Справа № 400/927/19
Суддя: Біоносенко В. В.
Дата ухвалення: 2020-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

17 березня 2020 р. № 400/927/19
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Біоносенка В.В., за участю секретаря судового засідання Ісламова І.О., розглянув у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ "ЄВРОДОР", вул. Мельнична, 22, корп. А, Доманівка,Доманівський район, Миколаївська область,56401
до за участю: представника позивача: Григор`єв В.В. представника відповідача: Федорінський Є.А.Головного управління ДПС у Миколаївській області, вул. Лягіна, 6,Миколаїв,54001
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 28.12.2018 № 7, від 20.03.2019 № 7, № 7,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Компанія «Євродор» звернулось до адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби в Миколаївській області з вимогами визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача №7 від 28.12.2018, №7 та №7 від 20.03.2019.

Свої позовні вимоги товариство обґрунтовано тим, що зазначені податкові повідомлення-рішення є незаконними та такими, що підлягають скасуванню через невідповідність висновків акту перевірки. Усі порушення, про які йде мова грунтуються лише на тому, що податковий орган дійшов висновку про нереальність господарських операцій по взаємовідносинам ТОВ «Компанія «Євродор» з його контрагентами, а саме «ТОВ «Вімаква», ТОВ «Євробуд-Стар», ТОВ «Герокс-проф», ПП «Резерв» та ПП «Євродор». Дані висновки податкового органу позивач вважає безпідставними, оскільки у підприємства є всі належним чином оформлені документи, що підтверджують дійсність господарських операцій з контрагентами, а тому вимог податкового законодавство товариство не порушувало. Так, на підтвердження реальності здійснення господарських операцій із контрагентами товариство було надано контролюючому органу на етапі перевірки усі необхідні первинні документи бухгалтерського обліку, про що в акті податковий орган зазначив. Зокрема, в Акті наявні посилання на ряд первинних документів, якими підтверджується факт існування господарських операцій між контрагентами. Таким чином, товариство надало контролюючому органу на етапі проведення перевірки ряд документів, якими підтверджується укладання господарських договорів між товариством та його контрагентами, а також факт їхнього виконання, яких підтверджений наданими чином оформленими первинними документами. З чого можливо зробити висновку, що фактичні обставини, встановлені в акті перевірки доводять факт реальності господарських операцій та достатність у товариства та його контрагентів необхідних умов для здійснення господарської діяльності при здійснення господарської діяльності. У позивача відсутня інформація на предмет визнання недійсним в установленому порядку вищевказаних договорів на порушення законодавства України в момент складання порядку вищевказаних договорів та порушення законодавства України в момент складання наявних у товариства податкових накладних. Водночас, зібраними у акті доказами підтверджується реальність господарських операцій товариства, а відтак спростовуються висновки акта перевірки про порушення товариством вимог податкового законодавства. Посилання контролюючого органу в акті перевірки на матеріали досудового розслідування у кримінальних провадження, акт перевірки ПП «Євродор» як на підставу підтвердження відсутності реальності господарських операцій з контрагентами, необхідно вважати безпідставними, оскільки не існує доказів на підтвердження того, що існує судове рішення, що набрало законної сили, прийняте в порядку кримінального судочинства за результатами розгляду кримінальної справи із зазначеним у ньому вказаних обставин. Позивач вважає, що належним та допустимими в розумінні ст.124 Конституції України доказами факту вчинення платником податку нікчемного правочину або факту відображення в обліку показників господарських операцій, які в дійсності не відбулися, можуть бути або обвинувальний вирок суду, або рішення суду у справі про стягнення одержаного за нікчемним правочином, або рішення суду про визнання правочину недійсним. Проте, контролюючий орган в акті перевірки жодних доказів щодо наявності обвинувального вироку суду, рішень суду про стягнення одержаного за нікчемними правочинами, наявності рішень суду про визнання недійсними правочинів з контрагентами не має. Товариство не уповноважено будь-яким чином здійснювати перевірку походження товару у своїх контрагентів. Крім того, наявність у контрагентів складських приміщень, персоналу, податкової адреси не було предметом або обов`язковими умовами укладених з ними договорів. Законодавством не передбачена відповідальність юридичної особи за можливими допущеннями порушення законодавства інших юридичних осіб, на господарюючих суб`єктів.

Відповідач позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити. Актом перевірки встановлено порушення вимог п.п.134.1 п.134 ст.134 ПК України, п.7,12 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», оскільки позивачем безпідставно завищено собівартість реалізованих товарів на суму 139630 гривень за 2017 рік. Зазначене порушення встановлено на підставі наданих позивачем до перевірки первинних документів. Позивачем завищено собівартість виконаних ремонтних робіт на 45432 гривень. Позивач мав взаємовідносини з підприємствами «ТОВ «Вімаква», ТОВ «Євробуд-Стар», ТОВ «Герокс-проф», ПП «Резерв-Торг» та ПП «Євродор», господарська діяльність яких має ознаки нереальності здійснення: - відсутній рух активів, зобов`язання чи власного капіталу у процесі здійснення господарської операції; відсутні фізичні, технічні та технологічні можливості до вчинення задекларованих господарських операцій, а саме відсутній кваліфікований персонал, відсутній штат працюючих осіб при тому що статутна діяльність потребує участі більшої кількості людей, відсутністю виробничих потужностей для здійснення будь-якого виду діяльності, складських приміщень, транспортних засобів, які необхідні для переміщення товарів, відсутні основні фонди (за умови, що вони необхідні для здійснення операцій), у тому числі неможливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару та надання послуг у відповідні строки тощо. Тобто, з наведеного вбачається неможливість контрагентів постачальників надавати задекларовані послуги у зв`язку з із сукупністю виявлених обставин.

Крім того, первинні документи можуть свідчить про існування господарських операцій, які за формою (зовнішнім вираженням) можуть підпадати під визначення реальних і таких, що зумовлюють зміни в структурі активів, зобов`язань та власного капіталу суб`єкта господарювання. Але цього недостатньо. Потрібно, щоб ці документи підтверджували і розкривали суть, внутрішню сторону господарських операцій, їх справжність, економічну вигоду (виправданість, ризик) й ділову мету. Щоб так кваліфікувати природу господарських операцій, необхідно послатися на допустимі та належні докази, якими засвідчується стан (якість) таких операцій. Без цього неможливо перевірити правильність обчислення і сплати сум податкового грошового зобов`язання на підставі таких операцій.

В судових засіданнях представник позивача та відповідача підтримала свої позиції, викладені у процесуальних заявах по суті справи.

Суд розглянув справу в порядку загального провадження за участю сторін в судовому засіданні 17.03.2020. В судовому засіданні 17.03.2020 проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, повний текст судового рішення підписаний 27.03.2020.

Дослідив матеріали справи, вислухав представників сторін, суд встановив наступне.

ТОВ «Компанія «Євродор» зареєстрована як юридична особа 11.11.2013. Основним видом діяльності товариства будівництво доріг та автострад.

За період з 01.01.2015 по 30.09.2018 ТОВ «Компанія «Євродор» задекларувало в рядку 01 декларацій «Дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків) визначений за правилами бухгалтерського обліку» у сумі 348115091 гривень.

20.04.2015 році ТОВ Компанія «Євродор» уклала договір оренди №2-ОР з ТОВ «ВІМАКВА».

Відповідно до цього договору оренди, ТОВ «ВІМАКВА» передала позивачу котки дорожні самохідні, машину паливно-мийну, машину дорожньо комбіновану, автомобілі-самоскиди, дорожні фрези.

Загальна вартість послуг оренди склала 704160 гривень, з яких 117360 гривень ПДВ.

На зазначену суму ТОВ «ВІМАКВА» видало на адресу позивача податкову накладну на суму ПДВ 117360 гривень.

Зазначена сума була відображена ТОВ «Компанія «Євродор» у податковому обліку за 2015 рік.

29.04.2015 ТОВ «Компанія «Євродор» уклала договір поставки №1 ТОВ «Євробуд-Стар».

За цим договором ТОВ «Євробуд-Стар» поставив на адресу позивача мазут, бітумну емульсію, щебінь, відсів, мінеральний порошок, домішка УДОМЗ на загальну суму 1468153,20 гривень, з них ПДВ на 244692,20 гривень ПДВ.

На зазначену суму ТОВ «Євробуд-Стар» видало на адресу позивача податкову накладну на суму ПДВ 244692,20 гривень.

Зазначена сума була відображена ТОВ «Компанія «Євродор» у податковому обліку за 2015 рік.

29.04.2015 ТОВ «Компанія «Євродор» уклала договір №2 на надання транспортних послуг з ТОВ «Геркос-Проф».

За надання послуг за цим договором ТОВ «Геркос-Проф» виставило рахунок ТОВ «Компанія «Євродор» на загальну суму 520759,5 гривень, з них ПДВ 86810,74 гривень.

Зазначена сума була відображена ТОВ «Компанія «Євродор» у податковому обліку за 2015 рік.

В 2016 році ТОВ «Компанія «Євродор» мала взаємовідносини з ПП «Резерв-Торг» з приводу оренди машин та механізмів на загальну суму 870000 гривень.

Зазначена сума була відображена у податковому обліку.

Протягом 2015-2017 ТОВ «Компанія «Євродор» мала взаємовідносини з ПП «Євродор».

ПП «Євродор» протягом періоду, що перевірявся постачав на адресу ТОВ «Компанія «Євродор» бітум нафтовий дорожній, бордюр пресований, домішка полімерна, мазут та ін. на загальну суму 62338996 гривень, у т.ч. за звітними періодами 2015 рік на суму 14586942 гривень, 2016 рік на суму 4218555 гривень, 2017 рік на суму 43533499 гривень.

Зазначені суми ТОВ «Компанія «Євродор» відобразила у податковому обліку.

23.06.2017 ТОВ «Компанія «Євродор» виписало податкову накладну №10 на загальну суму 19852722 гривень, яку зареєструвало у ЄРПН 17.07.2017

01.12.2017 ТОВ «Компанія «Євродор» виписало податкову накладну №80 на загальну суму 13766599,98 гривень та зареєструвало її у ЄРПН 14.01.2018.

В період з 12.11.2018 по 23.11.2018 ГУ ДФС у Миколаївській області провели документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Компанія «Євродор» за результатами якої склали Акт №2881/14-29-14-07/38972680 від 30.11.2018.

Під час перевірки, податківці дійшли висновку, що ТОВ «Компанія «Євродор» порушила п.44.1, п.44.2, ст.44, пп.134.1, п.134., п.135.1 ст.135 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 11246153 гривень, п.185.1, ст.185, ст.187.1, ст.187, п.188.1, ст.188, п.200.1, п.200.2 ст.200 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 12018954 гривень, п.201.10 ст.201 ПК України в частині несвоєчасності реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму 5603220,4 гривень.

Да зазначених висновків податківці прийшли на підставі того, що при співставленні даних акту списання товарів №11 від 30.09.2017 та фактичного списання товарів відповідно до підсумкових відомостей по виконанню ремонту дороги 0150708 виявлено відхилення між даними бухгалтерського обліку та кількістю фактично використаних матеріалів. Тобто, ТОВ «Компанія «Євродор» завищено собівартість виконаних ремонтних робіт на 45432 гривень. При списанні будівельних матеріалів відхилення між бухгалтерським обліком та фактично використаними матеріалами складає 94198 гривень, що свідчить про завищення собівартості виконаних ремонтних робіт.

У постачальників-контрагентів позивача ТОВ ТОВ «Вімаква», ТОВ «Євробуд-Стар», ТОВ «Герокс-проф», ПП «Резерв» та ПП «Євродор», відсутні трудові та матеріальні ресурси, необхідні для забезпечення виконання зобов`язань, зазначених в актах та податкових накладних, виписаних на адресу позивача.

Зазначеними підприємствами не подавалися фінансові звіти, відсутні відомості про сплату податків зазначеними підприємствами, в ІС МВС «Автомобіль» за цими підприємствами не зареєстровано транспортних засобів, при цьому згідно із аналізом даних ЕРПН не встановлено залучення ТОВ «ВІМАКВА» до виконання зобов`язань перед ТОВ «Компанія «Євродор» сторонніх організацій (оренди). До перевірки не надано будь-які сертифікати якості (походження) ТМЦ, які свідчать про походження товару отриманого від ТОВ «Євробуд-Стар». Перевіркою встановлено, що вантажні автомобілі які зазначені у товарно-транспортних накладних знаходилися в оренді. ТОВ «Євробуд-Стар» за даними інформації, яка міститься в базах даних контролюючого органу не є підприємством виробником.

Крім того, вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 07.05.2018 по справі №760/9791/18 ОСОБА_1 , який згідно баз даних ДФС був директором ТОВ «Євробуд-Сервіс» визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.2 205-1, ч.3 ст.358, ч.2 ст.358, ч.2 ст.28, ч.4 ст.358 КК України.

ТОВ «Геркос-Проф» остання звітність надана за липень 2015 року, а саме декларація з ПДВ. З моменту реєстрації цього товариства ним не надано до ДПІ за місцем обліку податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма №1-ДФ), відомості про нарахування заробітної плати, тощо. В квітні-травні 2015 ТОВ «Геркос-Проф» сформовано податковий кредит за рахунок відображення операцій з придбання продуктів харчування, різноманітних запчастин, канцелярських товарів, тюнерів, настільних ігор, одягу, тощо. Аналізом даних ЄРПН не встановлено залучення ТОВ «Геркос-Проф» до виконання зобов`язань перед ТОВ «Компанія «Євродор» сторонніх організацій. Крім того, відповідно до зібраної інформації, актом перевірок встановлено, що на території м. Києва діє група осіб, яка використовуючи реквізити вказаних СГД, здійснює протиправну діяльність, спрямовану на надання послуг по незаконному формуванню податкового кредиту, підробку документів, створення транзитних підприємств для прикриття власної незаконної діяльності, використання завідомо підроблених документів та пособництво в ухиленні від сплати податків.

ГУ ДФС у Миколаївській області проведено документальну планову виїзну перевірку ПП «Євродор», в ході якої встановлено документальне оформлення ПП «Євродор» реалізації товарів по ланцюгу постачання ТОВ «Струбудпромсервіс», ТОВ «ТД Смарт», ПП «ОРІМ Тейс», ПП «Ентер-Сел», ТОВ «Спецремпідряд», ТОВ «СІА-Пром», ТОВ «Вест Постач», ТОВ «Укрспецтрейдинг», ТОВ «Сіквест-Торг» та ТОВ «Проджо».

До перевірки не надано сертифікати якості, паспорти заводу-виробника, інші документи, які підтверджують походження товару, журнал обліку довіреностей, товарно-транспортні накладні. Згідно матеріалів перевірки ПП «Євродор» в товарно-транспортних накладних, які були надані до перевірки зокрема зазначено що переадресація товару нібито придбаного від ТОВ «Струбудпромсервіс», ТОВ «ТД Смарт», ПП «ОРІМ Тейс», ПП «Ентер-Сел», ТОВ «Спецремпідряд», ТОВ «СІА-Пром», ТОВ «Вест Постач», ТОВ «Укрспецтрейдинг», ТОВ «Сіквест-Торг» та ТОВ «Проджо» здійснювалось на ТОВ «Компанія «Євродор». Тобто, минаючи склади ПП «Євродор» та свідчить про залучення ПП «Євродор» до ланцюга руху сам ПДВ з метою завищення вартості псевдотоварів та як наслідок значного заниження об`єкта оподаткування.

Про даний факт також свідчить і те, що крім часткового перерахування коштів на адреси підприємств з ознаками фіктивності, ПП «Євродор» не здійснювало жодних господарських операцій. Згідно із наданими до перевірки ТТН, не можливо ідентифікувати фактичне місцезнаходження ТМЦ на момент навантаження, розвантаження та подальшого зберігання. Не зазначено номери посвідчень водіїв, інформацію про довіреності, дата та час виїзду, прибуття. Проведеним аналізом податкової звітності ТОВ «Струбудпромсервіс», ТОВ «ТД Смарт», ПП «ОРІМ Тейс», ПП «Ентер-Сел», ТОВ «Спецремпідряд», ТОВ «СІА-Пром», ТОВ «Вест Постач», ТОВ «Укрспецтрейдинг», ТОВ «Сіквест-Торг» та ТОВ «Проджо» встановлено відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької та економічної діяльності, а саме: відсутність управлінського та технічного персоналу, відсутність виробничих активів, відсутність трудових ресурсів, виробничого обладнання, транспортних засобів і торгівельного обладнання, які економічно необхідні для здійснення фінансово-господарської діяльності та надання послуг з виконання робіт, відсутність необхідних умов для здійснення господарської діяльності в частині купівлі-продажу, реалізації, зберігання та відвантаження товарно-матеріальних цінностей. Головним слідчим управлінням фінансових розслідування ДФС України здійснюється досудове розслідування в рамках кримінального провадження №000172, внесеного до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 25.09.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.28, ч.3 ст.212, ч.5 ст.191, ч.3 ст.28, ч.2 ст.205, ч.1 ст.205, ч.3 ст.209 КК України. В ході розслідування встановлено, що організованою групою зареєстровані або перереєстровані на підставних осіб ряд підприємств, в тому числі ТОВ «Стройбудпромсервси» та інші підприємства з ознаками фіктивності. Так саме зареєстровані кримінальні провадження щодо решти постачальників ПП «Євродор».

Сам факт наявності у позивача податкової накладної та інших облікових документів, виписаних від імені постачальника, не є безумовним доказом реальності господарських операцій з ним, якщо інші обставини свідчать про недостовірність, інформації в цих документах. Для податкового обліку значення має сам факт поставки ти постачальником, який вказаний в первинних документах, наданих платником податків на підтвердження задекларованих сум.

28.12.2018 уповноваженою особою ГУ ДФС у Миколаївській області, на підставі Акту перевірки №2881/14-29-14-07/38972680 від 30.11.2018 винесено податкове повідомлення-рішення №7 про визначення ТОВ «Компанія «Євродор» грошового зобов`язання зі штрафу за порушення гранично строків реєстрації податкових накладних у розмірі 229443,33 гривень.

20.03.2019 уповноваженою особою ГУ ДФС у Миколаївській області на підставі Акту перевірки №2881/14-29-14-07/38972680 від 30.11.2018 винесено податкове повідомлення-рішення №7 про визначення ТОВ «Компанія «Євродор» грошового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 14806192,50 гривень, а також №7 про визначення ТОВ «Компанія «Євродор» грошового зобов`язання з податку прибуток в сумі 13205528,75 гривень.

Відповідно ст.185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю, постачання послуг, ввезення товарів на митну територію України, вивезення товарів за межі митної території України, постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Відповідно до ст.198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності; отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Таким чином, відповідно до Кодексу у підприємства є право на включення до податкового кредиту сплачених сум іншому платнику податку за умови проведення реальної господарської операції та наявності первинних документів, які підтверджують її проведення.

Відповідно до п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Виходячи зі змісту ст.ст. 198, 200, 201 Податкового кодексу України, право на віднесення сум ПДВ, сплачених при придбанні товару (робіт, послуг), до податкового кредиту, виникає у суб`єкта господарювання у разі дотримання ним наступних умов: 1) фактичності придбання такого товару (роботи, послуги), тобто, реальності відповідної господарської операції; 2) наявності податкових накладних, складених особою, зареєстрованою платником податку, чи митних декларацій на підтвердження придбання такого товару та сплати відповідної суми ПДВ; 3) подальшого використання придбаного товару (роботи, послуги) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємства.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для відображення у бухгалтерському обліку господарських операцій є первинні документи, що фіксують та підтверджують факти здійснення господарських операцій і які повинні мати визначені цим Законом та Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, обов`язкові реквізити.

Тобто, факт вчинення певних господарських операцій, та правомірність подальшого відображення їх у бухгалтерському та податковому обліку, можливо досліджувати лише на підставі вивчення первинних документів платника податків. Для правильного вирішення спору встановленню, також, підлягає факт реальності поставки товару із з`ясуванням, зокрема, обставин щодо правосуб`єктності сторін господарського договору, можливості реальної поставки тощо. Водночас, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток підприємств навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

При цьому, з урахуванням норм статей 61 та 44 Податкового кодексу України, саме на контролюючі органи покладається обов`язок контролювати правильність формування даних податкового обліку платників податків, у тому числі щодо правильності складення та достовірності первинних документів.

Досліджуючи реальність та товарність цих договорів, відповідно до роз`яснення Вищого адміністративного суду України викладеного у листі № 742/11/13-11 від 02.06.11, суд вважає, що саме за цими господарськими операціям будь-яких інших документів, ніж ті, які були надані позивачем (договори, товарні накладні, податкові накладні, платіжні доручення, Актів приймання робіт), бути не може.

У будь-якому випадку, відповідно до вимог ч.2 ст.77 КАС України обов`язок доказування обставин безтоварності та не реальності господарських договорів покладено на податковий орган, а не на платника податків.

На думку суду, відповідачем таких доказів щодо правовідносин ТОВ «Компанія «Євродор» з його контрагентами, а саме «ТОВ «Вімаква», ТОВ «Євро-Стар» , ТОВ «Герокс-проф», ПП «Резерв» та ПП «Євродор» не надано, а висновки, зроблені в Акті перевірки є поверховими, бездоказовими та передчасними.

Всі претензії до зазначених контрагентів носять загальний, абстрактний та неконкретний характер.

На переконання суду, якщо податковий орган мотивує своє рішення про позбавлення платника податків права на віднесення сплачених постачальникам коштів до податкового кредиту та витрат, тим, що на його думку відбулася фіктивна операція по штучному нарощуванню цих показників, то цьому повинно передувати доведеність цієї діяльності платника податків або його контрагентів у порядку кримінального судочинства.

Посилання відповідача на звернення до правоохоронних органів та відкриття з цього приводу кримінального провадження не може вважатися належним доказам протиправності дій ТОВ «Компанія «Євродор» з його контрагентами, а саме «ТОВ «Вімаква», ТОВ «Герокс-проф», ПП «Резерв» та ПП «Євродор», оскільки відповідно до ст.214 КПК України це безумовний обов`язок правоохоронців. Жодних правових висновків, про наявність складу злочину чи винуватість певних осіб, факт внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та початок розслідування не свідчить.

Відповідно до ч.6 ст.78 КАС України належним способом доказування зазначених обставин може бути лише вирок суду, який набрав законної сили. Але такого документу відповідачами не надано.

Вирок суду, або інший документу, ухвалений в порядку кримінального судочинства стосовно посадових осіб ТОВ «Компанія «Євродор» з його контрагентами, а саме «ТОВ «Вімаква», ТОВ «Герокс-проф», ПП «Резерв» та ПП «Євродор» за фактом фіктивного підприємництва ст.ст.205, 205-1 КК України, відповідачем не надано.

Крім того, суд враховує з цього приводу правову позицію Верховного Суду, яку ним висловлено у постанові від 20.02.18 по справі №826/6280/13-а (http://reyestr.court.gov.ua/Review/72338874) - посилання контролюючого органу постанову про порушення кримінальної справи відносно контрагента позивача, обґрунтовано відхилені судами попередніх інстанцій, оскільки вказані документи не містять встановлених обставин, які б свідчили про невиконання цим підприємством своїх договірних зобов`язань за господарськими операціями саме по господарських відносинах з позивачем або встановлення обставин, які б свідчили про фіктивність (нереальність) господарських операцій між вказаними суб`єктами господарської діяльності.

Доказів, які б свідчили про наявність вироку суду відносно контрагента позивача, який би набрав законної сили, під час розгляду справи, контролюючим органом не надано, а отже сам по собі факт порушення кримінальної справи щодо посадових осіб контрагента позивача не може слугувати належним доказом фіктивності розглядуваних господарських операцій та не тягне за собою правових наслідків для позивача, оскільки податкове законодавство не ставить у залежність право позивача на формування податкового кредиту та витрат від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентами податку до бюджету. Питання визначення складу податкового кредиту та витрат поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб.

З приводу вироку стосовно керівника ТОВ «Євро-Стар» необхідно зазначити наступне.

Верховний Суд у постанові від 05.03.2019 в адміністративній справі № №814/569/16 (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/80269776) зауважив, що сам факт наявності вироку, ухваленого у кримінальному провадженні, не дає підстав для автоматичного висновку про нереальність господарських операцій, внаслідок чого є нагальна необхідність перевіряти доведеність кожного податкового правопорушення і здійснювати комплексне дослідження усіх складових господарських операцій, з врахуванням обставин, встановлених вироком, який набрав законної сили, періоду часу, за який такі обставини встановлені, а також конкретної особи та наслідки її дій для реалізації конкретних господарських операцій.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідач невиправдано спрощує процес доведення факту відсутності реальних господарських операцій та перебільшує юридичне значення власних Актів про неможливість проведення зустрічних перевірок, інформації отриманої з податкової звітності підприємств контрагентів, власних електронних баз, відомостей Системи автоматизованого співставлення податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДФС України та інших джерел.

Ті обставини, що у постачальників позивача недостатньо власних трудових чи матеріальних ресурсів, або в ланцюгах постачальників є сумнівні підприємства чи навіть підприємства, які визнанні фіктивними, є лише приводом (сигналом) для більш ретельної перевірки (дослідження) їх діяльності. Самі по собі ці обставини не можуть бути підставами для позбавлення покупців цих підприємств права на віднесення сплачених на їх користь коштів до податкового кредиту.

ТОВ «Компанія «Євродор» з його контрагентами, а саме «ТОВ «Вімаква», ТОВ «Євробуд-Стар», ТОВ «Герокс-проф», ПП «Резерв» та ПП «Євродор» станом на час виконання договорів з позивачем були зареєстровані в якості платника податку на додану вартість, мали індивідуальні податкові номери, податкові накладні зареєстровані у Єдиному реєстрі податкових накладних.

Тобто, ТОВ «Компанія «Євродор» з його контрагентами, а саме «ТОВ «Вімаква», ТОВ «Євробуд-Стар», ТОВ «Герокс-проф», ПП «Резерв» та ПП «Євродор`мали необхідний обсяг цивільної та податкової правоздатності, оскільки перебували на обліку у органах податкової служби та були зареєстровані як платник податку на додану вартість.

У такому разі Державна фіскальна служба та її органи не мають права заперечувати можливість формування податкового кредиту за рахунок цих підприємства, без достатніх для цього підстав.

З наведеного випливає, що сама по собі несплата податку продавцем (у тому числі внаслідок ухилення від сплати) в разі фактичного здійснення господарської операції не впливає на формування податкового обліку покупцем та його зобов`язань зі сплати податків.

Чинним законодавством України не встановлено обов`язку покупця сплачувати ПДВ ще й до бюджету, коли такий податок не буде сплачений продавцем або іншою особою, з урахуванням суми податку, отриманого від покупця в ціні товару.

Якщо контрагент не виконав свого зобов`язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність з негативними наслідками саме щодо цієї особи.

Презумпція добросовісності платника податків означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об`єктивно відтворюють господарські операції, що є об`єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов`язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом.

У площині процесуального регулювання презумпції добросовісності платника податків відповідає обов`язок доведення контролюючим органом правомірності прийнятого рішення в судовому процесі, порушеному за позовом платника податків про скасування рішення як неправомірного. У разі надання контролюючим органом доказів, які спростовують дійсність чи повноту даних поданої платником податків податкової звітності, платник податків повинен довести наявність законних підстав, для врахування задекларованих в податковому обліку даних при визначенні суми його податкового обов`язку.

Надаючи правову оцінку посиланням податкового органу про відсутність у контрагентів позивача необхідних умов (складських приміщень, транспортних засобів та іншого майна), які економічно необхідні для здійснення діяльності з поставки товару (виконання робіт, надання послуг), колегія суддів зазначає, що сама по собі наявність або відсутність у контрагентів окремих документів, транспортних засобів, нерухомості, земельних ділянок, певної кількості персоналу, не можуть являтися вичерпними ознаками неправомірності вчиненої господарської операції, якщо з інших даних вбачається фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків, у зв`язку з його господарською діяльністю. Укладення договору не є єдиним способом залучення фізичних осіб до вчинення необхідних дій в процесі виконання поставки; податкове законодавство не ставить право платника на декларування витрат в залежність від того, за рахунок яких ресурсів (власних або залучених) здійснюється поставка товарів (робіт, послуг) постачальником.

Чинним законодавством чітко не регламентована обов`язкова кількість необхідних ресурсів для здійснення тієї чи іншої діяльності. В свою чергу, податковий орган не надав пояснення стосовно того, яка кількість працюючих осіб, транспортних засобів тощо достатня для такого виду діяльності, за яким було здійснено господарські операції між позивачем та його контрагентами.

В судовому засіданні встановлено, що у позивача мається весь обсяг необхідних первинних документів щодо проведення господарських операцій з ТОВ «Компанія «Євродор» з його контрагентами, а саме «ТОВ «Вімаква», ТОВ «Євробуд-Стар», ТОВ «Герокс-проф», ПП «Резерв» та ПП «Євродор».

За наявності всіх необхідних відповідно до Податкового кодексу України первинних документів (договори, акти приймання, товарні та податкові накладні, платіжні документи), що підтверджують право на податковий кредит і за відсутності доказів, які заперечують реальність господарських операцій, платник податків не може бути позбавлений права на цей податковий кредит та витрати.

За таких обставин, суд дійшов висновку про безпідставність визначення позивачу грошових зобов`язань з податку на додану вартість та податку на прибуток, а податкові повідомлення-рішення №7 та №7 від 20.03.2019 необхідно визнати протиправним та скасувати.

З приводу штрафу за несвоєчасність реєстрації податкових накладних. Позивачем допущено два факти несвоєчасної реєстрації 17.07.2017 (податкова накладна №10 від 23.06.2017) та 14.01.2017 (податкова накладна №80 від 01.12.2017).

Відповідно до п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Відповідно до п.201.10 ст.201.10 ПК України, реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:

для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;

для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені;

для розрахунків коригування, складених постачальником товарів/послуг до податкової накладної, що складена на отримувача - платника податку, в яких передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, - протягом 15 календарних днів з дня отримання такого розрахунку коригування до податкової накладної отримувачем (покупцем).

У разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

Відповідно до п.п.120-1.1. ст.120 Податкового кодексу України, порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі:

10 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації до 15 календарних днів;

20 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 16 до 30 календарних днів;

30 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 31 до 60 календарних днів;

40 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 61 до 365 календарних днів;

50 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації на 366 і більше календарних днів.

Враховуючи вимоги ПК України, податкова накладна №10 від 23.06.2017 повинна була бути зареєстрована позивачем не пізніше 15.07.2017 (фактично зареєстрована 17.07.2017), а податкова накладна №80 від 01.12.2017 до 31.12.2017 (фактично зареєстрована 14.07.2017).

Факт пропущення строків по обом накладним позивачем не заперечується.

Відповідно до п.42 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, штрафні санкції, передбачені пунктом 120-1.1 статті 120-1 цього Кодексу за порушення граничних строків для реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, встановлених пунктом 201.10 статті 201 цього Кодексу, які були складені у період з 1 червня 2017 року по 30 червня 2017 року, не застосовуються до платника податків за умови реєстрації таких податкових накладних не пізніше 31 липня 2017 року.

Податкові накладні та/або розрахунки коригувань до податкових накладних, складені у період з 1 червня 2017 року по 30 червня 2017 року та зареєстровані у Єдиному реєстрі податкових накладних не пізніше 31 липня 2017 року, вважаються своєчасно зареєстрованими.

Під дію цією пільговою норми підпадає лише податкова накладна №10 від 23.06.2017. Податкова накладна №80 від 01.12.2017 під цю пільгову норму не підпадає.

Але, відповідно до розрахунку до податкового-повідомлення рішення №7 від 30.11.2018 штрафні санкції за порушення строків реєстрації податкової накладної №10 від 23.06.2017 не застосовувалися.

Штраф в суму 229443,33 гривень, є штрафом у розмірі 10% суми податку на додану вартість, зазначеної в податкової накладної №10 від 01.12.2017.

З приводу посилання позивача на те, що підприємство не може нести відповідальність за несвоєчасну реєстрацію податкової накладної №80 від 01.12.2017, оскільки вона виписана не на платника податків.

На думку позивача, ст.120-1 ПК України, необхідно розуміти так, що вона передбачає три окремі підстави звільнення від відповідальності: податкові накладні, що не надаються отримувачу (покупцю); податкові накладні за операціями, які звільнені від оподаткування; податкові накладні складені за операціями, які оподатковуються за нульовою ставкою.

На думку відповідача, необхідно наявність двох обов`язкових складових: податкова накладна не повинна надаватися отримувачу + повинна бути складана на постачання товарів/послуг для операцій, які звільненні від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою.

Зазначене питання вже було предметом судового розгляду у аналогічних адміністративних справах.

Так, у постанові Верховного Суду від 04.09.2018 по адміністративній справі №816/1488/17, сформульований правовий висновок про те, що для звільнення від відповідальності, передбаченої пунктом 120-1.1 статті 120-1 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), необхідна наявність двох обов`язкових складових: податкова накладна не повинна надаватись отримувачу (покупцю) та, водночас, повинна бути складена на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою). (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/76248076)

Аналогічний висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 11.12.2018 по справі №807/68/18 (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/78468472), від 07.02.2019 по справі №808/3250/17 (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/79671789), від 13.03.2019 №813/4157/17 (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/80457660).

У випадку з податкової накладної №80 від 01.12.2017 р., друга умова недотримана, оскільки операція з придбання матеріалів для виконання поточного середнього ремонту не звільнення від оподаткування та не оподатковується за нульовою ставкою. В самій податковій накладної зазначена сума податку на додану вартість 2294433,33 гривень, що виключає питання про нульову ставку або не оподаткування операції.

У задоволенні позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення №7 від 30.11.2018 необхідно відмовити.

Сума сплаченого позивачем судового збору підлягає відшкодуванню на його користь в розмірі 19017,90 гривень за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно частини задоволених позовних вимог.

Також представником позивача надані докази понесення позивачем судових витрат на правову допомогу в сумі 84000 грн: договір № 09/03-2019 про надання правової допомоги від 09.03.2019, що був укладений ТОВ "Компанія "Євродор" і адвокатом Григор`євим В.В., додаток до договору №1 від 09.03.20, акт виконаних робіт від 22.03.2019, платіжне доручення №11 від 25.03.2020 на суму 42000 грн. Також, як передбачено додатком до договору та актом, сторони домовились, що замовник зобов`язується перерахувати 84000 грн за послуги, з яких 50% до подання позову та 50% після ухвалення судом 1 інстанції рішення. А відтак, решта сума витрат на правову допомогу в розмірі 42000 грн буде сплачена після ухвалення МОАС рішення.

Частиною 2 ст. 134 КАС України передбачено, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно ч. 5 ст. 134 КАС України, витрати на правничу допомогу мають бути підтверджені належними доказами та бути співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Аналіз вищезазначених положень КАС України дає підстави вважати, що розмір таких витрат визначається на підставі доказів, підтверджуючих понесені стороною витрати та доказів, що підтверджують відповідність цих витрат фактично виконаній адвокатом роботі.

Положеннями ст. 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі Баришевський проти України (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі Двойних проти України (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі Меріт проти України (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

При визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.

В даному випадку сума витрат на правову допомогу в розмірі 84000 грн є цілком розумною, виходячи з предмету розгляду даної справи, а саме скасування податкових повідомлень-рішень на суму 28660414,58 грн. Фактичне понесення позивачем суми витрат на правову допомогу підтверджено наявними у справі доказами.

Аналіз наведених вище норм дає підстави вважати, що розмір витрат на професійну правничу допомогу повинен бути пропорційним до предмету спору та співмірним до тих витрат, які поніс позивач, в зв`язку з прийняттям відповідачем протиправного рішення.

З урахуванням матеріалів справи, суд дійшов висновку, що сума витрат позивача на правову допомогу в розмірі 84000 грн є цілком співмірною та пропорційною предмету розгляду справи.

Таким чином, понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу підлягають відшкодуванню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 83160 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ "ЄВРОДОР" (вул. Мельнична, 22, корп. А,Доманівка,Доманівський район, Миколаївська область,560) до Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6,Миколаїв,547) задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Миколаївській області від 28.12.2018 №7 та №7.

3. В задоволення позову в частині щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №7 від 28.12.2019 відмовити.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6,Миколаїв,547) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ "ЄВРОДОР" (вул. Мельнична, 22, корп. А,Доманівка,Доманівський район, Миколаївська область,560) судові витрати в розмірі 102177,90 гривень (сто дві тисячі сто сімдесят сім грн дев`яносто коп).

5. Апеляційна скарга на це рішення може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Суддя В. В. Біоносенко

Рішення складено в повному обсязі 27.03.20