Справа № 120/1392/20-а
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про відмову в забезпеченні адміністративного позову

м. Вінниця

27 березня 2020 р. Справа № 120/1392/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитришеної Руслани Миколаївни, розглянувши письмово заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви, інша особа, яка може отримати статус учасника справи - Виконавчий комітет Вінницької міської ради

ВСТАНОВИВ:

25.03.2020 до Вінницького окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову. Мотивуючи подану заяву, зазначено, що у власності заявника перебуває тимчасова споруда, а саме: мала архітектурна форма - магазин, площею 34,3 кв.м., що розташована по АДРЕСА_1 , на зупинці громадського транспорту "вул. Стеценка" в м. АДРЕСА_2 . Проте, рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради "Про демонтаж самовільновстановлених тимчасових споруд на території м. Вінниці" № 1478 від 06.06.2019, вирішено демонтувати тимчасову споруду для провадження підприємницької діяльності.

На переконання заявника, таким рішенням виконкому міської ради порушуються її права та інтереси, що змушує останню звернутись за її захистом до суду. Крім того, заявник посилається і на той факт, що вказане рішення органу місцевого самоврядування є незаконним, що буде обґрунтовано нею у відповідній позовній заяві, яку остання планує подати до суду.

За таких обставин та з метою забезпечення збереження існуючого становища до розгляду справи по суті заявник просить суд вжити заходи до забезпечення позову шляхом: заборони Виконавчому комітету Вінницької міської ради та іншим особам вчиняти дії з демонтажу та будь-які інші дії, пов`язані з демонтажем тимчасової споруди - магазину по вул. Київська біля буд. 16, на зупинці громадського транспорту "вул. Стеценка" в м. Вінниці".

Частиною 1 статті 154 КАС України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

З огляду на викладене та беручи до уваги те, що матеріалів справи достатньо для вирішення відповідного процесуального питання, заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).

Вирішуючи питання про наявність обставин, що дають підстави для забезпечення позову, суд виходить з такого.

Відповідно до частин першої та другої статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з частинами першою та другою статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Частиною першою статті 152 КАС України визначено, що заява про забезпечення позову подається в письмовій формі і повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову, а також захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Тобто, забезпечення позову це надання заявнику (позивачеві) тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся чи планує звернутися до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом (правовий висновок викладено у п. 30 постанови Верховного Суду від 20.03.2019 року в справі № 826/14951/18).

Як уже наголошувалося судом, частиною другою статті 150 КАС України передбачений вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Тобто, прийняття рішення про забезпечення позову можливе лише в разі наявності обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду чи привести до потреби докладати значні зусилля та витрати для відновлення прав та інтересів позивача або є очевидними ознаками протиправності оскаржуваного рішення та порушення прав позивача цим рішенням.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" в тій частині, яка стосується загальних положень застосування забезпечення позову, а також Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06 березня 2008 року № 2 "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ" розглядаючи клопотання про забезпечення позову, суд (суддя) повинен з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з таким клопотанням, позовним вимогам.

Крім того, суд звертає увагу, що згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Міністрів Ради Європи 13 вересня 1989 року рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта.

Аналіз змісту вказаних норм свідчить про те, що обов`язковою передумовою вжиття заходів забезпечення позову є обґрунтованість відповідних вимог сторони, в тому числі й із зазначенням очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення, дії або бездіяльності, очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам останньої, неможливості у подальшому без вжиття таких заходів відновлення прав особи та обов`язковим поданням доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. При цьому, ознаки протиправності повинні бути пов`язані саме з порушеними правами, свободами чи інтересами.

З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

При оцінці підстав для забезпечення позову у визначений заявником спосіб суд враховує, що рішенням Виконавчого комітету Вінницької міської ради "Про демонтаж самовільно встановлених тимчасових споруд на території м. Вінниці" № 1478 від 06.06.2019 вирішено демонтувати тимчасову споруду для провадження підприємницької діяльності по вул. Київська біля буд. 16, на зупинці громадського транспорту "вул. Стеценка". Разом з тим, вказаним рішенням призначено уповноважену особу на виконання демонтажу ТС - МКП "Архітектурно будівельний сервіс" та встановлено термін по демонтажу ТС 15 календарних днів, з дня прийняття даного рішення.

Тобто, таке рішення виконкому міської ради містить визначені часові рамки для вчинення відповідних дій, які станом на дату подання заяви про забезпечення позову (25.03.2020) вже минули. З моменту прийняття такого рішення пройшов значний проміжок часу, проте жодних доказів які б підтверджували його виконання та реалізацію, як передумови для демонтажу попередньої, заявником також не наведено. Вказані обставини свідчать про відсутність такої ознаки здійснення заходів забезпечення позову як терміновості, яка наразі нічим не обумовлена.

Так, у заяві про забезпечення позову не доведено та документально не підтверджено існування обставин, які б вказували на очевидну небезпеку заподіянню шкоди правам, свободам та інтересам заявника до ухвалення рішення в адміністративній справі, в тому числі й тих, що свідчать про нагальні наміри чи активні дії Виконавчого комітету Вінницької міської ради чи МКП "Архітектурно будівельний сервіс" здійснити примусовий демонтаж тимчасової споруди або наявності явних спроб здійснення таких дій.

Проаналізувавши решту доводів заявника, суд вважає за необхідне зазначити, що у поданій заяві про забезпечення позову останній лише констатує наявність рішення виконкому Вінницької міської ради № 1478 від 06.06.2019, яке планує оскаржувати, однак не наводить достатніх аргументів, фактів того, що невжиття заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних його прав або інтересів, за захистом яких він планує звернутися, буде неможливим чи утрудненим в подальшому.

Крім того суд враховує, що з урахуванням предмету та можливих підстав спору, така обов`язкова умова для забезпечення адміністративного позову, як "наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення", може бути виявлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.

На даному етапі суд позбавлений можливості встановити наявність очевидних ознак протиправності рішення, яке планується оскаржуватись. При цьому, суд звертає увагу, що встановлення ознак протиправності оскаржуваного рішення є фактично вирішенням адміністративного спору по суті, враховуючи можливий предмет позову, що є неприпустимим на даній стадії судового процесу.

Таким чином, при розгляді поданої заяви про забезпечення позову судом не виявлено фактів існування, на час прийняття даної ухвали, очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам заявника до прийняття у справі судового рішення, або неможливості захисту таких прав та інтересів без вжиття заходів забезпечення позову, або необхідності докласти значних зусиль та витрат для відновлення таких прав та інтересів при виконанні у майбутньому судового рішення, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Підводячи підсумок вищевикладеному суд враховує, що саме суб`єкт звернення із відповідною заявою про вжиття заходів забезпечення позову повинен обґрунтувати існування передбачених статтею 150 КАС України підстав для забезпечення позову. Такий висновок узгоджується із нормою частини 1 статті 9 КАС України, в силу якої розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За наведених обставин суд не вбачає підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви.

Керуючись ст.ст. 150 - 154, 243, 248, 256 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала з питань забезпечення адміністративного позову може бути оскаржена. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи. Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України. Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення: 27.03.2020

Суддя Дмитришена Руслана Миколаївна