Справа № 140/433/20
Суддя: Ковальчук Володимир Дмитрович
Дата ухвалення: 2020-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2020 року ЛуцькСправа № 140/433/20

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Ковальчука В.Д.,

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Поліської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови у митному оформленні (випуску) товарів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Поліської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 23.01.2020 №UA204000/2020/000022/1 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №204000/2020/00023.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що відповідно до договору купівлі-продажу від 16.01.2020 придбав у підприємства NORDISK GmbH (Швейцарія) бувший у використанні легковий автомобіль Mercedes-Benz Viano, 2013 року виготовлення, кузов НОМЕР_1 , вартістю 8 000,00 швейцарських франків (CHF).

Для митного оформлення даного товару декларантом було подану митну декларацію №UA204120/2020/004881, у якій митну вартість автомобіля заявлено на рівні 8 000,00 CHF (швейцарських франків) на основі фактурної вартості, та у передбаченому законом порядку подано митниці необхідні документи. Однак електронним листом орган доходів і зборів повідомив, що для підтвердження заявленої вартості декларантом не надано документів, що свідчили б про факт оплати за транспортний засіб (чеки, касові документи тощо). Водночас запропонував надати додаткові документи, а саме: 1) касові документи або товарні чеки, ярлики, інші документи роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості імпортованого транспортного засобу; 2) висновок про вартісні і якісні характеристики оцінюваного товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями. У зв`язку з цим позивач надав митному органу квитанцію №42 від 16.01.2020 про внесення в касу підприємства продавця NORDISK GmbH 8 000,00 швейцарських франків в якості оплати за автомобіль та повідомив про відсутність інших документів.

Проте митним органом було прийнято рішення про коригування митної вартості автомобіля від 23.01.2020 №UA204000/2020/000022/1 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №204000/2020/00023.

Позивач вважає оскаржувані рішення протиправними та таким, що підлягають скасуванню з наступних підстав.

Вказує на те, що заявлена декларантом митна вартість базується на фактурній ціні придбаного автомобіля, яка документально підтверджена договором купівлі-продажу, експортною декларацією країни відправлення. Декларантом також надано документ про оплату товару, а саме квитанцію про внесення готівки та офіційний її переклад. Крім того, звертає увагу на те, що позивач самостійно перевозив придбаний автомобіль, та не здійснював страхування автомобіля, не сплачував комісійних винагород або інших платежів третім особам. Відтак, вважає, що декларантом на підтвердження заявленої митної вартості і обраного методу її визначення подано усі необхідні документи, які не містять розбіжностей та ознак підробки, відображають усі відомості, що підтверджують ціну, яка фактично сплачена за товар. При цьому, зазначає, що ні в рішенні про коригування митної вартості товарів, ні у картці відмови в митному оформленні відповідач не навів будь-яких доказів недостовірності ціни автомобіля, вказаної у договорі купівлі-продажу від 16.01.2020, та фактично сплаченої позивачем. Посилання на відсутність у квитанції про внесення готівкових коштів відомостей про валюту платежу є вигаданими і спростовуються офіційним перекладом цього документа. Водночас відповідач визначив митну вартість за другорядним методом резервним, однак в оскаржуваному рішенні відсутні номер та дата митних декларацій, за якими попередньо була визнана (визначена) митна вартість та на підставі яких здійснено коригування митної вартості товару, що також свідчить про протиправність рішення про коригування митної вартості товару.

На підставі наведеного просить визнати протиправними та скасувати оскаржувані рішення.

Ухвалою суду від 17.12.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.36).

Відповідач у поданому відзиві від 21.02.2020 вих. № 7.13-10/09/90 (а.с.43-48) позов ОСОБА_1 не визнав, посилаючись на те, що декларантом не надано документів, що свідчили б про факт оплати транспортного засобу (чеки, касові документи тощо), для підтвердження формування вартості транспортного засобу на експорт. Вказане свідчить про наявність ризиків, заявления до митного оформлення неправдивих відомостей стосовно умов придбання транспортного засобу, в тому числі і стосовно розміру фактично сплачених коштів за імпортований транспортний засіб. Звертає увагу на те, що свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 15.01.2020 №677.538.075 виписане на ОСОБА_2 , а рахунок датовано 16.01.2020 №Б/Н, тобто після фактичного придбання автомобіля ОСОБА_1 , таким чином на момент оформлення рахунку від імені фірми NORDISK Gmbh громадянин ОСОБА_1 вже був власником автомобіля. Відповідно до митної декларації від 17.01.2020 №20СН4182 відправником товару є «DIVERSE VERSENDER», разом з цим згідно рахунку від 16.01.2020 №Б/Н продавцем товару є «NORDISK Gmbh», що спростовує особу продавця, заявлену митниці. Графа щодо рахунку фактури не заповнена, однак декларація містить дані про звільнення (відшкодування ПДВ), що свідчить про можливу вартість товару 11400 франків.

У зв`язку з цим та з метою підтвердження заявленого рівня митної вартості імпортованого транспортного засобу декларанту направлено електронне повідомлення щодо необхідності надання додаткових документів, а саме: касових або товарних чеків, ярликів, інших документів роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості імпортованого транспортного засобу; висновку про якісні та вартісні характеристики, підготовлений спеціалізованими експертними організаціями. У відповідь на це повідомлення декларантом надано митниці копію платіжного документу від 16.01.2020 №42 та повідомлено, що усі наявні у позивача документа подані. Однак відповідач звертає увагу на те, що платіжний документ від 16.01.2020 №42 на суму 8000 містить зазначення інформації без валюти, що ставить під сумнів його дійсність. Наданий суду переклад не відповідає дійсності, оскільки оригінал не містить запису щодо валюти платежу.

Враховуючи вищевказані обставини та у зв`язку з ненаданням декларантом усіх додаткових документів, витребуваних митницею, за результатом проведеної процедури консультації з декларантом прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 23.01.2020 №UA204000/2020/000022/l. Митну вартість визначено на підставі інформації, наявної у витязі з електронного довідника SuperSCHWACKE 01/2020 на рівні 13450 євро, що становить з урахуванням курсу Національного банку України 362 564,86 грн. або у валюті рахунку 14 439,58 CHF.

Таким чином, відповідач вважає оскаржувані рішення такими, що прийняті у повній відповідності до вимог чинного законодавства, а тому є законними та обґрунтованими, з огляду на що просить в задоволенні позову відмовити повністю.

У відповіді на відзив від 02.03.2020 (а.с.63-65) представник позивача вказує, що відповідач безпідставно заперечує очевидний факт внесення ОСОБА_1 готівкових коштів в касу продавця в сумі 8000 швейцарських франків, що підтверджується квитанцією від 16.01.2020, де зазначено рукописний запис « 8000 achttausend Franken», та відповідає договору про купівлю автомобіля. Щодо дати видачі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу зазначає, що дата виготовлення реєстраційними органами Швейцарії тимчасового реєстраційного свідоцтва № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_1 напередодні підписання договору купівлі-продажу автомобіля не має жодного впливу на правильність визначення митної вартості, числові її значення та обраний метод визначення митної вартості. Звертає увагу на те, що в експортній декларації № 20СH182 від 17.01.2020 вказано наступні дані, зокрема «DIVERSE VERSENDER IN DE SHWEIZ», що перекладається з німецької мови як «Різні відправники у Швейцарії», при цьому позивач придбавав у Швейцарії два автомобіля, експорт яких здійснювався однією експортною декларацією. А тому доводи про невідповідність фактичного експортера відомостям у експортній декларації є безпідставними. Також вважає доводи «про можливу вартість товару 11400 франків» безпідставними. Представник позивача посилається на те, що графа « ІНФОРМАЦІЯ_1 » («звільнення») в експортній декларації не заповнена. Наступні дві графи, у яких стоять відомості « 2280» відображають власну вагу транспортного засобу.

На підставі наведеного просить відхилити доводи відповідача у відзиві на позовну заяву.

У заяві від 11.03.2020 року представник позивача просить відшкодувати позивачу судові витрати на правничу допомогу в сумі 5255,00 грн. та витрати, пов`язані із залученням перекладача в сумі 1160,00 грн. (а.с.67-68).

У клопотанні від 17.03.2020 вих. №7.13-10/09/147 представник відповідача просить зменшити витрати на оплату правничої допомоги відповідно до складності справи та пропорційно до предмета спору з урахуванням надуманості та необґрунтованості затраченого адвокатом часу на підготовку до справи та участі у судовому засіданні (а.с.77-79).

Ухвалою суду від 30 березня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання Поліської митниці Держмитслужби про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін (а.с.81).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних мотивів та підстав.

Суд встановив, що ОСОБА_1 придбав у компанії NORDISK GmbH (Швейцарія) товар «Автомобіль легковий пасажирський бувший у використанні, призначений для використання по дорогах загального користування марка: «Mercedes-Benz», модель «Viano» 1 шт.; кузов - НОМЕР_1 , календарний рік виготовлення 2013, модельний рік виготовлення 2013, тип двигуна дизельний, об`єм 2987 смі, потужність 165 kW, …» за ціною 8000 СНF (швейцарських франків), що підтверджується договором купівлі-продажу транспортного засобу від 16.01.2020 (а.с.17-19).

З метою здійснення митного оформлення даного товару декларант 21.01.2020 подав митному органу митну декларацію №UA204120/2020/004881, у якій визначив митну вартість вищенаведеного транспортного засобу за основним першим методом на підставі фактурної вартості на рівні 8000 СНF (швейцарських франків), що по курсу НБУ становить 200 872,80 грн. (а.с.15-16).

На підтвердження обґрунтованості заявленої у митній декларації митної вартості та обраного методу її визначення разом з декларацією декларант надав митному органу документи, які посвідчують підстави придбання товару, його і кількісні та якісні характеристики, цінове та вартісне обґрунтування, а саме: договір (рахунок-фактуру) купівлі-продажу транспортного засобу від 16.01.2020, укладеного між покупцем фізичною особою ОСОБА_1 та продавцем юридичною особою NORDISK GmbH (Швейцарія); свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 від 15.01.2020; експортну декларацію країни відправлення № від 17.01.2020; експортну декларацію Європейського співтовариства MRN 20СН4182 від 17.01.2020 (а.с.17-26).

За результатами аналізу поданої декларантом позивача до митного оформлення МД №UA204120/2020/004881 та долучених документів, а також з метою підтвердження заявленого рівня митної вартості імпортованого транспортного засобу декларанту направлено електронне повідомлення, в якому зазначено, що подані декларантом до митного оформлення товару за вищенаведеною митною декларацією містять розбіжності, зокрема: транспортний засіб придбано фізичною особою ОСОБА_1 у юридичної особи NORDISK GmbH на підставі фактури від 16.01.2020 №б/н, згідно якої вартість транспортного засобу на експорт становить 8000 CHF. Однак декларантом не надано документів, що свідчили б про факт оплати транспортного засобу (чеки, касові документи тощо), для підтвердження формування вартості транспортного засобу на експорт. Вказане свідчить про наявність ризиків і заявлення до митного оформлення неправдивих відомостей стосовно умов придбання транспортного засобу. Крім того, зазначено, що митниця володіє інформацією, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товарів (витяг з електронного довідника SuperSCHWACKE 0l/2020 13450 eur). А тому декларанта повідомлено про необхідність подання додаткових документів, а саме: 1. касових або товарних чеків, ярликів, інших документів роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості імпортованого транспортного засобу; 2. висновку про якісні та вартісні характеристики, підготовленого спеціалізованими експертними організаціями (а.с.27-28).

Листом від 22.01.2020 (а.с.29) позивач надав митниці товарний чек (квитанцію) №42 від 16.01.2020 (а.с.30) про одержання продавцем готівки на суму 8000 швейцарських франків. Водночас декларант позивача у листі від 23.01.2020 (а.с.32) повідомив митний орган про те, що подано усі наявні документи, інші документи надаватися не будуть, та просив прийняти рішення про визначення митної вартості без врахування строків, передбачених статтею 53 Митного кодексу України (далі МК України).

23.01.2020 відповідач прийняв рішення №UA204000/2020/000022/1 про коригування митної вартості товарів та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №204000/2020/00023 (а.с.11-14).

Згідно з графою 30 оскаржуваного рішення митним органом було визначено митну вартість товару «Автомобіль легковий пасажирський бувший у використанні, призначений для використання по дорогах загального користування марка: «Mercedes-Benz», модель «Viano» 1 шт.; кузов - НОМЕР_1 , календарний рік виготовлення 2013, модельний рік виготовлення 2013, тип двигуна дизельний, об`єм 2987 смі, потужність 165 kW, …» за ціною 14439,58 СНF (швейцарських франків), замість 8000,00 СНF (швейцарських франків), що була заявлена декларантом.

У графі 33 вказаного рішення було зазначено, що митна вартість імпортованого товару не може бути визнана за ціною рахунку щодо товарів, які імпортуються та за рівнем, визначеним декларантом у зв`язку з тим, що декларантом не подано всіх додаткових документів, витребуваних митницею, згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч. 2-4 ст. 53 МК України та у відповідності до ч. 5 ст. 54 МК України, де зазначено, що при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів митниця має право упевнюватись в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, що позиціонується з положеннями статті 17 угоди про застосування статті VII ГАТТ/СОТ від 1994 pоку; додатково наданий декларантом платіжний документ від 16.01.2020 №42 на суму 8000 без зазначення валюти, що ставить під сумнів його дійсність; транспортний засіб придбано фізичною особою ( ОСОБА_3 ) у юридичної особи (NORDISK GmbH) на підставі фактури від 16.01.2020 №б/н, згідно якої вартість транспортного засобу на експорт становить 8000 CHF. Однак декларантом не надано документів, що свідчили б про факт оплати транспортного засобу (чеки, касові документи тощо), для підтвердження формування вартості транспортного засобу на експорт. Вказане свідчить про наявність ризиків, заявления до митного оформлення неправдивих відомостей стосовно умов придбання транспортного засобу, в тому числі і стосовно розміру фактично сплачених коштів за імпортований транспортний засіб.

За результатом проведеної процедури консультації з декларантом та у зв`язку із відсутністю у декларанта та митниці прийнятної до застосування (згідно положень глави 9 Митного кодексу України) інформації щодо вартості операцій щодо ідентичних, подібних (аналогічних) товарів, достовірної та документально підтвердженої інформації щодо ціни одиниці товару для обчислення митної вартості за методом на основі віднімання вартості (стаття 62 Митного кодексу України) інформації щодо складових вартості товарів, наданої виробником для обчислення митної вартості за методом на основі додавання вартості (стаття 63 Митного кодексу України), що унеможливлює визначення митної вартості шляхом послідовного використання методів, визначених у статтях 58-63 Митного кодексу України, митну вартість партії товарів скориговано із застосуванням резервного методу визначення митної вартості згідно положень статті 64 Митного кодексу України.

Вартість транспортного засобу визначено на підставі положень наказу ДМСУ від 13.10.2006 №885 «Про забезпечення контролю за правильністю визначення митної вартості транспортних засобів, вузлів та агрегатів»; наказу ДФСУ від 11.09.2015 №689 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України»; наказу Мінфіну від 31.07.15 №684 «Про затвердження порядку здійснення аналізу та оцінки ризиків, розроблення і реалізації заходів з управління ризиками для визначення форм та обсягів» та ст.31 МК України, Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фондом державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092. Митну вартість товару визначено на підставі інформації, наявної у витязі з електронного довідника SuperSCHWACKE 01/2020 13450 eur. Числове значення митної вартості товару, із врахуванням його фактичної кількості, та з урахуванням курсу НБУ на день подання митної декларації до митного оформлення у національній валюті України встановлено митним органом на рівні 362564,86 грн., або у валюті рахунку від 16.01.2020 №Б/Н - 14439,58 СНF (швейцарських франків).

Через незгоду з прийнятим рішенням про коригування митної вартості позивач відповідно з метою випуску автомобіля у вільний обіг 23.01.2020 подав митниці митну декларацію №UA204120/2020/005950 (а.с.33-34), сплатив митні платежі згідно із самостійно визначеною митною вартістю, а також різницю між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митницею. На підставі вказаної декларації автомобіль було випущено у вільний обіг.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів держаної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються Митним кодексом України та іншими законами України.

За правилами частини першої статті 54 МК України встановлено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості (частина перша).

Відповідно до статей 49, 50 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Згідно з частиною першою статті 51, частиною першою статті 52 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Як встановлено частиною другою статті 52 МК України, декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.57 МК України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно з частинами першою, другою статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

З матеріалів справи вбачається, що 21.01.2020 подав митному органу митну декларацію №UA204120/2020/004881, у якій визначив митну вартість вищенаведеного транспортного засобу за основним першим методом на підставі фактурної вартості на рівні 8000 СНF (швейцарських франків), що по курсу НБУ становить 200 872,80 грн.

На підтвердження обґрунтованості заявленої у митній декларації митної вартості товарів та обраного методу її визначення разом з декларацією декларант згідно графи 44 надав митному органу документи, які посвідчують підстави придбання товару, його і кількісні та якісні характеристики, цінове та вартісне обґрунтування, зокрема: рахунок-фактуру від 16.01.2020; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 від 15.01.2020; експортну декларацію країни відправлення № від 17.01.2020. Крім того, додатково на вимогу митниці позивач надав відповідачу платіжний документ - квитанцію №42 від 16.01.2020 про отримання фірмою NORDISK GmbH від позивача готівкових коштів в сумі 8000 швейцарських франків, про що внесено у квитанції запис « 8000 achttausendFranken». Позивач суду також надав переклад вищенаведених документів, з яких слідує, що вартість придбаного та задекларованого автомобіля становить 8000,00 СНF швейцарських франків.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 54 МК України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки: 1) числового значення заявленої митної вартості; 2) наявності в поданих документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів; 3) наявності в поданих документах відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

15.09.2011 Україна приєдналася до Міжнародної конвенції про спрощення і гармонізацію митних процедур (у зміненій редакції) (Закон України Про внесення змін до Закону України Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур від 15.02.2011 №3018-VI).

Відповідно до Стандартного правила 6.4 Додатка II до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур (Загальний додаток) Митна служба застосовує метод аналізу ризиків для визначення осіб та товарів, у тому числі транспортних засобів, що підлягають перевірці, та ступеня такої перевірки. Із цього правила, зокрема, випливає, що для цільового добору конкретних операцій вибірка товарів, транспортних засобів чи документів з метою перевірки повинна ґрунтуватися на профілях ризику. Така заснована на вибірковості процедура допускає також випадковий добір на основі статистичної вибірки чи ініціативи співробітника митниці, заснованої на його досвіді чи інтуїції (пункт 7.1 Рекомендацій до Загального додатка до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур (у зміненій редакції)). Тобто наведене Стандартне правило передбачає, що поглибленій перевірці підлягають документи, стосовно яких спрацювала система управління ризиками, або документи, відібрані співробітниками митниці.

Частиною першою статті 320 МК України передбачено, що форми та обсяги контролю, достатнього для забезпечення додержання законодавства з питань митної справи та міжнародних договорів України при митному оформленні, обираються митницями (митними постами) на підставі результатів застосування системи управління ризиками.

Згідно з частиною другою статті 361 цього ж Кодексу органи доходів і зборів застосовують систему управління ризиками для визначення товарів, транспортних засобів, документів і осіб, які підлягають митному контролю, форм митного контролю, що застосовуються до таких товарів, транспортних засобів, документів і осіб, а також обсягу митного контролю.

Згідно з пунктом 3.5 Положення про систему аналізу й селекції факторів ризику при визначенні окремих форм митного контролю, затвердженого наказом Державної митної служби України від 27.05.2005 №435, одним із критеріїв ризику закріплено факт того, що заявлена митна вартість товарів значно відрізняється від ціни ідентичних чи подібних (аналогічних) товарів при їх увезенні на митну територію Україну.

За результатами оцінки ризику у конкретному випадку переміщення товарів та транспортних засобів через митний кордон України, в тому числі за результатами контролю із застосуванням системи управління ризиками, що здійснюється відповідно до статті 337 МК України, митні органи обирають форми та обсяг митного контролю. При цьому формується перелік митних формальностей, визначених за результатами застосування інструментів з управління ризиками (пункт 7.1 Порядку здійснення аналізу та оцінки ризиків, розроблення і реалізації заходів з управління ризиками в митній службі України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 597).

При декларуванні товарів, що переміщуються (пересилаються) через митний кордон України, у процесі оформлення МД використовується Порядок заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 №651, та відомчі класифікатори інформації з питань державної митної справи, затверджені наказом Міністерства фінансів України від 20.09.2012 №1011, якими, зокрема, передбачені різні форми перевірки документів та матеріалів, як-то: витребування оригіналів документів, зазначених у митній декларації, або засвідчених в установленому порядку їх копій, якщо законодавством не передбачено подання оригіналів (код митної формальності - 101-1); перевірка відповідності відомостей, які містяться в українській митній декларації, відомостям, що містяться у відповідному паперовому примірнику (електронній копії) митної декларації суміжної сторони (книжці МДП) (код митної формальності - 102-1); перевірка поданих товаросупровідних та товаротранспортних документів (в тому числі наданих на вимогу митного органу) та/або відомостей про них на предмет розбіжностей у відомостях, що зазначені у цих документах, митній декларації чи документах, що її заміщують, їх електронних копіях, розміщених в ЄАІС Держмитслужби (код митної формальності - 103-1).

Отже, аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що поглиблена перевірка документів, доданих до митної декларації, на предмет їх достовірності та правильності визначення митної вартості товару здійснюється виключно при спрацюванні системи управління ризиками або у випадках, які визначаються співробітниками митниці на основі власного досвіду чи інтуїції.

Згаданий Класифікатор митних формальностей, що можуть бути визначені за результатами застосування системи управління ризиками, передбачає, що одним із наслідків спрацювання системи управління ризиками може бути проведення такої формальності, як витребування документів, які підтверджують митну вартість товарів (код митної формальності - 106-2). Проте, митний контроль та митне оформлення як складові митної процедури є частиною адміністративних процедур із провадження справи декларанта щодо пропуску його товарів через митний кордон України. Факт відхилення рівня задекларованої митної вартості від рівня митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не стосується обставин справи; він стосується фактів, які були зафіксовані під час провадження справ щодо інших товарів. Факт відхилення рівня митної вартості є лише приводом для вчинення певних адміністративних процедур, проте сам собою не є доказом у справі, у якій провадяться адміністративні (митні) процедури.

Отже, правові акти суб`єкта владних повноважень, в тому числі процедурне рішення митного органу про витребування додаткових документів, може бути ухвалене ґрунтуючись лише на доказах у справі, а такими доказами передусім є документи, додані до митної декларації.

Таким чином, факт того, що рівень задекларованої митної вартості товару значно нижчий за рівень митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, сам собою не може бути підставою для витребування додаткових документів; цей факт є лише підставою для поглибленої перевірки повноти та достовірності документів. І лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у частині третій статті 53 МК України, є підставою для витребування додаткових документів.

Аналогічний підхід закріплено і у Методичних рекомендаціях щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом Державної фіскальної служби від 11.09.2015 №689. Так, у пункті 8 розділу 2 цих Методичних рекомендацій зазначено, що у випадках спрацювання автоматизованої системи аналізу та управління ризиками за напрямом перевірки правильності визначення митної вартості товарів у зв`язку з ризиком заниження митної вартості та декларуванням митної вартості нижчої, ніж вартість ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, посадова особа, що здійснює контроль за правильністю визначення митної вартості, здійснює перевірку відомостей, що містяться в документах, що підтверджують заявлену митну вартість, та відповідно до частин третьої четвертої статті 53 МК України здійснює запит додаткових документів. У випадках, передбачених частиною шостою статті 54 МК України та частиною першою статті 55 цього Кодексу, посадова особа, що здійснює контроль за правильністю визначення митної вартості, приймає рішення про коригування митної вартості товарів. Тобто, при відповідному спрацюванні автоматизованої системи аналізу та управління ризиками митний орган повинен насамперед здійснити перевірку відомостей, що містяться в документах, що підтверджують заявлену митну вартість, і лише після цього у разі виявлення підстав може витребувати у декларанта додаткові документи.

Відповідно до частини третьої статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (частина 4 статті 53 МК України).

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадках:

- якщо документи, зазначені у частині другій статті 53 МК України, містять розбіжності;

- не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів;

- не містять відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Такі сумніви щодо митної вартості товару можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Як вказано у пункті 2 частини четвертої статті 54 МК України, орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана.

Вказана норма законодавства спрямована на те, щоб декларант був обізнаний з недоліками, які виявлені митним органом та які в свою чергу перешкоджають митному органу підтвердити задекларовану митну вартість товарів, з метою надання декларанту реальної можливості їх усунути шляхом подання додаткових документів.

Відповідно до частини шостої статті 54 МК України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що до виключної компетенції митних органів відноситься вирішення питання перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості, а також самостійного її визначення у встановлених Законом випадках.

Суд зазначає, що відповідно до приписів ст.53 Митного кодексу України митниця має право запитувати додаткові документи в разі виявлення під час митного оформлення розбіжностей в документах, перелік яких визначений ч.2 даної статті.

При цьому, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 808/9123/15, від 20 лютого 2018 року у справі №809/1884/16.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як слідує зі змісту вимоги митного органу, направленої декларанту, митниця вказала, що митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України, не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості містять розбіжності, зокрема транспортний засіб придбано фізичною особою ( ОСОБА_3 ) у юридичної особи (NORDISK GmbH) на підставі фактури від 16.01.2020 №б/н, згідно якої вартість транспортного засобу на експорт становить 8000 CHF. Однак декларантом не надано документів, що свідчили б про факт оплати транспортного засобу (чеки, касові документи тощо), для підтвердження формування вартості транспортного засобу на експорт. На думку відповідача, вказане свідчить про наявність ризиків, заявления до митного оформлення неправдивих відомостей стосовно умов придбання транспортного засобу, в тому числі і стосовно розміру фактично сплачених коштів за імпортований транспортний засіб. Відтак, митний орган встановив розбіжність у поданих документах у зв`язку з відсутністю платіжних документів.

З наведеним твердженням митниці суд не погоджується, оскільки подані декларантом документи не містять розбіжностей щодо ціни товару та визначеної митної вартості, оскільки вартість товару, зазначена у фактурі від 16.01.2020 №б/н відповідає вартості автомобіля, зазначеної у експортній декларації країни відправлення № від 17.01.2020, та становить 8000 CHF (швейцарських франків). При цьому, зазначена валюта оплати швейцарські франки CHF.

Щодо наявності платіжних документів суд зазначає, що відсутність платіжних документів не впливає на визначення митної вартості, оскільки платіжні документи не є документами, які підтверджують вартість товару, а вони лише свідчать про оплату даних товарів. Разом з тим, такі документи надані митному органу на його вимогу, а саме товарний чек (квитанцію) №42 від 16.01.2020 про одержання продавцем готівки від покупця на суму 8000 швейцарських франків, при що свідчить запис « 8000 achttausendFranken» та його переклад, наданий суду. Відтак, доводи митниці про відсутність зазначення валюти оплати у квитанції є безпідставними.

Враховуючи вищевикладені обставини справи та норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що подані позивачем до митного оформлення документи були достатніми для підтвердження заявленої за ціною договору митної вартості товару. При цьому, не подані документи не містили розбіжностей чи ознак підробки, водночас підтверджували числові значення митної вартості.

Разом з тим, суд зазначає, що в процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. Відсутність висновків про якісні та вартісні характеристики товарів не може бути підставою для коригування митної вартості за умови, що інші подані декларантом документи дають можливість визначити усі складові заявленої до митного оформлення митної вартості товару за обраним методом її визначення.

Виготовлення реєстраційного свідоцтва на транспортний засіб № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_1 15.01.2020 напередодні підписання 16.01.2020 договору купівлі-продажу автомобіля не впливає на правильність визначення числових складових митної вартості та обраний метод її визначення.

Також є помилковими твердження відповідача про зазначення у експортній декларації № 20СН182 від 17.01.2020 іншого відправника товару, ніж продавець цього товару, оскільки у графі 2 цієї декларації вказано наступні дані зокрема «DIVERSE VERSENDER IN DE SHWEIZ», що перекладається з німецької мови на українську як «Різні відправники у Швейцарії». При цьому, відповідно до цієї декларації позивачем експортовано два автомобіля від різних продавців, однак оформлено однією експортною декларацією № 20СН182 від 17.01.2020.

Крім того, суд звертає увагу на те, що Графа «Befreiung («звільнення») в експортній декларації не заповнена. Наступні дві графи, у яких стоять відомості « 2280» відображають власну вагу транспортного засобу. У аналогічних графах по другому транспортному засобу (Dacia Sandero) проставлені дані « 1099». Відтак. Загальна вага обох транспортних засобів становить 3379 кг, що відображено на першій сторінці експортної декларації в графі «Rohmasse (kg) (35) » (маса брутто). А тому доводи митниці про можливу вартість товару 11400 франків є безпідставними.

Таким чином, позивачем надавалась відповідачу вичерпна інформація від продавця (постачальника) товару щодо ціни на даний товар, однак митний орган необґрунтовано й безпідставно скоригував митну вартість товарів за резервним методом шляхом прийняття таких, що не відповідають вимогам законодавства рішень про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації.

Згідно з частиною першою статті 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT).

Частиною другою статті 64 Митного кодексу України встановлено, що митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

Відтак, у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT).

10.04.2008 року Законом України №250-VІ ратифіковано протокол про вступ України до Світової організації торгівлі та про приєднання України до угоди про Світову організацію торгівлі.

Визначення митної вартості оцінюваних товарів з використанням резервного методу має відповідати принципам та положенням статті VII ГАТТ Оцінка товару для митних цілей та Угоди про застосування статті VII ГАТТ.

Відповідно до статті VІІ п. 2 (а) Генеральної угоди по тарифам і торгівлі 1947 року оцінка імпортованого товару для митної мети повинна ґрунтуватися на дійсній вартості імпортованого товару, який обкладається митом, або аналогічного товару, та не повинна ґрунтуватися на вартості товару національного походження або на вільних чи фіктивних цінах.

Пунктом 2 (b) даної статті Генеральної угоди по тарифам і торгівлі 1947 року передбачено, що під дійсною вартістю слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції.

Якщо дійсна вартість може бути визначена відповідно до пункту (b), оцінка для митних цілей повинна ґрунтуватися на найближчому еквіваленті, який може бути встановлений (пункт 2 (с)).

Відповідно до додатка 1 до статті VII формування пунктів (a) і (b) дозволяє стороні, що домовляється, одноманітно визначати вартість для митних цілей або на підставі цін окремого експортера на імпортний товар, або на підставі загального рівня цін на подібний (аналогічний) товар.

Отже, за правилами ГАТТ для цілей митного оформлення товару за резервним методом під митною вартістю товару розуміється ціна такого товару, за яку він продається чи пропонується до продажу в імпортуючій країні.

Частина перша статті 55 МК України передбачає, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Згідно з частиною другою статті 55 МК України прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема, обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Між тим, як вбачається з оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів, відповідачем зазначено, що митниця володіє інформацією, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товарів витяг з електронного довідника SuperSCHWACKE 01/2020 13450 eur, що перевищує заявлену митну вартість КТЗ, та визначено митну вартість товару на рівні 13450 eur, що становить 362564,86 грн. або 14439,58 СHF (швейцарських франків). При цьому, суд звертає увагу, що спрацювання системи управління ризиками є лише рекомендацією посадовій особі органу доходів і зборів детальніше проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів.

Відповідачем не вказано, яким чином митницею враховано під час визначення митної вартості технічний стан автомобіля. Крім того, без належного обґрунтування взято до уваги цінову інформацію з електронного довідника Schwacke NET.

Додатком 8 до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (у редакції наказу Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 липня 2009 року№1335/5/1159), визначено перелік рекомендованих нормативно-правових актів, методичної, довідкової літератури та комп`ютерних баз даних з програмним забезпеченням, у якому є періодичний довідник SuperSCHWACKE - Eurotax, Швейцарія. Разом з тим, Методика встановлює механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ. Вимоги Методики є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин. Проте у даному випадку автотоварознавча експертиза чи експертне дослідження Департаментом податкових та митних експертиз ДФС не здійснювалася. Тому суду не наведено достатніх підстав правомірності проведеного відповідачем розрахунку митної вартості у такий спосіб та за довільною методикою, без врахування технічного стану транспортного засобу.

Вищенаведене не дає підстав вважати таке рішення обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України.

Суд вважає, що відповідачем не обґрунтовано ціну, яка визначена ним у розмірі 13450,00 євро (14439,58 CHF (швейцарських франків) внаслідок проведеного коригування митної вартості за резервним методом; відповідач не довів того, що товар за такою митною вартістю дійсно був увезений до України.

Тому з огляду на приписи частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України рішення у спорі належить прийняти на користь позивача, а не суб`єкта владних повноважень. Оскільки рішення відповідача про коригування митної вартості товарів від 23.01.2020 №UA204000/2020/000022/1 не ґрунтується на нормах чинного законодавства, тому його слід визнати протиправним та скасувати. Як наслідок, підлягає визнанню протиправною та скасуванню картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №204000/2020/00023. Відтак, позовні вимоги слід задовольнити повністю.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як передбачено частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Щодо заявлених до відшкодування витрат на правову допомогу в сумі 5255,00 грн., то суд приходить до таких висновків.

Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно із частинами третьою - п`ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як передбачено частинами шостою, сьомою статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.

Так, з матеріалів справи слідує, що 31.01.2020 між ОСОБА_1 та адвокатським бюро Сергій Степанюк і Партнери був укладений договір №16/20 про надання правової допомоги. Вказаним договором передбачено, що адвокатське бюро зобов`язується надати клієнту усіма законними методами та способами правової (правничої) допомоги у справах, що пов`язані чи можуть бути пов`язані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизначених його прав та законних інтересів (а.с.69). Як передбачено пунктом 3.1 даного договору, за надану правничу допомогу клієнт виплачує виконавцю винагороду, розмір якої визначається на підставі обсягу наданих послуг і виконаних робіт, часу затраченого виконавцем, та встановленої пунктами 3.2-3.3 договору вартості надання послуг/виконання робіт.

Так, пунктом 3.2 вартість однієї години роботи виконавця (крім участі в судових засіданнях) становить 1/2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законодавством на дату надання послуги /виконання роботи.

У акті наданих послуг від 10.03.2020 №16/20, що підписані клієнтом ОСОБА_4 С.О. та виконавцем ОСОБА_5 (а.с.72), вказано перелік наданих послуг на загальну суму 5255,00 грн., а саме:

1) усна консультація щодо правових підстав оскарження рішення органу доходів і зборів про коригування митної вартості товару, що імпортується 1/2 год. на суму 525,50 грн.;

2) підготовка справи: - вивчення і оцінка наявних письмових доказів; - організація перекладу документів, складених на іноземній мові; - підбір та аналіз нормативно-правових актів; - визначення належного відповідача; - аналіз практики оскарження рішень митних органів; - обрання способу захисту та формулювання вимог з урахуванням отримання бажаного для клієнта результату 1 год. на суму 1051,00 грн.;

3) складання адміністративного позову (позовної заяви) і подання до суду 3 год .на суму 3153 грн.;

4) супровід адміністративної справи в суді: - щоденний моніторинг руху справи; -аналіз прийнятих у справі процесуальних рішень; - підготовка, складання та надіслання до суду письмових документів з процесуальних питань (відповідь на відзив, заява про стягнення судових витрат); - інформування клієнта про рух справи 1/2 год. на суму 525,50 грн.

Згідно з квитанцією від 04 лютого 2020 №024810015 (а.с.71) ОСОБА_1 сплачено адвокатському бюро Сергій Степанюк і Партнери 5000,00 грн. за послуги правничої допомоги та відповідно до квитанції № ПН1051622 від 11 березня 2020 року (а.с.74) позивачем сплачено цьому адвокатському бюро 255,00 грн. за наведені правничі послуги.

У пункті 269 Рішення у справі East/West Alliance Limited проти України Європейський суд з прав людини зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі Іатрідіс проти Греції (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 14.11.2019 у справі №826/7375/18.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, визначеним статтями 19, 20 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність, а також враховуючи предмет спору, значення справи для сторін та конкретні обставини справи, яка не є складною, суті виконаних послуг, зокрема, відсутності юридичного супроводу адвоката в суді у зв`язку з розглядом справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, та приймаючи до уваги клопотання відповідача про зменшення судових витрат, суд вважає, що сума, заявлена до відшкодування у розмірі 5255,00 грн. є надмірною та неспівмірною з фактичним обсягом наданих адвокатом послуг, оскільки послуги щодо усної консультації по правових підставах оскарження рішення, вивчення і оцінка наявних письмових доказів, підбір та аналіз нормативно-правових актів, визначення належного відповідача, аналіз практики оскарження рішень митних органів, обрання способу захисту та формулювання вимог з урахуванням отримання бажаного для клієнта результату охоплюються загальною діяльністю адвоката та має на меті складання позовної заяви і подання її до суду.

Проте, з урахуванням принципу справедливості і складності справи, обсягу опрацьованого матеріалу, суд вважає за необхідне присудити на користь позивача витрати на правову допомогу, понесені у зв`язку з наданням адвокатом послуг по складанню адміністративного позову у сумі 3153,00 грн.

Щодо вимог представника позивача про стягнення витрат на переклад документів у розмірі 1160,00 грн. відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №2 від 04.02.2020 (а.с.76), то суд зазначає, що відповідно до статті 254 МК України документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються митному органу українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Митні органи вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.

Таким чином, витрати позивача, понесені на переклад документів, які подані разом з позовною заявою, не пов`язані з розглядом справи, оскільки такі витрати пов`язані з митним оформленням товару.

Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати в загальній сумі 3993,80 грн., що складаються із суми судового збору в розмірі 840,80 грн., сплаченого відповідно до квитанції №024810016 від 04 лютого 2020 року та витрат на правничу допомогу в сумі 3153,00 грн., а решту витрат повинен понести позивач.

Керуючись статтями 243, 245, 246, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати рішення Поліської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів від 23 січня 2020 року №UA204000/2020/000022/1 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №204000/2020/00023.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) за рахунок бюджетних асигнувань Поліської митниці Держмитслужби (33028, Рівненська область, місто Рівне, вул. Соборна, будинок 104, ) судові витрати в сумі 3993,80 грн. (три тисячі дев`ятсот дев`яносто три гривні 80 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.Д. Ковальчук