Справа № 640/364/20
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2020-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2020 року м. Київ № 640/364/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М. розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу
за позовомОСОБА_1
доПриватного виконавця виконавчого округу м. Києва Суліми Олени Олександрівни
про визнання протиправною та скасування постанови,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Суліми Олени Олександрівни (далі - відповідач) про:

визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Суліми Олени Олександрівни про стягнення з боржника основної винагороди від 12.12.2019 р. у виконавчому провадженні № 60865426.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що в рамках виконавчого провадження № 56901181 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Дарницьким районним судом м. Києва від 16.05.2018 року № 753/12686/17, де позивач є боржником, державним виконавцем було прийнято постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 10% від суми, що підлягала стягненню за виконавчим документом та становить 7 085 000, 00 грн.

На підставі вказаної постанови 21.11.2019 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 60756280.

Позивач звертає увагу, що у виконавчому провадженні № 56901181 державним виконавцем 29.11.2019 року прийнято постанову про повернення виконавчого документу стягувачу (п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» - стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа). Втім, 12.12.2019 року за заявою стягувача приватним виконавцем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 60865426 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Дарницьким районним судом м. Києва від 16.05.2018 року № 753/12686/17.

Одночасно, з відкриттям виконавчого провадження приватним виконавцем прийнято постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 12.12.2019 р. у розмірі 7 085 000, 00 грн.

Позивач вважає вказану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки, на його думку, відповідачем фактично здійснено подвійне стягнення виконавчого збору у вигляду основної винагороди приватного виконавця, що є грубим порушенням принципу повторного притягнення до відповідальності за одне і теж порушення.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 лютого 2020 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судовий розгляд.

Вказаною ухвалою суду відповідачу було запропоновано не пізніше дати призначення судового засідання надати суду відзив на позовну заяву та належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження.

У поданому до суду 20.01.2020 року відзиві на позовну заяву, відповідач проти задоволення адміністративного позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні.

Відзив обґрунтовано тим, що оскаржувану постанову ним було прийнято у відповідності до норм Закону України «Про виконавче провадження» та «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідач звертав увагу, що ч. 7 ст. ст. 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», який визначає основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус, передбачено, що приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Окрім цього, відповідач звертав увагу, що при вирішенні питання виникнення подвійного стягнення виконавчого збору та основної винагороди, необхідно враховувати питання у кого перебуває виконавче провадження по якому здійснюються примусові заходи виконання рішення та хто саме фактично виконав або виконує рішення.

Поряд з цим відповідач звертав увагу, що згідно відмітки у поданому до виконання виконавчому листі № 753/12686/17 від 16.05.2017 року державним виконавцем у якого перебував на виконанні вказаний виконавчий документ зазначено, що документ повернуто стягувачу з підстав передбачених п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» та стягнень за вказаним виконавчим документом ним не проводилося, що в свою чергу свідчить про те, що фактичного виконання державним виконавцем не відбулось.

У зв`язку з поданням представником позивача та відповідачем заяви про розгляд справи у порядку письмового провадження, суд на підставі частини 3 статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшов до переконання про можливість її подальшого розгляду в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 09 листопада 2017 по справі № 753/12686/17 вирішено стягнути з ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 суму основного боргу за договором позики в розмірі 70 850 000, 00 грн.

16.05.2018 року Дарницьким районним судом м. Києва на виконання вказаного рішення видано виконавчий лист 753/12686/17.

12.12.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Сулімою Оленою Олександрівною, за заявою представника Мізіної Зої Дмитрівни, відкрито виконавче провадження № 60865426 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Дарницьким районним судом м. Києва від 16.05.2018 року № 753/12686/17.

Одночасно, 12.12.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Сулімою Оленою Олександрівною винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди у розмірі 7 085 000, 00 грн.

Незгода позивача з даною постановою обумовила на звернення до суду з даним позовом.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі їх невиконання у добровільному порядку визначені Законом України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон №1404, у редакції на момент винесення оспорюваних постанов).

Згідно із ст. 1 Закону №1404 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону №1404-VIII встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України;

Частиною 1 статті 5 Закону №1404 передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Пунктами 9, 10 частини 1 статті 39 Закону №1404 передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ.

Згідно зі статтею 42 Закону №1404, кошти виконавчого провадження складаються з:

1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця;

2) авансового внеску стягувача;

3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Тобто, мета виконавчого провадження полягає в примусовому виконанні рішень.

Частиною 3 статті 45 Закону №1404 передбачено, що основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначено Законом України від 02.06.2016 № 1403-VIII "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №1403).

Згідно з частинами 1-3 статті 31 Закону №1403 за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.

Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За змістом положень частин 4, 5 статті 31 Закону №1403 основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми.

Частинами 6-7 статті 31 Закону №1403 встановлено, що основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення. Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Відповідно до частини 7 статті 37 Закону №1403 приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розмірів і розміру основної винагороди приватного виконавця затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2016 №643 "Про затвердження Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розмірів і розміру основної винагороди приватного виконавця" (далі - Постанова №643, дата набрання чинності - 05.10.2016).

Так, за приписами пункту 19 Постанови №643 приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Отже, чинним законодавством передбачено, що постанова про стягнення з боржника основної винагороди повинна містити розрахунок та порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця.

Як вбачається з матеріалів справи, у пункті 3 постанови про відкриття виконавчого провадження від 12.12.2019 року у виконавчому провадженні № 60865426 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Сулімою Оленою Олександрівною зазначено про стягнення з боржника ( ОСОБА_1 ) основну винагороду у розмірі 7 085 000, 00 грн.

12.12.2019 року відповідачем прийнято постанову в рамках вказаного виконавчого провадження про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця у розмірі 10% від суми, що підлягає стягненню, а саме в сумі 7 085 000, 00 грн.

Суд звертає увагу, що оскаржувану постанову відповідачем було прийнято одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, що свідчить про те, що жодних виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа, виданого Дарницьким районним судом м. Києва від 16.05.2018 року № 753/12686/17 на виконання рішення вказаного суду від 09 листопада 2017 року, в яких позивач є боржником відповідачем не вчинялося.

Беручи до уваги викладене, суд зазначає, що відповідно до пункту 19 Постанови №643, приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", одержує основну винагороду у розмірі 10% стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Виходячи з вищевикладеного, обов`язковими умовами стягнення винагороди приватного виконавця є: 1) фактичне виконання судового рішення; 2) вжиття приватним виконавцем заходів примусового виконання рішень.

Крім того, законодавець чітко визначив, що основна винагорода приватного виконавця стягується з фактично стягнутої суми; розмір винагороди вираховується також з фактично стягнутої суми.

Вищезазначені висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 15.02.2018 у справі № 910/1587/13, від 19.09.2018 у справі №804/8289/16.

Аналізуючи наведені положення законодавства, суд приходить висновку, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника сум коштів є здійснення приватним виконавцем не будь-яких дій, пов`язаних з організацією виконавчого провадження, а виключно дій по фактичному стягненню з боржника присуджених за виконавчим документом сум, тобто дії, за наслідками яких було стягнуто, повернуто у примусовому порядку відповідну суму або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Тобто за своїм призначенням винагорода стягується саме за вчинення заходів примусового виконання рішення за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення.

Відповідно до ст. 45 Закону України "Про виконавче провадження" розподіл стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) здійснюється у такій черговості: 1) у першу чергу повертається авансовий внесок стягувача на організацію та проведення виконавчих дій; 2) у другу чергу компенсуються витрати виконавчого провадження, не покриті авансовим внеском стягувача; 3) у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми або основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Відповідно до пункту 21 розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 (далі - Інструкція №512/5, в редакції - чинній на час винесення спірної постанови), у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу виконавець залишає в матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.

Тобто, відповідно до вказаного пункту, у постановах про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документу стягувачу виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відмітку про суму стягнутої основної винагороди приватного виконавця, тим самим законодавець підтверджує, що основна винагорода стягується тільки з суми, яка фактично стягнута на користь стягувача.

При стягненні основної винагороди без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою, створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми основної винагороди або ж стягнення його без реального виконання.

Поряд з цим, суд звертає увагу, що звертає увагу, що у разі стягнення суми основної винагороди відповідно до частини третьої статті 40 Закону № 1404 без реального стягнення суми боргу з боржника, будуть створюватись умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду, що свідчить про протиправність спірної постанови.

Вищезазначені висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду, яку викладено у постанові від 19.06.2019 у справі № 824/172/18-а.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки, станом на час прийняття оскаржуваних постанов, відповідачем не було вчинено жодних дій спрямованих на виконання виконавчого документу виданого Дарницьким районним судом м. Києва від 16.05.2018 року № 753/12686/17 на виконання рішення вказаного суду від 09 листопада 2017 року, приватний виконавець не мав правових підстав для стягнення з боржника (позивача) суми основної винагороди.

Отже, вказане вище свідчить, що приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Суліма Олена Олександрівна 12.12.2019 року приймаючи постанову про стягнення з ОСОБА_1 основну винагороду в сумі 7 085 000, 00 грн. у виконавчому провадженні 60865426 діяв поза межами повноважень та у спосіб, що визначених Конституцією та законами України, необґрунтовано, упереджено, недобросовісно, не розсудливо, без дотримання принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, у зв`язку із чим останні підлягають визнанню протиправними та скасуванню.

Поряд з цим, суд звертає увагу, що посилання позивача на існування виконавчого провадження № 60756280, в рамках якого державним виконавцем було винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 10% від суми, що підлягала стягненню за виконавчим документом та становила 7 085 000, 00 грн., при розгляді даної справи не береться до уваги, оскільки нормами чинного законодавства не передбачено заборону приватному виконавцю виносити постанову про стягнення основної винагороди, за наявності стягнення з боржника виконавчого збору у іншому виконавчому провадженні.

Суд також звертає увагу, що виконавчий збір за своєю правовою природою не є санкцією, що застосовується за невиконання рішення суду, а є платою за вчинення дій, пов`язаних з примусовим виконанням виконавчого документу, що здійснюються органами державної виконавчої служби, тобто є державним збором (платою) за таку процедуру.

При цьому, позивач не був позбавлений можливості оскарження постанови від 29.11.2019 року державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про стягнення з нього виконавчого збору у розмірі 7 085 000, 00 грн., зважаючи на те, що станом на час її прийняття будь яких стягнень за вказаним виконавчим документом ним не проводилося, що в свою чергу свідчить про те, що фактичного виконання рішення суду державним виконавцем не відбулось.

Тобто, вказане вище свідчить про те, що у разі вчинення відповідачем заходів примусового виконання рішення за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення, останній має правові підстави для стягнення з позивача суми основної винагороди.

За вказаних обставин, посилання позивача на повторне притягнення його до відповідальності за одне і теж порушення, під час розгляду даної справи свого підтвердження не знайшло.

Згідно із частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінюючи подані сторонами докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням обставин зазначених вище, суд прийшов до переконання про задоволення позовних вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Суліми Олени Олександрівни про стягнення з боржника основної винагороди від 12.12.2019 р. у виконавчому провадженні № 60865426.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) понесені нею витрати по сплаті судового збору за рахунок приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Суліми Олени Олександрівни (01001, м. Київ, вул. Велика Житомирська, 25/2, офіс 4) у розмірі 9 669, 20 грн. (дев`ять тисяч шістсот шістдесят дев`ять гривень 20 копійок).

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.М. Погрібніченко