Справа № 200/14597/19-а
Суддя: Арестова Л.В.
Дата ухвалення: 2020-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2020 р. Справа№200/14597/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Арестової Л.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в порядку письмового провадження) в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 ; рнокпп: НОМЕР_1 ) до Департаменту захисту економіки Національної поліції України (місце знаходження: вул. Академіка Богомольця, буд. 10, м. Київ, Київська область; ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

УС Т А Н О В И В:

18 грудня 2019 року на адресу Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний ОСОБА_1 до Департаменту захисту економіки Національної поліції України про:

- визнання неправомірними дії Департаменту захисту економіки Національної поліції України щодо відмови ОСОБА_1 в призначені одноразової грошової допомоги як інваліду війни ІІІ групи, інвалідність якого пов`язана з безпосередньою участю в АТО при виконанні службових обов`язків;

- зобов`язання Департамент захист економіки Національної поліції України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу як інваліду війни ІІІ групи у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2019 року, передбаченої п. 3 ч. 1 ст. 97, п.п.в п. 3 ст. 99 Закону України Про національну поліцію, за вирахуванням суми 123 340,00 грн. раніше отриманої грошової допомоги, перерахувавши грошові кошти на особистий картковий рахунок № НОМЕР_2 , відкритий в АТ КБ Приватбанк.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він проходив службу в органах внутрішніх справ та 07.03.2018 під час проходження медичної комісії обстеженням встановлено наявність захворювання, пов`язаного з проходженням служби в поліції, та визначена непридатність ОСОБА_1 до служби в поліції. 21.03.2018 позивача звільнено зі служби поліції відповідно до п.2 ч.1 ст.77 Закону України «Про національну поліцію». Постановою медичної комісії від 08.07.2019 встановлено, що захворювання ОСОБА_1 одержано під час безпосередньої участі в АТО, забезпечення її проведення. У відповідності до вимог чинного законодавства позивач зазначає, що має право на отримання одноразової грошової допомоги, як інвалід АТО, яка передбачена наказом МВС № 249 від 05.04.2019, однак в порушення вимог Закону України від 02.07.2015 № 580-VІІІ Про Національну поліцію та Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги відповідачем відмовлено у такій виплаті. Таким чином вважає, що з боку відповідача допущена протиправна бездіяльність, яка зумовила порушення гарантованого державою права позивача на отримання одноразової грошової допомоги у відповідності до вимог чинного законодавства.

Представник відповідача надав відповідь на відзив у якій зазначив, що позивачу було призначено одноразову грошову допомогу в належному порядку та розмірі, відповідно до вимог пп.4 п.1 ст.97, пп. «в» п.4 ч.1 ст.99 Закону України «Про національну поліцію» (наявність інвалідності ІІІ групи у зв`язку із захворюванням) та відмовлено у встановленні та виплаті одноразової грошової допомоги відповідно до пп.3 п.1 ст.97, пп. «в» п.3 ч.1 ст.99 Закону України «Про національну поліцію» (наявність інвалідності ІІІ групи у зв`язку із пораненням, отриманим під час участі а АТО). Зазначає, що позивачем не надано жодного доказу наявності інвалідності у зв`язку із пораненням, отриманим під час участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в розмірі та порядку, передбаченому п.3 ч.1 ст.97 та п.п."в" п.3 ст.99 Закону України «Про національну поліцію». На підставі зазначеного, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 21 грудня 2019 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 31 січня 2020 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 безпосередньо приймав участь в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України з 07.04.2014 по 06.11.2015 та з 07.11.2015 року по 01.03.2018 року, що підтверджено довідками Головного управління МВС України в Донецькій області № 287лк та Департаменту захисту економіка Національної поліції України від 02.03.2018 № 2620/39/04-2018 (а.с. 16, 14).

Свідоцтвом про хворобу № 141/СНП від 07 березня 2018 року встановлено ОСОБА_1 захворювання, пов`язане з проходженням служби в поліції, непридатний до служби в поліції.

Наказом № 60 від 19.03.2018 ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції (через хворобу) відповідно до п.2 ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».

ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій, відповідно до рішення від 25.06.2015 та посвідчення серії НОМЕР_3 , виданого 27.07.2015 та особою з інвалідністю 3 ої групи, відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісію від 27.06.18 № 300137 та 06.08.2019 № 065431 та посвідчення серії НОМЕР_4 , виданого 07 серпня 2019 року (а.с. 18,17).

Позивач звернувся до управління відповідача з заявою про виплату одноразової грошової допомоги на підставі п.4 ч.1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію». 23.07.2018 року ГУНП в Донецькій області видано наказ №749 про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 123 340 грн.

27.12.2018 відповідачем було здійснено виплату одноразової грошової допомоги в сумі 123 340,00 грн. на підставі п.4 ст.1 ст. 99 Закону України «Про національну поліцію».

Постановою ДУ «ТМО МВС України по Донецькій області» медичної (військово-лікарської) комісії від 08.07.2019 № 85 встановлено що, на час звільнення зі служби 19.03.2018 колишнього начальника відділу протидії злочинам у бюджетній сфері управління захисту економіки в Донецькій області Департаменту захисту економіки в Донецькій області Департаменту захисту економіки Національної поліції підполковника ОСОБА_1 захворювання одержане ним під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпечення її проведення (а.с.19).

Позивач звернувся до управління відповідача з заявою про виплату одноразової грошової допомоги на підставі п.3 ч.1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію».

Листом від 02.09.2019 позивачу відмовлено у такій виплаті, на підставі п. 3 ч.1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію», а саме тому, що одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі: визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті. Документів, підтверджуючих отримання поранення ОСОБА_1 не надано.

Вважаючи дії відповідача протиправними позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України від 02.07.2015 № 580-VІІІ (далі Закон № 580).

Відповідно до п. 3, 4 ч. 1, ч. 2 статті 97 Закону № 580, одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі, зокрема, :3) визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті; 4) визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Статтею 99 Закону № 580 визначено розмірі одноразової грошової допомоги. Відповідно до пп. «в» п. 3, пп. «в» п. 4 ч.1 зазначеної статті, розміри одноразової грошової допомоги поліцейським, а в разі їх загибелі (смерті) - особам, які за цим Законом мають право на її отримання, визначаються виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату:

3) визначення поліцейському внаслідок причин, зазначених у пункті 3, інвалідності: в) III групи - 250 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату;

4) визначення поліцейському внаслідок причин, зазначених у пункті 4, інвалідності: в) III групи - 70 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату;

Відповідно до статей 97-101 Закону України «Про Національну поліцію», наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 січня 2016 року № 4 затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (далі - Порядок № 4).

Відповідно до п.1 розділу І Порядку № 4 (у редакції на час отримання допомоги), Порядок та умови визначають механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги (далі - ОГД) у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейських центрального органу управління поліції, територіальних органів поліції, міжрегіональних територіальних органів Національної поліції, установ та організацій, що належать до сфери управління Національної поліції України (далі - органи поліції), поліцейських в т. ч. слухачів та курсантів вищих навчальних закладів із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - навчальних закладів), поліцейських, відряджених до інших органів державної влади, установ, організацій (далі - інших органів).

За положенням п.2 розділу І Порядку № 4, діяльність органів поліції та навчальних закладів у частині оформлення документів для виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського спрямована на забезпечення гарантованого державою соціального захисту поліцейського.

За пунктом 3 розділу І Порядку № 4, поліцейський вважається таким, що виконує службові обов`язки, якщо він забезпечує виконання основних завдань та повноважень поліції, визначених Законом України «Про Національну поліцію» (далі - Закон), у тому числі під час участі в антитерористичній операції, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України або виконував основні завдання та повноваження міліції, що були визначені Законом України «Про міліцію».

Одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті) поліцейського чи втрати працездатності поліцейського призначається та виплачується у випадках та в розмірах, визначених Законом України «Про Національну поліцію», особам, які мають право на її отримання, відповідно до цього Закону.

Відповідно до пп. 2, 4 пункту 4 Розділу І Порядку № 4 (у редакції на час отримання ОГД) визначено, що випадки, за яких призначається ОГД у разі загибелі (смерті), інвалідності чи втрати працездатності поліцейського: 2) пов`язаний із здійсненням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України; 4) пов`язаного з проходженням служби в поліції, органах внутрішніх справ (пункт 4 частини першої статті 97 Закону) - обставина, яка виникла внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, крім випадків, зазначених у підпунктах 1, 2 цього пункту.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що визначальним моментом при визначенні розміру одноразової грошової допомоги при настанні інвалідності є саме: з якої причини настала інвалідність, чи то інвалідність настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання службових обов`язків, або настання інвалідності внаслідок захворювання.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивача звільнено у зв`язку з хворобою, що пов`язана із проходженням служби в поліції. Доказів того, що інвалідність позивача настала внаслідок поранення до суду не надано.

Відповідно до свідоцтва про хворобу № 141/СНП від 07 березня 2018 року встановлено ОСОБА_1 захворювання, пов`язане з проходженням служби в поліції, визнано непридатним до служби в поліції. Наказом № 60 від 19.03.2018 ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції (через хворобу) відповідно до п.2 ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, посилався на те, що відповідачем призначено йому одноразову грошову допомогу на підставі пп.4 п.1 ст.97 Закону України «Про Національну поліцію», але він має право на призначення йому одноразової грошової допомоги на підставі пп.3 п.1 ст.97 Закону України «Про Національну поліцію», оскільки постановою медичної комісії № 85 від 08.07.2019 встановлено, що захворювання одержано під час безпосередньої участі в АТО, забезпечення її проведення.

Як зауважив відповідач у відзиві на позовну заяву, різниця між цими підставами полягає у тому, що інвалідність може настати, як під час виконання службових обов`язків, так і внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України. Визначення інвалідності позивачу мало місце саме в першому випадку.

Разом з тим, суд зауважує, що зазначене положення Закону застосовується виключно за обов`язкової одночасної наявності, щонайменше, трьох умов: причина інвалідності, час настання інвалідності та причина звільнення.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постановах, зокрема, від 19 вересня 2018 року у справі № 373/1188/16-а, від 20 вересня 2018 року у справі № 296/9456/16-а, від 01 листопада 2018 року у справі № 822/3788/17.Перевіривши наявність у позивача перелічених умов, що дають право на призначення та виплату ОГД у контексті п.3 ч.1 ст.97 Закону України "Про Національну поліцію", суд зазначає наступне:

- Інвалідність повинна наступити внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України. Проте, відповідно до свідоцтва про хворобу № 141/СНП від 07 березня 2018 року, ОСОБА_1 встановлене захворювання, пов`язане з проходженням служби в поліції, визнано ОСОБА_1 непридатним до служби в поліції. Постановою медичної комісії № 85 від 08.07.2019 встановлено, що захворювання позивача одержано під час безпосередньої участі в АТО, забезпечення її проведення. У той же час, у зазначеній постанові відсутні відомості про отримання ОСОБА_1 саме поранення (контузії, травми, каліцтва), як того вимагає п.3 ч.1 ст.97 Закону України «Про Національну поліцію».

- Інвалідність повинна наступити не пізніше, ніж протягом шести місяців після звільнення особи з поліції.

- Причиною звільнення такої особи з поліції повинна бути зумовлена пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаним із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.

Відповідно до ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, проаналізувавши приписи законодавства у взаємозв`язку з обставинами даної справи, суд доходить до висновку, що ОСОБА_1 не має право на отримання, одноразової грошової допомоги у зв`язку із установленням йому інвалідності, по причині поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України (пп.3 п.1 ст.97 Закону України "Про Національну поліцію"), оскільки ОСОБА_1 було встановлено захворювання, одержане позивачем під час безпосередньої участі в АТО, забезпечення її проведення.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно із частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та статті 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У п. 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 р. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навивши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень правомірність своїх дій та рішень доведено. Натомість, факт наявності у позивача порушеного права не знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду.

Враховуючи зазначене, оскільки відповідач виплатив позивачу одноразову грошову допомогу на яку позивач мав право на підставі пп.4 п.1 ст.97 Закону України "Про Національну поліцію", суд приходить до висновку, що позовні вимоги необґрунтовані та безпідставні, а тому у задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд зазначає, що питання стосовно судового збору судом не вирішується, оскільки позивач звільнений від його сплати на підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 ; рнокпп: НОМЕР_1 ) до Департаменту захисту економіки Національної поліції України (місце знаходження: вул. Академіка Богомольця, буд. 10, м. Київ, Київська область; ) про визнання неправомірними дії Департаменту захисту економіки Національної поліції України щодо відмови ОСОБА_1 в призначені одноразової грошової допомоги як інваліду війни ІІІ групи, інвалідність якого пов`язана з безпосередньою участю в АТО при виконанні службових обов`язків; зобов`язання Департаменту захисту економіки Національної поліції України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу як інваліду війни ІІІ групи у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2019 року, передбаченої п. 3 ч. 1 ст. 97, п.п.в п. 3 ст. 99 Закону України Про національну поліцію, за вирахуванням суми 123 340,00 грн. раніше отриманої грошової допомоги, перерахувавши грошові кошти на особистий картковий рахунок № НОМЕР_2 , відкритий в АТ КБ Приватбанк відмовити.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 30 березня 2020 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Л.В. Арестова