Справа № 200/2777/20-а
Суддя: Олішевська В.В.
Дата ухвалення: 2020-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2020 р. Справа№200/2777/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Олішевської В.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1

до відповідача: Слов`янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків)

про: визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця Слов`янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Філонік Анжели Віталіївни від 05.03.2020 року по виконавчому провадженню № 54342698 про стягнення виконавчого збору в розмірі 331700,68 грн.

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Слов`янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця Слов`янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Філонік Анжели Віталіївни від 05.03.2020 року по виконавчому провадженню № 54342698 про стягнення виконавчого збору в розмірі 331700,68 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що постановою Слов`янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) 24.07.2017 року було відкрито виконавче провадження ВП № 54342698 на виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Грек А.В. № 2033 від 19.06.2017 року про стягнення на користь ПАТ «БМ Банк» 3317006,84 грн. Позивач зазначає, що після відкриття 24.07.2017 року виконавчого провадження лише 18.07.2019 року державний виконавець зробив першу виконавчу дію, а саме звернення стягнення на майно боржника прийнявши постанову про арешт всього нерухомого майна. Позивач вказує на те, що 05.03.2020 року відповідачем прийнята постанова про стягнення виконавчого збору в розмірі 331700,68 грн. та стягнення з боржника витрат виконавчого провадження в розмірі 150 грн. В цей же день відповідачем було закінчено виконавче провадження у зв`язку із фактичним повним виконанням рішення на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» , про що винесена відповідна постанова. Позивач зазначає, що підставою закриття виконавчого провадження став лист від 28.11.2019 року ліквідатора АТ «БМ-2018», яке є правонаступником ПАТ «БМ БАНК» проте, що він не має будь яких зобов`язань перед стягувачем банком. Позивач посилається на те, що про відкриття виконавчого провадження дізнався 05.03.2020 року в Територіальному сервісному центрі 1443 МВС України в Донецькій області та із реєстрів боржників. Позивач вважає постанову про стягнення виконавчого збору від 05.03.2020 року незаконною, оскільки відповідачем порушені вимоги статті 25 Закону України «Про виконавче провадження», а саме постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 54342698, в межах якої прийнято постанову про стягнення виконавчого провадження від 05.03.2020 року, не було направлено на його адресу рекомендованим поштовим відправленням, а про існування відкритого виконавчого провадження дізнався лише 05 березня 2020 року. Крім того, позивач вказує на те, що як тільки він дізнався про відкриття виконавчого провадження, він у добровільному порядку погасив борг.

Також, позивач звертає увагу на те, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми. Позивач зазначає, що ним у 2018 році добровільно був виконаний виконавчий напис нотаріуса, отже фактичного стягнення державним виконавцем з боржника на користь стягувача присуджених за виконавчим написом сум не відбулось відповідно до ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», в зв`язку з чим правові підстави для прийняття постанови від 05.03.2020 року ВП № 54342698 про стягнення виконавчого збору відсутні.

Позивач та представник у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача через канцелярію суду надав заяву, відповідно до якої просив задовольнити позовні вимоги, а також розглядати справу без його участі та участі позивача.

Відповідачем через канцелярію суду надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування відзиву на позовну заяву відповідач посилається на те, що 19.07.2017 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження АСВП №54342698 з примусового виконання виконавчого напису № 2033 від 19.06.2017 року виданого приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Грек А.В про стягнення заборгованості с ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у розмірі 3317006,64 грн. В постанові про відкриття виконавчого провадження було зазначено про стягнення з боржника виконавчого/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 331700,68 грн. Керуючись вимогами ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем була скерована боржнику постанова про відкриття виконавчого провадження. Відповідач зазначає, що надати докази відправлення постанови про відкриття виконавчого провадження до суду не можливо, оскільки номенклатури справ Слов`янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) строки зберігання реєстрів на відправлену кореспонденцію становить 1 рік. Також, відповідач зазначає, що 17.02.2020 року до відділу надійшло повідомлення про фактичне виконання боржником своїх зобов`язань. У зв`язку з чим, відповідачем 05 березня 2020 року було прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження за п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», із зазначенням про виділення виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій в окреме виконавче провадження. Відповідач вказує на те, що 05.03.2020 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження АСВП № 61472049 з примусового виконання постанови № 54342698, виданий 05.03.2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору в розмірі 331700,68 грн., яку отримав представник боржника 05.03.2020 року. Крім того, відповідач зазначає, що державним виконавцем відкрито виконавче провадження АСВП № 61472167 з примусового виконання постанови № 54342698 від 05.03.2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави витрат виконавчого провадження в розмірі 150 грн., яку отримав представник позивача 05 березня 2020 року. Відповідач посилається на те, що позивач згідно діючого законодавства має право оскаржити постанови про відкриття виконавчого провадження у порядку та строки встановлені Законом України «Про виконавче провадження».

23.03.2020 року до суду надійшли додаткові пояснення, які містять аналогічні обставини викладені у відзиві на позовну заяву.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Через канцелярію суду надав клопотання про розгляд справи без участі представника.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 16 березня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі, призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовче засідання на 20 березня 2020 року.

20 березня 2020 року розгляд справи відкладено на 24 березня 2020 року, у зв`язку з необхідністю витребування додаткових пояснень.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 24 березня 2020 року відкладено розгляд справи на 26 березня 2020 року, у зв`язку з необхідністю витребування додаткових доказів по справі.

Згідно ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), якими встановлено, що адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи без участі сторін в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Приписами частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

З огляду на те, що позивач, представник позивача та представник відповідача просили суд розглядати справу без їх участі, суд приходить висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що 19.07.2017 року державним виконавцем Слов`янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Титаренко Анжелою Віталіївною розглянуто заяву про примусове виконання виконавчого напису № 2033, виданого 19.06.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Грек А.В. про стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у розмірі 3317006,64 грн. та прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 54342698 (а.с. 49-50).

Відповідно до п. 2 постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 543426398, боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно та попередити боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Стягнути з боржника виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 331700,68 грн. (п. 3 постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 54342698).

Доказів направлення (вручення) постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 54342698 від 19.07.2017 року рекомендованим листом з повідомленням суду не надано.

- 18.06.2019 року державним виконавцем Слов`янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Філонік А.В. прийнято постанову про арешт майна боржника, відповідно до якої накладено арешт на все нерухоме майно, що належить боржнику (а.с. 66-67).

29.01.2020 року прийнято постанову про передачу виконавчого провадження ВП №54342698 до Слов`янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (а.с. 68-69).

14.02.2020 року старшим державним виконавцем Слов`янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Філонек А.В. прийнято постанову про прийняття виконавчого провадження ВП № 54342698 (а.с. 70-71)

З матеріалів справи встановлено, що 05.03.2020 року державним виконавцем Слов`янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Філонік Анжелою Віталіївною винесено постанову про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні ВП № 54342698, відповідно до якої вирішено стягнути з боржника ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 331700,68 грн. (а.с. 14).

05.03.2020 року державним виконавцем Слов`янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Філонік Анжелою Віталіївною винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 54342698 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст.. 40 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 25).

05.03.2020 року державним виконавцем Слов`янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Філонік Анжелою Віталіївною прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 61472049 з примусового виконання постанови № 54342698 від 05.03.2020 року, виданої Слов`янським міськрайонним відділом державної виконавчої служби, про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчий збір в розмірі 331700,68 грн. (а.с. 47).

Зазначена постанова була отримана представником позивача 05.03.2020 року, що підтверджується особистим підписом представника на супровідному листі від 05.03.2020 року про направлення постанови про відкриття провадження (а.с. 47).

Позивач не погодившись з постановою про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № 54342698 від 05.03.2020 року, звернувся до суду з даним позовом та просив скасувати вказану постанову.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та відповідним доводам сторін, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон №1404) рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно з ч. 1 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Суд зазначає, що оскільки спірні правовідносини склались з приводу виконання виконавчого напису нотаріуса, відтак при вирішенні спору слід виходити з положень Закону України "Про виконавче провадження", згідно із статтею 1 якого виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404 відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих написів нотаріусів.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону № 1404 примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Частиною 1 статті 13 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 1 статті 18 Закону України Про виконавче провадження встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1404 виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 3 статті 26 Закону № 1404 визначено, що у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону № 1404 (в редакції чинній на момент відкриття виконавчого провадження ВП № 54342698 від 19.07.2017 року) виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент прийняття спірної постанови) Виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

За виконавчими документами про стягнення аліментів за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців, державний виконавець нараховує виконавчий збір із заборгованості зі сплати аліментів. У подальшому державний виконавець зобов`язаний нараховувати виконавчий збір щомісяця у розмірі, визначеному частиною другою цієї статті, залежно від розміру простроченого щомісячного аліментного платежу. Постанова про стягнення виконавчого збору за виконавчими документами про стягнення аліментів виноситься державним виконавцем після погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі або у разі повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження на підставі розрахунку про його нарахування.

Стягнутий виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

Виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до частини першої статті 40 Закону № 1404 у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

З аналізу вищезазначених положень встановлено, що стягнення виконавчого збору відбувається безпосередньо в процесі примусового виконання рішення.

Суд зазначає, що виконавчий збір за своєю правовою природою не є санкцією, що застосовується за невиконання напису приватного нотаріуса, а є платою за вчинення дій, пов`язаних з примусовим виконанням виконавчого документу, що здійснюється органами державної виконавчої служби, тобто є державним збором (платою) за таку процедуру.

При цьому, стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадках, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання.

Відповідно до положено Закону № 1404 чинних на момент виникнення спірних правовідносин початком примусового виконання у розумінні Закону № 1404 є винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Проте, відповідно до ч. 3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» умовою для винесення постанови про стягнення виконавчого збору є закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто.

Таким чином закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», є підставою для винесення постанови про стягнення виконавчого збору.

Враховуючи те, що постанова про закінчення виконавчого провадження ВП № 54342698 була прийнята 05.03.2020 року, в зв`язку з чим керуючись положеннями статті 40 Закону № 1404 державним виконавцем 05.03.2020 року була прийнята постанова про стягнення виконавчого збору (яка є предметом розгляду по даній справі).

Суд вказує на те, що відповідно до ч. 2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент прийняття постанови) виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Отже, стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати рішення суду самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.

Суд зазначає, що стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця при відкритті виконавчого провадження.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.03.2018 року у справі № 750/7624/17.

З огляду на вищевикладене, суд не приймає посилання позивача на те, що судовий збір стягується лише у разі здійснення державним виконавцем дій щодо примусового виконання рішення.

Також суд вказує на те, що відповідно до ч. 9 ст. 27 Закону №1404-VІІІ виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

В свою чергу, згідно з п.9 ч. 1, ч.2 ст. 39 Закону №1404-VІІІ виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Боржнику, який не бажає нести відповідальність у вигляді сплати виконавчого збору за відкриття виконавчого провадження, слід виконувати рішення про стягнення боргу добровільно та самостійно до відкриття виконавчого провадження. У такому випадку виконавчий збір не стягується після встановлення факту виконання до відкриття виконавчого провадження на підставі ч. 9 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження».

Як зазначає позивач у позовній заяві ним у 2019 році погашено борг у сумі 3317006,64 грн. згідно виконавчого напису № 2033, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 19.06.2017 року, проте доказів які засвідчують вказані обставини суду не надано.

Позивачем надано лише копію листа АТ «БН-2018» від 28.11.2019 року, в якому зазначено, що станом на 28.11.2019 року у ОСОБА_1 відсутні будь-які зобов`язання перед АТ «БН-2018».

Проте, суд звертає увагу на те, що зазначена заборгованість позивачем була погашена вже після відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого напису, отже в розумінні положень Закону України «Про виконавче провадження» це не є добровільним виконанням виконавчого документу.

Крім того погашення заборгованості позивачем була здійснена як він сам зазначає у 2019 році через два роки після складання приватним нотаріусом виконавчого напису № 2033 від 19.06.2017 року, відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на все нерухоме майно, що належить боржнику.

З огляду на вищевикладене, суд приходить висновку, що відповідачем правомірно винесено постанову про стягнення виконавчого збору в межах виконавчого провадження ВП № 54342698 від 05.03.2020 року.

Стосовно посилання позивача на те, що він не отримував постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 54342698 від 19.07.2017 року, отже не був повідомлений про відкриття виконавчого провадження, суд зазначає наступне.

Приписами частини 1 статті 28 Закону № 1404 визначено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Суд зазначає, що 19.07.2017 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 54342698.

Суд звертає увагу на те, в матеріалах виконавчого провадження ВП № 54342698, які були надані відповідачем до суду та досліджено в судовому засіданні відсутні докази направлення (вручення) постанови про відкриття виконавчого провадження боржнику ОСОБА_1 , як це передбачено ч. 1 ст. 28 Закону № 1404.

Частиною першою статті 13 Закону України Про виконавче провадження визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частин першої та другої статті 18 Закону України Про виконавче провадження виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Частиною 3 статті 18 Закону 1404 визначені права виконавця під час здійснення виконавчого провадження, зокрема: державний виконавець проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону.

Частиною 4 статті 18 Закону Про виконавче провадження передбачено, що вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Інструкцією з організації примусового виконання рішень затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року N 512/5 яка розроблена відповідно до Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", Закону України від 02 червня 2016 року N 1404-VIII "Про виконавче провадження", інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Міністерства юстиції України, яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню, визначено наступне.

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами (пункт 6 Інструкції).

Відповідно до пункту 9 Інструкції вимога виконавця є письмовим документом, який складається у випадках, передбачених Законом, та є обов`язковою для виконання органами, установами, організаціями, посадовими особами і фізичними особами щодо надання виконавцю документів або їх копій, необхідних для здійснення його повноважень, вчинення інших дій, необхідних для виконання рішення.

Вимога підписується виконавцем та надсилається поштою чи іншими засобами зв`язку або вручається виконавцем особі, яка зобов`язана вчинити дії.

У вимозі виконавця обов`язково зазначаються: найменування органу державної виконавчої служби, прізвище, ім`я та по батькові державного виконавця або прізвище, ім`я та по батькові приватного виконавця; дата відкриття та номер виконавчого провадження; реквізити виконавчого документа; строк виконання; наслідки невиконання (пункт 12 Інструкції).

Відповідно до пункту 8 Інструкції, акт це документ, що підтверджує певні встановлені факти або події. Текст акта складається з реквізитів виконавчого документа із зазначенням суті проведених дій; за зведеним виконавчим провадженням - повного найменування (прізвища, імені та по батькові) боржника та дати об`єднання виконавчих проваджень у зведене, а також вступної і констатуючої частин. У вступній частині зазначаються назва акта, дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по батькові виконавця, підстава для складання акта, особи, які були присутні під час його складання, із зазначенням їхнього статусу у виконавчому провадженні, місця проживання (місцезнаходження), посад, інших наявних даних, зазначається кількість аркушів, на яких складено акт. У констатуючій частині викладаються мета і завдання складання акта, суть і характер проведених виконавчих дій, встановлені факти, події, а також у разі потреби висновки і пропозиції.

Суд зазначає, що Законом № 1404 передбачено, що державний виконавець здійснює заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом, проводить перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону та приймає відповідне рішення в рамках виконавчого провадження.

Передумовою для прийняття постанови про накладення штрафу є проведення перевірки виконавчого провадження, щодо виконання рішення боржником, суд зазначає, що державний виконавець повинен пересвідчитись чи отримав боржник постанову про відкриття виконавчого провадження, чи сплив строк визначений на виконання рішення боржником визначений постановою про відкриття виконавчого провадження а також пересвідчитись у поважності причин у разі невиконання рішення боржником. За результатами чого державний виконавець складає вимогу про виконання боржником виконавчого документа з визначенням строку виконання рішення а також складає акт в якому зазначаються суть і характер проведених виконавчих дій, встановлені факти, події, а також у разі потреби висновки і пропозиції.

Отже, з аналізу вищезазначених положень встановлено, що не належне повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження обмежую державного виконавця вчиняти дії щодо примусового виконання виконавчого документу.

Як вже встановлено судом стягнення виконавчого збору є безумовною дією державного виконавця у виконавчому провадженні, та не залежить від отримання постанови про відкриття виконавчого провадження.

Крім того, суд зазначає, що позивачем не надано доказів того що ним були оскаржені дії щодо не направлення на його адресу постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 54342698 від 19.07.2017 року, а також не оскаржено постанову про накладення арешту на боржника від 18.06.2019 року, у зв`язку з не направленням на його адресу вищезазначеної постанови про відкриття виконавчого провадження, що передувала прийняттю постанови про стягнення виконавчого збору від 05.03.2020 року.

Отже, посилання позивача на не отримання постанови про відкриття виконавчого провадження як на підставу скасування постанови про стягнення виконавчого збору є безпідставним.

Відповідно до ст. 19 Конституції України орган державної влади, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У відповідності до вимог ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі вищевикладеного, суд приходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Слов`янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання протиправною та скасування постанову державного виконавця Слов`янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Філонік Анжели Віталіївни від 05.03.2020 року по виконавчому провадженню № 54342698 про стягнення виконавчого збору в розмірі 331700,68 грн.

Відповідно до вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судовий збір не підлягає відшкодуванню.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Слов`янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання протиправною та скасування постанову державного виконавця Слов`янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Філонік Анжели Віталіївни від 05.03.2020 року по виконавчому провадженню № 54342698 про стягнення виконавчого збору в розмірі 331700,68 грн. відмосити.

Повний текст рішення складено та підписано 26 березня 2020 року.

Рішення може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до п.п. 15-5 п. 15 розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя В.В. Олішевська