Справа № 1.380.2019.004991
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2020-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2020 рокуЛьвівСправа № 1.380.2019.004991 пров. № А/857/183/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Курильця А. Р., Кушнерика М. П.,

з участю секретаря судового засідання - Пильо І. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2019 року у справі № 1.380.2019.004991 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправною і скасування вимоги про сплату боргу,-

суддя в 1-й інстанції - Сасевич О. М.,

час ухвалення рішення - 02.12.2019 року,

місце ухвалення рішення - м. Львів,

дата складання повного тексту рішення - 11.12.2019 року,

в с т а н о в и в:

Позивач - ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача - Головного управління ДФС у Львівській області, в якому просила визнати протиправною та скасувати вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 19 серпня 2019 року №Ф-3112-56 на суму 23785,05 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2019 року позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДФС у Львівській області про сплату боргу (недоїмки) від 19 серпня 2019 року №Ф-3112-56.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що згідно з облікових даних інформаційної системи органу доходів і зборів станом на 31 липня 2019 року заборгованість позивача по єдиному внеску становить 23785,05 гривень. П.4 та 5 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачає, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок. Крім того, єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. Зазначає, що в інформаційній системі «Податковий блок» в реєстрі страхувальників відсутня інформація щодо наявності у скаржника пільги по сплаті єдиного внеску відповідно до п.4 ч.1 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Звертає увагу, що платник знаходився на загальній системі оподаткування та не перебував у стані припинення чи ліквідації, а тому вимогу про сплату боргу №Ф-3112-56 від 19 серпня 2019 року сформовано відповідно до вимог Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи фіскального органу за формою згідно з додатком 7 до Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (для платника - фізичної особи). Зазначає, що у разі наявності у платника на кінець календарного місяця недоїмки зі сплати єдиного внеску фіскальний орган на підставі даних звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи фіскального органу формує та надсилає (вручає) платнику вимогу про сплату боргу (недоїмки) на суму такої недоїмки. Звертає увагу, що відповідачем тривалий час на адресу позивача не направлялась вимога про сплату боргу (недоїмки), оскільки така вимога про сплату боргу (недоїмки) за 2017, 2018, сім місяців 2019 року винесена лише 19 серпня 2019 року, а тому вважає, що порушено строк обчислення боргу по сплаті єдиного соціального внеску, який мав бути зроблений в кінці календарного місяця (кварталу) у разі існування недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску. Крім того, зазначає, що недотримання відповідачем строків прийняття відповідних рішень позбавило позивача можливість передбачати наслідки, та позбавило, у випадку необхідності та з належною допомогою, узгоджувати свою поведінку, та, як наслідок, призвело до покладення на позивача надмірного тягаря зі сплати єдиного внеску. Таким чином, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи у відсутності сторін за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів, згідно з ч.4 ст.229 КАС України без фіксування судового засідання технічними засобами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а оскаржуване рішення - скасувати з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 18 вересня 2019 року, ОСОБА_1 була зареєстрована як фізична особа-підприємець 05 вересня 2008 року за адресою: АДРЕСА_1 , а 30 липня 2014 року - внесено запис про припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем, номер запису 3002358.

У подальшому, ОСОБА_1 зареєстрована фізичною особою-підприємцем 15 травня 2015 року за адресою: АДРЕСА_1

Основним видом діяльності за КВЕД визначено обслуговування напоями (код 56.30).

16 вересня 2019 року державним реєстратором внесено запис до розділу "Дата та номер запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем, підстава для його внесення" щодо фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , а саме дата запису: 16 вересня 2019 року; номер запису: 2006935; стан суб`єкта: припинено, власне рішення.

Отже, 16 вересня 2019 року відбулась державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Крім того, судом першої інстанції у судовому засіданні також встановлено, що позивач подавала заяву про реєстрацію фізичною особою-підприємцем у 2015 році, однак стверджує, що державним реєстратором їй було повідомлено про те, що реєстрація буде проведена після усунення недоліків у поданому пакеті документів/заяві. Оскільки недоліки заяви ОСОБА_1 не усувала, тому вважала себе такою, що не була зареєстрована фізичною особою-підприємцем; не вела жодної господарської діяльності; не реєструвала та не отримувала книги обліку доходів та витрат; не подавала звітності; доходу не отримувала.

При цьому, Головне управління ДФС у Львівській області винесло вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 19 серпня 2019 року №Ф-3112-56 на суму 23785,08 грн, якою органом доходів і зборів повідомлено позивача про наявність заборгованості з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування станом на 31 липня 2019 року у розмірі 23785,08 грн.

Зі змісту зазначеної вимоги вбачається, що відповідач відповідно до ст.25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" на підставі даних інформаційної системи органів доходів і зборів встановив наявність у позивача заборгованості зі сплати єдиного внеску у розмірі 23785,08 грн станом на момент винесення.

Не погоджуючись із бездіяльністю відповідача щодо несвоєчасного направлення вимоги про сплату боргу (недоїмки) та із рішенням контролюючого органу, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що податковим органом порушено строк обчислення боргу по сплаті єдиного соціального внеску, оскільки вимога про сплату боргу (недоїмки) на адресу позивача контролюючим органом не направлялась тривалий час, а заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску за цей час значно зростала; крім того, відповідачем не доведено правомірність своєї бездіяльності щодо невинесення протягом тривалого часу вимоги про сплату боргу (недоїмки), підставності винесення такої та направлення її позивачеві, а тому оскаржувана вимога підлягає скасуванню.

Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначається Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464 від 08 липня 2010 року.

Відповідно до ст.1 цього Закону єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з п.4, 5 ч.1 ст.4 вищезазначеного Закону платниками єдиного внеску є: фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Абз.1, 2 п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачає, що для платників, зазначених в пунктах 4 (крім фізичних осіб підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5, 5-1 частини 1 статті 4 цього Закону, єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Згідно з п.3 ч.1 ст.7 цього Закону для платників, зазначених в пункті 4 частини 1 статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, єдиний внесок нараховується на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до абз.3 ч.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платники єдиного внеску, зазначені в пунктах 4, 5, 5-1 частини 1 статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Згідно з абз.4 ч.8 ст.9 вищезазначеного Закону періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених в пунктах 4, 5 частини 1 статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік.

У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

Ч.12 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачає, що єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 6 цього Закону платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно з ч.4 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» орган доходів і зборів в порядку, за формою та в строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Процедура нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом, нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів Державною фіскальною службою України та її територіальними органами встановлена Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України 20 квітня 2015 року № 449.

Відповідно п.п.3 п.1 розділу II Інструкції № 449 платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі які обрали спрощену систему оподаткування.

П.5 розділу IV цієї Інструкції № 449 передбачає, що зазначена категорія платників самостійно для себе визначає базу для нарахування єдиного внеску, яка не може бути меншою за розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, але в розмірі, не більшому за максимальну величину бази нарахування єдиного внеску; платники сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Згідно з розділом III Інструкції № 449 для платників, зазначених у підпункті 3 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, які обрали спрощену систему оподаткування, єдиний внесок встановлюється у розмірі 22 відсотків суми, що визначається такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до положень п.2 розділу III Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 14 квітня 2015 року № 435 ФО - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, формують та подають до органів доходів і зборів Звіт самі за себе один раз на рік до 10 лютого року, що настає за звітним періодом. Звітним періодом є календарний рік. Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску подається за формою № Д5 згідно з додатком 5 до цього Порядку із зазначенням типу форми "початкова". Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску подається за формою № Д5 згідно з додатком 5 до цього Порядку із зазначенням типу форми "початкова".

Згідно з вимогами Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Інструкції №449 на платника покладено обов`язок щодо своєчасного та в повному обсязі нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Законом України від 6 грудня 2016 року № 774 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" внесено зміни до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», що діють з 1 січня 2017 року, зокрема щодо обов`язковості визначення бази нарахування єдиного внеску у разі неотримання доходу (прибутку) у звітному році або окремому місяці звітного року.

Фізичні особи-підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування нараховують єдиний внесок на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Таким чином, фізичні особи-підприємці, які застосовують спрощену систему оподаткування, сплачують єдиний соціальний внесок за періоди, в яких вони були платниками єдиного податку, незалежно від того, отримували вони дохід у цей період чи ні.

Законом України від 21 грудня 2016 року № 1801-VIII "Про Державний бюджет України на 2017 рік" встановлено щомісячний розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2017 року - 3200 грн 00 коп., з 1 січня 2018 року - 3723 грн 00 коп.

Ч.5 ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачає, що для зазначеної категорії платників встановлена обов`язкова ставка єдиного внеску, що дорівнює 22 % бази нарахування.

Право на звільнення від сплати єдиного внеску у 2017-2018 роках за себе мали фізичні особи-підприємці, за умови, що вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (ч.4 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»).

Нарахування платнику єдиного внеску здійснюється автоматично на рівні ДФС України поквартально в розмірі мінімального страхового внеску, що відображається в інтегрованій картці платника.

Враховуючи обов`язок нарахування єдиного внеску до сплати, навіть у разі відсутності доходу, фізичні особи-підприємці, зобов`язані сплатити до 9 лютого 2018 року за звітний 2017 рік, щонайменше 8448 грн 00 коп. (3200 грн 00 коп. х 12 х 22 % = 8 448 грн 00 коп.).

Крім того, з прийняттям Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 3 жовтня 2017 року № 2148-VIII внесені зміни до Закону «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», що діють з 1 січня 2018 року, зокрема щодо строків сплати зобов`язань фізичними особами-підприємцями, які перебувають на загальній системі оподаткування.

Так, з 1 січня 2018 року всі фізичні особи-підприємці (незалежно від обраної системи оподаткування), крім звільненої статтею 4 Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» категорії страхувальників, зобов`язані сплачувати за себе єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (абз.3 ч.8 ст. 9 Закону № 2464-VI).

Закон Україн "Про Державний бюджет України на 2018 рік" від 7 грудня 2017 р оку № 2246-VIII передбачає, що щомісячний розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2018 - 3723 грн 00 коп.

Таким чином, щоквартальний платіж складає 2457 грн 18 коп. (3723 грн 00 коп. х 3 х 22 % = 2457 грн 18 коп.), поквартально: до 19 квітня 2018 року - за 1 квартал 2018 року - 2457 грн 18 коп.; до 19 липня 2018 року - за 2 квартал 2018 року - 2457 грн 18 коп.; до 19 жовтня 2018 року - за 3 квартал 2018 року - 2457 грн 18 коп.

Відповідно до п.п. 6, 7 ст.13 Закону № 2464-VI та розділу VI Інструкції № 449 органи доходів і зборів мають право стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску.

Згідно з положеннями ст.25 цього Закону та п.3 Розділу VI Інструкції №499 органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Вимога про сплату боргу (недоїмки), окрім загальних реквізитів, повинна містити відомості про розмір боргу, у тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом. (п.3 Розділу VI Інструкції).

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Таким чином, з системного аналізу вищенаведених правових норм вбачається, що фізичні особи-підприємці є платниками єдиного внеску до моменту припинення підприємницької діяльності. У разі невиконання обов`язку щодо своєчасності сплати єдиного внеску, органом доходів із зборів у відношення фізичної особи-підприємця - платника єдиного внеску, приймається вимога про сплату боргу (недоїмки), яка є обов`язковою до виконання.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що позивач, оскаржуючи вимогу про сплату боргу (недоїмки), покликається лише на порушення строків надсилання (вручення) їй вимоги по сплаті єдиного соціального внеску, що призвело до порушення контролюючим органом процедури, яка передує прийняттю цієї вимоги. Разом з тим, про сам факт наявності боргу (недоїмки) не заперечує.

Як вбачається з матеріалів справи, Головне управління ДФС у Львівській області винесло вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 19 серпня 2019 року №Ф-3112-56 на суму 23785,08 грн, якою органом доходів і зборів повідомлено позивача про наявність заборгованості з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування станом на 31 липня 2019 року у розмірі 23785,08 грн.

Зі змісту зазначеної вимоги вбачається, що відповідач відповідно до ст.25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" на підставі даних інформаційної системи органів доходів і зборів встановив наявність у позивача заборгованості зі сплати єдиного внеску у розмірі 23785,08 грн станом на момент винесення.

Крім того, з вищезазначеної вимоги вбачається, що ОСОБА_1 нараховано розрахункову суму єдиного внеску за 2017 рік, 2018 року та сім місяців 2019 року. Суми заборгованості позивача по сплаті єдиного внеску здійснено на підставі облікових даних інформаційної системи ГУ ДФС у Львівській області.

Матеріалами справи підтверджується та обставина, що лише 16 вересня 2019 року позивачем було припинено реєстрацію підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 18 вересня 2019 року № 24785820.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідачем не пропущені строки нарахування ЄСВ за вимогою від 19 серпня 2019 року №Ф-3112-56, оскільки відповідно до ч.16 ст.25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Крім того, покликання позивача на те, що відповідачем на адресу позивача не направлялась вимога про сплату боргу (недоїмки) у встановлені строки, у зв`язку з чим вимога сформована протиправно, є безпідставними, оскільки Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" обов`язок щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску покладено саме на платника податку, тобто на позивача.

Також покликання на практику Європейського Суду з прав людини у рішеннях у справах "Спорронг і Льоннрот проти Швеції", "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", "Іммобільяре Саффі" проти Італії", "East/West Alliance Limited" проти України", "Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії" тощо, свідчать про помилкове та вибіркове тлумачення застосування конвенційних принципів та практики Європейського Суду з прав людини.

Правовідносини у цій справі виникли внаслідок того, що відповідачем сформовано та направлено на адресу позивача вимогу, виходячи з того, що у ОСОБА_1 виникла заборгованість зі сплати єдиного внеску, яка визначена законом для усіх без виключень суб`єктів звернення.

На думку колегії суддів, спірні відносини у цій справі не охоплюються сферою дії статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а тому доводи позивача щодо порушення права позивача на мирне володіння майном із посиланням на висновки ЄСПЛ викладені у наведених вище рішеннях які наводяться позивачем є безпідставними.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 19 серпня 2019 року №Ф-3112-56 на суму 23785,08 грн сформована контролюючим органом у спосіб та у межах визначених законом повноважень, а тому підстави для її скасування відсутні.

Разом з тим, суд першої інстанції не надав належної оцінки вказаним обставинам, що призвело до ухвалення помилкового рішення, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є підставними та спростовують відповідні висновки суду першої інстанції з вищенаведених мотивів.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст.317 КАС України рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення.

Керуючись ст. 229, 242, 243, 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2019 року у справі № 1.380.2019.004991 скасувати, та прийняти постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п.2 ч.5 ст.328 КАС України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий- суддя О. І. Мікула
Судді А. Р. Курилець
М. П. Кушнерик
Повне судове рішення складено 30 березня 2020 року.