Справа № 814/1048/18
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2020-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2020 р.м.ОдесаСправа № 814/1048/18

Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Осіпова Ю.В.,

суддів Скрипченко В.О., Танасогло Т.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в Миколаївській області заяву позивача ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2018 року, ухваленої за результатами розгляду апеляційної скарги Баштанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 травня 2018 року (м. Одеса, дата складання повного тексту рішення 25.05.2018р.) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Баштанської об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (правонаступник Головне Управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області) про зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

В травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Баштанського ОУ ПФУ в Миколаївській області (правонаступник ГУ ПФУ в Миколаївській області), в якому просив суд зобов`язати відповідача провести йому з 01.10.2017 року перерахунок та виплату пенсії, обчисленої з 5-кратного розміру мінімальної заробітної плати встановленої Законом на 01 січня відповідного року відповідно до вимог ч.3 ст.59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та виплачувати її в майбутньому.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 25.05.2018 року позов ОСОБА_1 - задоволено частково. Зобов`язано Баштанське ОУ ПФУ в Миколаївській області провести позивачу з 01.03.2018 року перерахунок та виплату пенсії відповідно до ч.3 ст.59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду 1-ї інстанції, начальник Баштанського ОУ ПФУ в Миколаївській області 14.06.2018 року подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення було порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 25.05.2018 року та прийняти нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2018 року вказане вище рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 25.05.2018 року скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.

27 травня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду 2-ї інстанції із заявою, в якій, посилаючись на рішення КСУ №1-р(ІІ)2019 від 25.04.2019р., просив переглянути постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 19.10.2018 року за виключними обставинами та задовольнити його позовні вимоги.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю та/або неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Так, вирішуючи справу по суті, скасовуючи рішення суду 1-ї інстанції та повністю відмовляючи у задоволенні позову, суд 2-ї інстанції виходив з правомірності дій пенсійного органу та відповідно, з необґрунтованості та безпідставності позовних вимог, оскільки дія ч.3 ст.59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на момент звернення позивача до суду на останнього не розповсюджувалася.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи, наявні в них докази, а також заяву позивача про перегляд постанови суду апеляційної інстанції від 19.10.2018р., цілком погоджується з такими висновками суду 2-ї інстанції та вважає їх правильними відповідаючими діючому на той час законодавству, а вказану вище заяву, в свою чергу, вважає необґрунтованою, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти виключно лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Так, основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я, визначення соціального захисту потерпілого населення визначено в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Порядок же обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи безпосередньо визначається Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011р. №1210 «Про затвердження Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (яка набрала чинності з 01.01.2012р.), якою, в свою чергу, встановлено, що цей Порядок визначає механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до ст.ст.54,57,59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Пенсії за бажанням осіб можуть призначатися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків.

Як вбачається зі змісту положень ст.59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», дана норма стосується виключно військовослужбовців, які під час проходження «дійсної строкової служби» брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи.

Визначені у цій статті умови та підстави призначення пенсії по інвалідності відповідній категорії осіб у Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 01.07.1992 року у редакціях: Законів України «Про внесення змін до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 05.10.2006 року (діяла до 01.10.2017р.) та «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 року (діє з 01.10.2017р.) не змінювалися.

Так, частиною 3 ст.59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»» від 05.10.2006 року було визначено, що особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження «дійсної строкової служби» і внаслідок чого стали інвалідами, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням цих осіб з п`ятикратного розміру заробітної плати, що був встановлений на час їхнього перебування в зоні відчуження.

Отже, саме ч.3 ст.59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції, чинній до 01.10.2017 року, було чітко визначено одну категорію осіб, які мали право на обчислення пенсії з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, якими є особи, що брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження «дійсної строкової служби» і внаслідок чого стали інвалідами.

Водночас, ч.3 ст.59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції, чинній з 01.10.2017 року, передбачено, що особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням таких осіб - з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом на 1 січня відповідного року.

Таким чином, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» фактично було розширено перелік категорій осіб, на яких вказана норма розповсюджується, а саме: осіб, які брали участь у інших ядерних аваріях та випробуваннях, а також осіб, які брали участь у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї.

Отже, за таких обставин, на час вирішення справи по суті судом 2-ї інстанції, приписи ч.3 ст.59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» поширювалися на осіб, які під час проходження дійсної строкової служби: 1) брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи; 2) брали участь у ліквідації наслідків інших ядерних аварій та випробувань; 3) брали участь у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, дійсну строкову (військову) службу позивач, згідно військового квитка серії НОМЕР_1 , проходив в період з 17.05.1971р. по 01.06.1973р., а приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, згідно довідки, з 29.04.1987р. по 29.07.1987р. в якості працівника міліції.

Таким чином, приймаючи до уваги зазначені вище обставини та норми діючого на час спірних правовідносин законодавства, колегія суддів вважає, що суд 2-ї інстанції при прийнятті постанови від 19.10.2018р. дійшов обґрунтованого на той час висновку про те, що дія ч.3 ст.59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на позивача не розповсюджується.

Так, дійсно, в подальшому, т.б. 25.04.2019 року, Конституційним Судом України було прийнято рішення №1-р(П)/2019 по справі №3-14/2019 (402/19, 1737/19), яким було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), словосполучення "дійсної строкової", яке міститься у положеннях ч.3 ст.59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991р. №796-ХІІ (зі змінами), за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю.

Як видно зі змісту заяви позивача, саме це рішення КСУ від 25.04.2019р. останній і вважає «винятковою обставиною» для перегляду постанови 5 ААС від 19.10.2018р.

Так, дійсно, згідно із ч.1 ст.361 КАС України, судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

А як слідує зі змісту вимог ч.5 ст.361 КАС України, однією з підстав для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акту чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Як вже зазначалося вище, відповідно до вказаного рішення КСУ №1-р(П)/2019, словосполучення "дійсної строкової", що міститься в положеннях ч.3 ст.59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991р. №796-ХІІ, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, визнане «неконституційним» та втратило чинність - з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Дане рішення Конституційного Суду України є обов`язковим, остаточним та таким, що не може бути оскаржено.

Відповідно до ст.91 Закону України від 13.07.2017р. №2136-VIII «Про Конституційний Суд України», закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

За положеннями статті 152 Конституції України, закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Отже, враховуючи такі обставини, судова колегія вважає, що дане рішення Конституційного Суду України від 25.04.2019 у справі №3-14/2019 на спірні правовідносини фактично не впливає, оскільки спірні правовідносини у даній справі виникли ще задовго до прийняття цього рішення, в той час як положення ч.3 ст.59 Закону України №796-ХІІ вважаються «неконституційними» виключно з 25.04.2019р.

При цьому, також слід зазначити й проте, що аналогічна правова позиція з цього спірного питання вже неодноразово була висловлена Верховним Судом, зокрема, у рішеннях від 05.02.2019р. по справі №333/5015/15-а та від 16.04.2019р. по справі №318/2132/14-а.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість та помилковість доводів позивача щодо наявності підстав для перегляду за виключними обставинами постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19.10.2018р.

Відповідно до вимог п.1 ч.4 ст.368 КАС України, за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами, суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.

А відповідно до ч.1 ст.369 КАС України, у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст. ст. 311, 321, 322, 325, 329, 361, 368, 369 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 від 27.05.2019р. про перегляд за виключними обставинами постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2018 року (у справі №814/1048/18) відмовити та залишити цю постанову в силі.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її підписання, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали виготовлено 31.03.2020р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: В.О. Скрипченко

Т.М. Танасогло