з 01.01.2018 року здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу згідно ч.4 ст.63 Закону України від 09.04.1992 за №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 за №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб", виходячи із основного розміру пенсії 90% відповідних сум грошового забезпечення

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він є пенсіонером, отримує пенсію за вислугу років та перебуває на обліку у відповідача, як внутрішньо переміщена особа.

Зазначає, що 17.07.2019 року звернувся до відповідача із заявою про перерахунок та поновлення виплати пенсії.

Вказує, що відповідачем було надано відповідь в якій зазначено, що 05.03.2019 року набрало чинності рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.12.2018 №826/3858/18, яким визнано протиправним та не чинним пункти 1, 2 Постанови №103 на підставі, якого відмовлено у перерахунку пенсії Позивачу, оскільки особа звільнена з військової служби до 28 лютого 2018 року грошове забезпечення згідно постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 « Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» не враховується.

Для обчислення пенсії враховується грошове забезпечення згідно постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».

Основний розмір пенсії обчислений Відповідачем відповідно до Постанови №1294 з грошового забезпечення 1436,06 грн. на рівні 55% (1436,06 грн.*55%) складає 789,83 грн. з урахуванням прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність - 1564,00 грн.

Крім того, у виплаті пенсії за період з 01.08.2015 року по 30.06.2019 року в сумі 61413,08 гривень відповідач відмовляє та навмисно створив умови, в разі яких утворилась заборгованість, посилаючись на Постанову КМУ від 08.06.2016 рок №365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» пенсія, яка не виплачена за минулий період, обліковується в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуватиметься на умовах окремого порядку, визначеного КМУ.

Позивач вважає такі дії відповідача протиправними та такими, що порушують вимоги Конституції України та Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон № 1058).

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, надав письмовий відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначив, що Постановою Кабінету міністрів України № 103 від 21 лютого 2018 року «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі - Постанова №103) встановлено терміни та механізм виплати перерахованої з 01.01.2018 року пенсії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб». На момент прийняття цієї постанови стаття 63 Закону № 2262 діяла в новій редакції і відповідно для здійснення перерахунку пенсії з урахуванням розмірів грошового забезпечення у згідно з цією постановою необхідно було прийняти відповідне рішення Кабінету Міністрів України щодо порядку, умов та розмірів перерахунку.

Вказує, що перерахунок пенсії здійснюється лише виключно при наданні пенсіонером додаткових документів або у зв`язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців. Інших підстав для перерахунку пенсії за Законом № 2262 законодавством не передбачено.

Зазначив, що 05.03.2019 року набрало чинності рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 12.12.2018 № 826/3858/18, враховуючи постанову Шостого апеляційного адміністративного суду, яким визнано протиправними та не чинними пункти 1,2 Постанови № 103.

Зі зміною правового регулювання підстав проведення перерахунку пенсії Кабінету Міністрів України делеговано право шляхом прийняття відповідної постанови встановлювати умови, порядок та розміри пенсійних виплат при перерахунку пенсії військовослужбовців, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, що узгоджується з функціями Уряду України, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України.

Станом на теперішній час будь яких інших постанов, аніж Постанова № 103, щодо перерахунку пенсій пенсіонерам військовослужбовцям Кабінетом Міністрів України не приймалося.

Щодо виплати заборгованості відповідач зазначив, що відповідно до п. 1 Постанови КМУ № 637 суми пенсій, які не виплачено за період до місяця їх відновлення, обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Тобто, пенсія позивача за спірний період обліковується в органах Пенсійного фонду України та буде виплачена на умовах окремого порядку, який ще не прийнято Кабінетом Міністрів України.

Відповідач вважає, що діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Просить суд відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 24 лютого 2020 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду на 10 березня 2020 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 25 березня 2020 року було задоволено клопотання представника позивача про залишення без розгляду частини позовних вимог щодо визнання протиправними дії відповідача щодо зменшення основного розміру пенсії до 55% відповідних сум грошового забезпечення при проведенні з 01.01.2018 року перерахунку пенсії позивачу згідно ч.4 ст.63 Закону України від 09.04.1992 за №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 за №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб", а також та зобов`язання відповідача провести з 01.01.2018 року здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу згідно ч.4 ст.63 Закону України від 09.04.1992 за №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 за №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб", виходячи із основного розміру пенсії 90% відповідних сум грошового забезпечення.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на те, що позивач, представник позивача та представник відповідача у судове засідання не з`явились, суд приходить висновку про можливість розгляду справи без участі сторін в порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні у справі докази, повно і всебічно встановивши всі її обставини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на таке.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 (а.с. 8-13).

ОСОБА_1 був взятий на облік як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, що підтверджується відповідною довідкою управління соціального захисту населення від 10.04.2019 року № 1443- (143050608) (а.с. 10), згідно з якою позивач постійно проживав за адресою: АДРЕСА_2 і перемістився та зареєструвався за адресою:

АДРЕСА_1 включено до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085-р.

Позивач перебуває на обліку відповідача як пенсіонер, що підтверджується матеріалами відповідної пенсійної справи та йому призначена пенсія за вислугу років довічно, що не заперечується відповідачем та підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_3 (а.с. 15).

Згідно довідки відповідача про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії № 31/03.2-11 від 22.01.2020 року та розрахунку на доплату (виплату, утримання) пенсії за пенсійною справою № за дорученням № Д /4 судом встановлено, що виплата пенсії позивачу не здійснювалась відповідачем у період серпень 2015 року по червень 2019 року та сума заборгованості становить 61413,08 грн. (а.с. 35, 44).

Вказана обставина відповідачем не заперечується.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Крім того, згідно ч. 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховним Судом у зразковій адміністративній справі № 805/402/18-а (провадження № Пз/9901/20/18) про припинення виплати пенсії внутрішньо переміщеній особі було прийнято рішення від 03 травня 2018 року (залишене без змін постановою Великої палати Верховного суду від 04.09.18 р.).

Як зазначено у вказаному рішенні, висновки Верховного Суду в цій зразковій справі підлягають застосуванню в адміністративних справах, в яких позивач:

1) є громадянином України;

2) має статус внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується довідкою органів соціального захисту населення про взяття її на облік, як внутрішньо переміщеної особи;

3) є пенсіонером та отримує пенсію, призначену їй відповідно до Закону № 1058-IV.

Поновлення виплати пенсії потребує здійснення додаткових дій позивачем.

Відповідач право позивача на отримання пенсії не заперечує.

Відповідно до вказаного рішення висновки Верховного Суду в цій зразковій справі не підлягають застосуванню в адміністративних справах щодо звернення пенсіонерів, яким призначено пенсію згідно із Законом № 1058-ІV та які є внутрішньо переміщеними особами, якщо нарахування та виплату пенсії такої пенсії їм припинено за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду України з підстав, які передбачені п. 1, 3-5 ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV в редакції на день прийняття цього рішення.

Таким чином, враховуючи вказані ознаки та їх наявність у адміністративній справі № 200/14852/19-а, судом встановлено, що дана справа є типовою та такою, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи № 805/402/18-а (провадження № Пз/9901/20/18)

Суд зазначає, що право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Приписами статті 47 Закону № 1058 визначено, що пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 1, абз. 10 ч. 2 Закону № 1058 цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються […] порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Перелік підстав припинення виплати пенсії, визначені статтею 49 Закону № 1058.

Згідно вказаної норми виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Відповідачем не надано суду доказів того, що було прийнято рішення територіальних органів Пенсійного фонду або відповідне судове рішення про припинення виплату пенсії позивачу.

Суд зазначає, що враховуючи те, що відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону № 1058 умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення, питання щодо припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення) не можуть регулюватися підзаконними актами, якими є постанови Кабінету Міністрів України.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Позивач має статус внутрішньо переміщеної особи, який врегульований Законом України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб від 20 жовтня 2014 року № 1706 (далі - Закон № 1706).

Відповідно до ч.ч 1, 2 ст. 7 Закону № 1706, для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Суд зазначає, що за положеннями ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 1 Додаткового протоколу до Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Положеннями ст. 14 Конвенції регламентовано, що користування правами та свободами, визнаними Конвенцією, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

У рішенні Суханов та Ільченко проти України Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (параграф 52).

Тому, припиняючи нарахування та виплату позивачеві пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії. При цьому право на отримання пенсії є об`єктом захисту за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі Щокін проти України, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (параграф 50).

Таким чином, встановлення судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Вищевказана бездіяльність відповідача є протиправною, а з точки зору положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

Доказів правомірності невиплати пенсії позивачу відповідачем суду не надано.

З огляду на викладене суд, з урахуванням положень ч. 2 ст. 2 КАС України, встановив, що відповідач, не виплативши позивачу заборгованість з пенсії за період з 01 серпня 2015 року по 30 червня 2019 року у сумі 61413,08 грн. діяв не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України і допустив протиправну бездіяльність.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі.

У позовній заяві позивач просив допустити негайне виконання даного рішення в частині виплати заборгованості з пенсії у межах суми за один місяць.

Приписами п.1 ч. 1 ст. 371 КАС України визначено, що негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Таким чином, дане рішення суду підлягає негайному виконанню у межах суми стягнення за один місяць.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, судовий збір в розмірі 768,40 грн., сплачений позивачем під час звернення до суду з позовом.

Врахувавши висновки Верховного суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи № 805/402/18-а (провадження № Пз/9901/20/18), керуючись Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини, Законами України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Про судовий збір, статтями 2, 9, 77, 133, 139, 241-246, 262, 263, 291, 371, 382 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фону України в Донецькій області яка виразилась в невиплаті з 01.08.2015 року по 30.06.2019 року в сумі 61 413 (шістдесят одна тисяча чотириста тринадцять) гривень 08 (вісім) копійок заборгованості з пенсійних виплат ОСОБА_1 .

Стягнути з Головного управління Пенсійного фону України в Донецькій області (місцезнаходження: 84100, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) належну йому пенсію з моменту припинення цих виплат, тобто, з 01.08.2015 року по 30.06.2019 року в сумі 61 413 (шістдесят одна тисяча чотириста тринадцять) гривень 08 (вісім) копійок.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фону України в Донецькій області (місцезнаходження: 84100, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 (сорок) копійок.

В частині сплати заборгованості з пенсії в межах суми стягнення за один місяць рішення суду виконується негайно.

Повне рішення складене 25 березня 2020 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у випадку розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.І. Бабіч