Справа № 263/15224/19
Суддя: Мушкет О. О.
Дата ухвалення: 2020-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" березня 2020 р. м. Маріуполь

Іллічівський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді - Мушкета О.О.,

за участю секретаря Дарменко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області, про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому вказав, що 30 вересня 2019 року, поліцейським СРПП №3 Солонянського ВП Дніпропетровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП. Постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ДПО18 №048303 винесено за те, що 30 вересня 2019 року о 12 год. 30 хв. він керуючи автомобілем марки «ЗАЗ ДЕУ» державний номерний знак НОМЕР_1 , на 437 км автодороги Бориспіль-Дніпро-Запоріжжя та будучи зупиненим працівниками поліції не пред`явив для перевірки посвідчення водія та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, чим порушив п.2.4 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.126 КУпАП.

Із зазначеною постановою він не згідний і просить її скасувати, оскільки вважає її необґрунтованою і незаконною. В обґрунтування своїх вимог вказав, що дійсно, при вказаних у постанові обставинах він керував транспортним засобом та був зупинений працівниками поліції, який послався на п.7 ст.35 ЗУ «Про національну поліцію», як на підставу зупинки. Після цього, відповідач попросив надати йому посвідчення водія та документ про реєстрацію транспортного засобу. Позивач відповів відмовою, адже вважав, що законної причини зупинки транспортного засобу поліцейським доведено не було, а нормативно-правовий акт на який посилався інспектор не відповідав дійсності, так як рішення про обмеження чи заборону руху по даній ділянці дороги уповноваженим органом державної влади прийняте не було, про що свідчив жвавий рух інших транспортних засобів, які рухались по ній безперешкодно. На прохання перенести розгляд справи за місцем проживання, для звернення за юридичною допомогою, інспектор поліції задовольнив клопотання позивача частково та призначив розгляд справи на 19 годину 01.10.2019 року на 437 км автодороги Бориспіль-Дніпро-Запоріжжя, проте поки позивач чекав приїзду групи моніторингу поліції, яку він викликав на місце, посадова особа склала постанову о 12 годині 10 хвилин 30.09.2019 року. Таким чином, вважає постанову посадової особи про притягнення його до адміністративної відповідальності незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Позивач в судове засідання не з`явився, подав суду письмову заяву, в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не з`явився, 16.03.2020 року надіслав до суду відзив, в якому просив слухати справу у його відсутність, та у задоволенні позовних вимог позивача відмовити повністю, обґрунтувавши відзив тим, що позивачем не були дотримані вимоги п.п.2.1а, 2.4 ПДР України, а тому в його діях є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП: керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно - правовової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є підставними та такими, що підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав.

З копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 №048303, складеної поліцейський СРПП №3 Солонянського ВП Дніпропетровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області Сагайдак Д.Л., вбачається, що 30 вересня 2019 року о 12 год. 30 хв., позивач, керуючи автомобілем марки «ЗАЗ ДЕУ» державний номерний знак НОМЕР_1 , на 437 км автодороги Бориспіль-Дніпро-Запоріжжя та будучи зупиненим працівниками поліції не пред`явив для перевірки посвідчення водія та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, чим порушив п.2.4 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.126 КУпАП, за що до нього було застосоване адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Позивач стверджує, що не вчиняв ніяких протиправних дій на транспортному засобі та поліцейський не надав жодних доказів для спростування останніх тверджень, а тому інспектор не мав права вимагати в нього документи на право управління автомобілем та реєстраційне посвідчення транспортного засобу.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.35 Закону України «Про національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Втім, з відеоматеріалу, дослідженого судом, вбачається, що не можливо встановити факт порушення позивачем ПДР України. Окрім того, з дослідженого судом відеоматеріалу вбачається, що при зупинці транспортного засобу позивача та вимоги до позивача пред`явити, документи, зазначені в п.2.1 ПДР України, відповідач не зазначає яка норма ПДР України була порушена позивачем.

Суд зазначає, що поліцейський має право вимагати у водія пред`явлення документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що така особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав).

У разі, якщо поліцейським належним чином не задокументовано факту порушення особою Правил дорожнього руху, вимоги відповідної посадової особи про пред`явлення водієм документів в тому числі реєстраційного документу на транспортний засіб є неправомірними.

На підставі викладеного, суд доходить висновку, що у відповідача були відсутні правові підстави для зупинки транспортного засобу позивача та вимоги щодо надання документів, зазначених в п. 2.1 ПДР України.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Однак, єдиним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення є сама оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення, в якій зафіксовано порушення водієм правил дорожнього руху.

Однак, суд вважає, що зазначена постанова є саме предметом спору між сторонами та не може розглядатися як доказ за відсутності інших доказів на підтвердження обставин вказаних в оскаржуваній постанові.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. Такими обставинами у справах про накладення адміністративних стягнень є, зокрема, докази вчинення особою адміністративного правопорушення.

Отже відповідачем будь-яких належних та допустимих доказів вчинення позивачем вказаного правопорушення не надано, факту порушення позивачем правил дорожнього руху України відповідачем не доведено.

Приймаючи рішення про накладення адміністративного стягнення за вчинення ОСОБА_1 правопорушення за ч. 1 ст. 126 КУпАП, інспектор, як посадова особа Головного управління національної поліції у Дніпропетровській області вважав доведеними обставини вчинення даного правопорушення, однак беззаперечних доказів на підтвердження викладених обставин у постанові суду не надав.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені злочину. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, вирішуючи питання стосовно законності постанови, суд виходить з того, що відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до п. п. 1, 3, 8 ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до принципу презумпції невинності обов`язок доказування лежить на органі (посадовій особі), що розглядає справи про адміністративне правопорушення.

Отже, обов`язок доказування по зазначеній адміністративній справі законом покладено на відповідача, тобто відповідач повинен довести суду правомірність складання вищезазначеної постанови.

Таким чином, на час розгляду адміністративної справи щодо позивача були відсутні будь-які фактичні дані, які встановлювали наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення. Враховуючи, що відповідачем не доведена правомірність винесення оскаржуваної постанови, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, тому вважає за необхідне постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ДПО18 №048303 від 30.09.2019 року щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 126 КУпАП України та накладення штрафу скасувати, закривши провадження по справ

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 77, 139, 243-246, 250, 286 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в не автоматичному режимі, серії ДПО18 №048303 від 30.09.2019 року, винесену поліцейським СРПП №3 Солонянського ВП Дніпропетровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області старшим сержантом Сагайдак Дмитром Леонідовичем, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з поважних причин.

Суддя: О. О. Мушкет