Справа № 620/3852/19
Суддя: Ткаченко О.Є.
Дата ухвалення: 2020-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2020 року Чернігів Справа № 620/3852/19

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Ткаченко О.Є.,

за участю секретаря Андрушко І.М.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Чернігівський лікеро-горілчаний завод «Чернігівська горілка» до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області, третя особа - Північна митниця Держмитслужби, про зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство «Чернігівський лікеро-горілчаний завод «Чернігівська горілка» звернулось до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області, третя особа - Північна митниця Держмитслужби, в якому остаточно просить:

- визнати протиправною бездіяльність щодо несписання безнадійного податковою боргу, а саме:

1) у сумі 255831,92 грн. згідно податкових повідомлень форми „Р від 28.09.2010 № 47, яким визначено податкове зобов`язання за платежем: мито на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами підприємницької діяльності, в сумі 62567,22 гри., в тому числі 41711,48 грн. - за основним платежем, 20855,74 грн. - за штрафними санкціями, та повідомлення № 48, яким визначено податкове зобов`язання за платежем: податок на додану вартість з товарів, увезених на територію України суб`єктами підприємницької діяльності, в сумі 193264,70 грн., в тому числі 128843,13 грн. - за основним платежем, 64421,57 грн. - за штрафними санкціями;

2) у сумі 66430,67 грн. згідно податкових повідомлень форми „Р від 21.06.2010 № 31, яким визначено податкове зобов`язання за платежем: мито на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами підприємницької діяльності, на суму 14 673,20 грн., у тому числі 13974,48 грн. - за основним платежем, 698,72 грн. - за штрафними санкціями, та повідомлення № 32, яким визначено податкове зобов`язання за платежем: податок на додану вартість з товарів, увезених на територію України суб`єктами підприємницької діяльності, в сумі 51757,47 грн., в тому числі 49292,83 грн. - за основним платежем, 2464,64 грн. - за штрафними санкціями;

- зобов`язати прийняти рішення про списання безнадійного податкового боргу, а саме:

1) у сумі 255831,92 грн. згідно податкових повідомлень форми „Р від 28.09.2010 № 47, яким визначено податкове зобов`язання за платежем: мито на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами підприємницької діяльності, в сумі 62567,22 грн., в тому числі 41711,48 грн. - за основним платежем, 20855,74 грн. - за штрафними санкціями, та повідомлення № 48, яким визначено податкове зобов`язання за платежем: податок на додану вартість з товарів, увезених на територію України суб`єктами підприємницької діяльності, в сумі 193264,70 грн., в тому числі 128843,13 грн. - за основним платежем, 64421,57 грн. - за штрафними санкціями;

2) у сумі 66430,67 грн. згідно податкових повідомлень форми „Р від 21.06.2010 № 31, яким визначено податкове зобов`язання за платежем: мито на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами підприємницької діяльності, на суму 14 673,20 грн., у тому числі 13974,48 грн. - за основним платежем, 698,72 грн. - за штрафними санкціями, та повідомлення № 32, яким визначено податкове зобов`язання за платежем: податок на додану вартість з товарів, увезених на територію України суб`єктами підприємницької діяльності, в сумі 51757,47 грн., в тому числі 49292,83 грн. - за основним платежем, 2464,64 грн. - за штрафними санкціями.

Позовні вимоги мотивовані тим, що заборгованість позивача за платежем: мито на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами підприємницької діяльності, та з податку на додану вартість в розмірі 322262,59 грн. у розумінні пункту 101.2 статті 101 Податкового кодексу України є безнадійним податковим боргом, стосовно якого минув строк давності у зв`язку з чим підлягає списанню, однак відповідачем протиправно, в порушення вимог Податкового кодексу України та Порядку списання безнадійного податкового боргу платників податку, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України 10.10.2013 року за № 577, допущено бездіяльність, яка полягає у нездійсненні заходів щодо списання такого безнадійного податкового боргу.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 24.12.2019 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення вказаних недоліків з моменту отримання ухвали. У встановлений судом строк вимоги вищевказаної ухвали суду виконані.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 08.01.2020 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та залучено в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Чернігівську митницю ДФС.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 05.03.2020, занесеною секретарем судового засідання у протокол судового засідання, здійснено заміну третьої особи з Чернігівської митниці ДФС на Північну митницю Держмитслужби.

Відповідач у встановлений судом строк подав відзив на позовну заяву, в якому проти заявлених позовних вимог заперечив та зазначив, що згідно даних інформаційно-аналітичної системи ДПС у ПАТ «Чернігівський лікеро-горілчаний завод «Чернігівська горілка» відсутня заборгованість по податках і зборах, справляння надходжень до бюджетів по яких контролюється Головним управлінням ДПС у Чернігівській області, у зв`язку з чим вказують про неможливість виконати вимоги платника податків щодо списання безнадійного податкового боргу, який не відображається в інформаційних системах ДПС (а.с.66-67).

Третя особа подала свої пояснення щодо позову, в яких зазначила, що для списання безнадійного податкового боргу позивачу необхідно звернутись до Головного управління ДПС у Чернігівській області (а.с.76-77).

Сторони в судове засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали заяви про розгляд справи у їх відсутності.

Відповідно до частини 1 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України, не здійснювалося.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ПАТ «Чернігівський лікеро-горілчаний завод «Чернігівська горілка» є суб`єктом зовнішньоекономічної діяльності, про що внесені дані до Реєстру осіб, які здійснюють операції з товарами, обліковий номер UA9.

31.10.2019 позивач звернувся до Чернігівської митниці Державної фіскальної служби із заявами за № 45 та № 46 про списання безнадійного податкового боргу у сумі 255 831,92 грн. та 66 430,67 гри. з видачею відповідної довідки.

Листом від 12.11.2019 № 10589/7/25-70-19-02/25 Північна митниця Держмитслужби повідомила про відсутність у неї відповідних повноважень щодо списання безнадійного податкового боргу та зазначила, що виконання таких функцій покладено на Державну податкову службу України.

Позивач звернувся до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області з заявами за № 21/11-1 та № 21/11-2 про списання вищевказаного безнадійного податкового боргу.

Листом від 02.12.2019 № 2962/10/25-01-10-02-17 відповідач повідомив, що згідно даних інформаційно-аналітичної системи ДПС заборгованість підприємства по податках і зборах, справляння надходжень до бюджету по яких контролюється ГУ ДПС у Чернігівській області, відсутня.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, податковий борг ПАТ «Чернігівський лікеро-горілчаний завод «Чернігівська горілка» у сумі 255831,92 грн. виник на підставі податкового повідомлення форми „Р від 28.09.2010 № 47, яким визначено податкове зобов`язання за платежем: мито на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами підприємницької діяльності, в сумі 62567,22 грн., в тому числі 41711,48 грн. - за основним платежем та 20855,74 грн. - за штрафними санкціями, та податкового повідомлення № 48, яким визначено податкове зобов`язання за платежем: податок на додану вартість з товарів, увезених на територію України суб`єктами підприємницької діяльності, в сумі 193264,70 грн., в тому числі 128843,13 грн. - за основним платежем та 64421,57грн. - за штрафними санкціями, складених Чернігівською митницею відповідно до акта позапланової документальної перевірки стану дотримання законодавства України з питань митної справи від 22.09.2010 № 008/10/102000000/ НОМЕР_1 .

Податковий борг в сумі 66430,67 грн. виник на підставі податкового повідомлення форми „Р від 21.06.2010 № 31, яким визначено податкове зобов`язання за платежем: мито на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами підприємницької діяльності, на суму 14673,20 грн., у тому числі 13974,48 грн. - за основним платежем та 698,72 грн. - за штрафними санкціями, та податкового повідомлення № 32, яким визначено податкове зобов`язання за платежем: податок на додану вартість з товарів, увезених на територію України суб`єктами підприємницької діяльності, на суму 51757,47 грн., в тому числі 49292,83 грн. - за основним платежем та 2464,64 грн. - за штрафними санкціями, винесених Чернігівською митницею відповідно до акта камеральної перевірки на предмет правильності митного оформлення товарів „ковпачки алюмінієві для закупорювання пляшок з горілкою в режимі тимчасового ввезення з умовним повним звільненням від оподаткування від 04.06.2010 № К/0009/2010/102000000/ НОМЕР_1 .

Вищезазначені податкові повідомлення оскаржувалися в судовому порядку, а саме:

1) постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 27.01.2011 по справі № 2а-6386/10/2570, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 31.05.2011, у задоволенні позову ЗАТ «Чернігівський лікеро-горілчаний завод «Чернігівська горілка» до Чернігівської митниці про скасування податкових повідомлень форми „Р від 28.09.2010 № 47 та № 48 відмовлено.

2) постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 27.10.2010 по справі № 2а-5074/10/2570, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24.03.2011, у задоволенні позову ЗАТ «Чернігівський лікеро-горілчаний завод «Чернігівська горілка» до Чернігівської митниці про визнання нечинними податкових повідомлень форми „Р від 21.06.2010 № 31 та № 32 відмовлено.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Суд відповідно до статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України вирішуючи питання про те, яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, виходить з положень нормативних актів в редакціях, що діяли на момент виникнення цих правовідносин та зазначає зміст норм права відповідно до них.

Порядок дій митних органів при несвоєчасному погашенні платниками податків податкових зобов`язань (станом на час узгодження податкового боргу) затверджено наказом Державної митної служби від 11.05.2006 № 370, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.05.2006 за № 614/12488 (втратив чинність на підставі наказу Міністерства фінансів № 1204 від 28.12.2015) (далі Порядок № 370).

Порядок № 370 визначає послідовність дій митних органів у разі несвоєчасного погашення платниками податків податкових зобов`язань з податків, зборів (обов`язкових платежів), зазначених у підпункті 2.1.1 пункту 2.1 статті 2 Закону; нарахування та погашення штрафних санкцій та пені, що справляються з платників податків у зв`язку з несвоєчасним погашенням узгоджених податкових зобов`язань; порядок направлення до податкових органів подань про здійснення заходів з погашення податкових боргів та іншої визначеної Законом інформації (п.1.2).

Відповідно до п. 1.4 вказаного Порядку № 370 контроль за станом погашення податкового боргу та нарахуванням пені здійснюється з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати узгодженого податкового зобов`язання, який визначається відповідно до пункту 5.3 статті 5 Закону.

Так, п. 1.7 та 1.8 Порядку № 370 встановлено, що списання безнадійного податкового боргу, визначеного в пункті 12.3 статті 12 та підпункті 18.2.1 пункту 18.2 статті 18 Закону, у тому числі пені, нарахованої на такий борг, а також штрафних санкцій (за їх наявності) здійснюється в разі надходження відповідного рішення податкового органу згідно з Порядком списання непогашених податкових зобов`язань або податкового боргу після ліквідації платника податків, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.07.2002 N 1056 (із змінами), та Порядком списання безнадійного податкового боргу платників податків, затвердженим наказом Державної податкової адміністрації України від 14.03.2001 N 103, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 10.01.2002 за N 16/6304 (із змінами). Підготовка та облік подань про здійснення заходів з погашення податкового боргу та інформації, що надсилається до податкових органів відповідно до цього Порядку, а також контроль за станом погашення платниками податків податкових боргів здійснюються із застосуванням відповідного програмного забезпечення.

Згідно із п.п. 2.1 2.3 Порядку № 370 якщо платник податків не сплачує в установлені строки узгоджену суму податкового зобов`язання, то митним органом відповідно до Порядку надіслання подання надсилається до податкового органу за місцем реєстрації платника податків:

подання про здійснення заходів з погашення податкового боргу через несплату платником (платниками) податків у встановлені строки узгоджених сум податкових зобов`язань (далі - подання) відповідно до строків, зазначених у пунктах 3 - 5 Порядку надіслання подання;

інформація про скасування або зміну сум податкових зобов`язань за рішенням суду в день отримання митним органом рішення суду;

інформація про погашення податкового боргу платником податків за фактом отримання такої інформації протягом дня.

Подання та інформація, зазначені в пункті 2.1 цього Порядку, складаються відділами митних платежів митного органу із застосуванням відповідного програмного забезпечення.

Відділом митних платежів ведеться облік подань та інформації, зазначених у пункті 2.1 цього Порядку, а також здійснюється контроль за строками надіслання подань та станом погашення податкових боргів шляхом занесення цих даних до Журналу обліку подань про здійснення заходів з погашення податкових боргів і контролю за погашенням цих боргів (далі - Журнал). Журнал ведеться відділом митних платежів митного органу за формою, наведеною в додатку 1 до цього Порядку, в електронному вигляді в межах кожного календарного року окремо в автоматизованому порядку із застосуванням відповідного програмного забезпечення.

Пунктом 3.1 Порядку № 370 встановлено, що для здійснення оперативного контролю за станом погашення податкових боргів і за дотриманням строків направлення до відповідних податкових органів подань у графі 29 "Контрольні відмітки" Журналу вчиняються такі записи, зокрема, "Списано" - у разі, якщо борг списано як безнадійний за рішенням податкового органу.

На день розгляду справи діє наказ Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 № 577, яким затверджено Порядок списання безнадійного податкового боргу (далі Порядок № 577), зареєстрований в Міністерстві юстиції України 31.10.2013 за № 1844/24376.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку № 577 рішення про списання безнадійного податкового боргу за наявності підстав та за результатами розгляду документів, наданих платником податків, приймає керівник (його заступник) органу доходів та зборів. Таке списання згідно з пунктом 4.4 Порядку № 577 здійснюється структурним підрозділом органу доходів і зборів, до функцій якого належить списання безнадійного податкового боргу, щокварталу протягом двадцяти календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку, передбаченого для подання податкової декларації (розрахунку) за звітний (податковий квартал).

Функціональні повноваження структурних підрозділів територіальних органів ДФС затверджено наказом ДФС від 19.10.2016 № 875 «Про функціональні повноваження структурних підрозділів територіальних органів ДФС» із змінами і доповненнями (далі Наказ № 875).

Відповідно до п. 1.163 Наказу № 875 виконання функції відстрочення, розстрочення та реструктуризація грошових зобов`язань та/або податкового боргу, а також недоїмки зі сплати єдиного внеску, списання безнадійного податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску покладено на Головні управління ДФС в областях, Головне управління ДФС у м, Києві та на Офіс великих платників податків ДФС. Повноваження з виконання зазначеної функції у митниць ДФС відсутні.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 № 537 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» деякі територіальні органи Державної фіскальної служби реорганізовано шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної податкової служби, у тому числі Головне управління ДФС у Чернігівській області реорганізовано шляхом приєднання до Головного управління ДПС у Чернігівській області. При цьому органи Державної фіскальної служби, які реорганізуються, продовжують здійснювати свої повноваження до передачі таких повноважень територіальним органам Державної податкової служби.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 № 227, із змінами і доповненнями внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 25.09.2019 № 846, затверджено Положення про Державну податкову службу України. Відповідно до підпункту 21 пункту 4 Положення списання безнадійного податкового боргу та недоїмки із сплати єдиного внеску здійснення в межах повноважень, передбачених законом, здійснює ДПС.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Відповідно до пункту 15.1 статті 15 Податкового кодексу України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Згідно підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Підпунктом "а" підпункту 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що безнадійна заборгованість - заборгованість за зобов`язаннями, щодо яких минув строк позовної давності.

Відповідно до приписів пункту 101.1. статті 101 Податкового кодексу України списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг.

Під терміном "безнадійний" розуміється, зокрема, податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений цим Кодексом (підпункт 101.2.3. пункту 101.2. статті 101 Податкового кодексу України).

При цьому, пунктом 102.4 статті 102 Податкового кодексу України встановлено, що у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.

Таким чином, в разі спливу 1095 денного строку з дня виникнення податкового боргу, такий борг визнається безнадійним та підлягає списанню.

Приписами абзацу 4 пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України встановлено, що при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Судом встановлено, що грошові зобов`язання позивача за платежем: мито на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами підприємницької діяльності, в розмірі 77240,42 грн, та з податку на додану вартість в розмірі 245022,17 грн., що разом становить 322262,59 грн., є узгодженими з 24.03.2011 та 31.05.2011 (ухвали Київського апеляційного адміністративного суду (а.с.18-20, 33-36).

21.12.2010 та 02.02.2011 Чернігівська митниця надіслала до Державної податкової інспекції у м. Чернігові подання 35, № 36, № 6 та № 7 для здійснення заходів примусового стягнення на загальну суму платежів 66430,67 грн. та 255831,92 грн. відповідно.

Разом з тим, в своїх додаткових поясненнях відповідач зазначив, що вищевказані подання Державною податковою інспекцією у м. Чернігові були взяті до відома та жодних заходів, спрямованих на примусове стягнення з ПАТ «Чернігівський лікеро-горілчаний завод «Чернігівська горілка» митних платежів податковим органом не було здійснено (а.с.119-120).

Таким чином, з урахуванням моменту виникнення зазначеного податкового боргу, суд зазначає, що 1095 денний строк, визначений у статті 102 Податкового кодексу України сплинув, що зумовлює визнання означеного боргу "безнадійним".

Таким чином, сума податкового боргу позивача поза межами 1095 днів становить 322262,59 грн.

Враховуючи вищенаведені положення Податкового кодексу України, податковий борг у розмірі 322262,59 грн. підлягав визнанню безнадійним, що не було враховано відповідачем.

Згідно підпункту 19-1.1.24. пункту 19-1.1. статті 19-1 Податкового кодексу України контролюючі органи виконують такі функції, зокрема, здійснюють відстрочення, розстрочення та реструктуризацію грошових зобов`язань та/або податкового боргу, недоїмки із сплати єдиного внеску, а також списання безнадійного податкового боргу.

Контролюючі органи мають право приймати рішення про розстрочення та відстрочення грошових зобов`язань або податкового боргу, а також про списання безнадійного податкового боргу у порядку, передбаченому законодавством (підпункт 20.1.29. пункту 20.1. статті 20 Податкового кодексу України ).

Відповідно до пункту 101.5. статті 101 Податкового кодексу України контролюючі органи щокварталу здійснюють списання безнадійного податкового боргу. Порядок такого списання встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Так, механізм списання безнадійного податкового боргу визначено Порядком списання безнадійного податкового боргу платників податків, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 № 577, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 31.10.2013 за № 1844/24376 (далі Порядок № 577), у пункті 2.1 якого визначено, що безнадійним податковим боргом є, зокрема, податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений статтею 102 глави 9 розділу II Кодексу (підпункт 3 пункту 2.1. Порядку № 577).

Відповідно до пункту 3.1 Порядку № 577 визначення сум безнадійного податкового боргу, що підлягає списанню органами доходів і зборів, здійснюється на підставі даних інформаційних систем органів доходів і зборів (далі - ІС) станом на день виникнення безнадійного податкового боргу.

Пунктом 3.2 Порядку № 577 визначено, що днем виникнення безнадійного податкового боргу вважається: у випадку, визначеному в підпункті 3 пункту 2.1 розділу II цього Порядку, - дата прийняття рішення керівника контролюючого органу.

Пунктом 4.2. Порядку № 577 встановлено, що за результатами розгляду документів, наданих платником податків, керівник (його заступник) органу доходів і зборів за наявності підстав приймає рішення про списання безнадійного податкового боргу, яке оформляється на бланку за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку. Рішення про списання безнадійного податкового боргу складається у двох примірниках: перший - для платника податків, другий - для органу доходів і зборів.

Згідно з приписами пунктів 4.3-4.5 Порядку № 577 у випадках, передбачених підпунктами 1, 2, 3, 5 пункту 2.1 цього Порядку, орган доходів і зборів здійснює процедури щодо проведення списання безнадійного податкового боргу відповідно до вимог пункту 4.2 цього розділу. Структурний підрозділ органу доходів і зборів, до функцій якого належить списання безнадійного податкового боргу, здійснює таке списання щокварталу протягом двадцяти календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку, передбаченого для подання податкової декларації (розрахунку) за звітний (податковий) квартал. Рішення про списання безнадійного податкового боргу вноситься до інформаційних систем не пізніше наступного робочого дня після підписання такого рішення.

Отже, наведеними вище нормами податкового законодавства встановлено обов`язок органу доходів і зборів прийняти рішення про списання безнадійного податкового боргу у разі виникнення такого.

Таким чином, зі змісту зазначених вище норм Порядку № 577 вбачається, що списання безнадійного податкового боргу, яким є податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності у 1095 днів, здійснюється контролюючим органом самостійно на підставі даних автоматизованої інформаційної системи станом на день виникнення безнадійного податкового боргу.

При цьому, суд наголошує, що звернення платника податків про списання безнадійного податкового боргу є обов`язковим лише у випадку, якщо такий податковий борг виник внаслідок непереборної сили (форс-мажорних обставин) (пункт 4.1 Порядку № 577). В усіх інших випадках розгляд питання про списання безнадійного податкового боргу ініціюється контролюючими органами щоквартально та проводиться автоматично, без участі платника податків.

Аналогічну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду від 04.09.2018 у справі № 813/4430/16, від 09.07.2019 у справі № 0240/2269/18-а, що в силу приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України враховується судом.

Суд зазначає, що із системного аналізу наведених правових норм вбачається, що у контролюючого органу існувало право на стягнення, в тому числі і зарахування поточних платежів у рахунок погашення податкового боргу, протягом 1095 днів з наступного дня після настання певної події - неподання податкової декларації, звіту, та/або спливу граничного строку сплати грошових зобов`язань, а також після фактичного подання декларації, але не пізніше наступних 1095 днів з дня виникнення податкового боргу. За спливом даного строку контролюючий орган мав визнати нестягнений та непогашений податковий борг безнадійним і прийняти рішення про його списання.

Верховний Суд у рішенні від 06.02.2018 у справі № 807/2097/16 (№ К/9901/99/17) зазначив, що в разі спливу 1095 денного строку з дня виникнення податкового боргу, такий борг визнається безнадійним та підлягає списанню, у тому числі пеня та штрафні санкції, а відтак з того часу в контролюючого органу відсутнє право вживати будь-які заходи щодо стягнення такої суми боргу.

В той же час, відповідачем не надавались суду докази, що з моменту утворення податкового боргу контролюючий орган вживав будь-які заходи, спрямовані на стягнення податкового боргу в загальному розмірі 322262,59 грн., в тому числі, шляхом зарахування коштів, що сплачував позивач, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків згідно пункту 87.9. статті 87 Податкового кодексу України, а також реалізації права контролюючого органу, наділеного підпунктом 20.1.34. пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України в частині звернення до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Враховуючи викладене вище, а також з огляду на обставини того, що наявні в матеріалах справи докази підтверджують обставини закінчення визначеного Податковим кодексом України строку, передбаченого для стягнення контролюючим органом заборгованості в сумі 322262,59 грн., суд дійшов переконання, що відповідач, не приймаючи у даному випадку рішення про списання податкового боргу за платежем: мито на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами підприємницької діяльності, та з податку на додану вартість, який набув статусу безнадійного, діяв всупереч вимогам Порядку № 577.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В адміністративному судочинстві діє принцип офіційності, який полягає в активній позиції суду щодо з`ясування всіх обставин у справі (частина 4 статті 9, частина 3 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд звертає увагу, що згідно частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем як суб`єктом владних повноважень не надано належних доказів на обґрунтування правомірності встановленої бездіяльності.

Відтак, з огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, суд дійшов висновку, що Головне управління ДПС в Чернігівській області, не приймаючи рішення на списання безнадійного податкового боргу за платежем: мито на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами підприємницької діяльності, в розмірі 77240,42 грн, та з податку на додану вартість в розмірі 245022,17 грн., що разом становить 322262,59 грн., допустив протиправну бездіяльність всупереч положенням податкового законодавства та частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Стосовно вимоги позивача про зобов`язання Головне управління ДПС в Чернігівській області списати податковий борг, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Повноваження суду при вирішенні справи визначені статтею 245 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої, зокрема, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4 частина 2).

Отже, нормами Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позов може містити вимоги про зобов`язання відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд (частина 4 цієї статті).

Таким чином, суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача прийняти рішення, і це прямо передбачено пунктом 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

З правового аналізу зазначених норм вбачається, що такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав свобод чи інтересів позивача і необхідність їх відновлення таким способом, який би гарантував повний захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечував його виконання та унеможливлював необхідність наступних звернень до суду.

Зі змісту положень, закріплених у пункті 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що у випадку порушення прав позивача, за наявності визначених законом умов, у суду виникають підстави для ефективного захисту порушеного права позивача, у тому числі шляхом зобов`язання відповідача вчинити певні дії, спрямовані на відновлення порушеного права, зокрема, прийняти рішення.

Верховний Суд України у своєму рішенні від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15 вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Суд враховує, що відповідно до Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Здійснюючи судочинство, Європейський суд неодноразово аналізував межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 у справі "Педерсен і Бодсгор проти Данії" зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї.

Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

Разом з тим, у рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 у справі "Волохи проти України" при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є "передбачуваною", якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. "…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання".

Згідно цих судових рішень, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з у рахуванням принципу верховенства права.

Суд звертає увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005).

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного суду від 04.09.2018 у справі № 813/4430/16.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що оскільки борг позивача за платежем: мито на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами підприємницької діяльності, в розмірі 77240,42 грн, та з податку на додану вартість в розмірі 245022,17 грн., що разом становить 322262,59 грн. є безнадійним, бездіяльність відповідача щодо списання податкового боргу є протиправною та можливості прийняття відповідачем альтернативного рішення законодавством не встановлено, то зобов`язання відповідача списати такий безнадійний борг є ефективним способом захисту в межах спірних правовідносин, який виключає подальше звернення позивача до суду за захистом порушених прав.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а позов таким що підлягає до задоволення.

Разом з тим, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України).

З урахуванням зазначеного, керуючись частиною 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, з метою повного захисту прав, свобод, інтересів позивача, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом:

- визнання протиправною бездіяльність Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області щодо несписання безнадійного податкового боргу з податкового зобов`язання за платежем: мито на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами підприємницької діяльності, в розмірі 77240,42 грн, та з податку на додану вартість в розмірі 245022,17 грн., що разом становить 322262,59 грн.;

- зобов`язання Головне управління Державної податкової служби у Чернігівській області прийняти рішення про списання безнадійного податкового боргу Приватного акціонерного товариства «Чернігівський лікеро-горілчаний завод «Чернігівська горілка» (вул. Котляревського, 38, м. Чернігів, 14005, ) з податкового зобов`язання за платежем: мито на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами підприємницької діяльності в сумі 322262 (триста двадцять дві тисячі двісті шістдесят дві) грн 59 коп.

Частина 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як наслідок, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Чернігівській області підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 4833,94 грн.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Приватного акціонерного товариства «Чернігівський лікеро-горілчаний завод «Чернігівська горілка» до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області, третя особа - Північна митниця Держмитслужби, про зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області (вул. Реміснича, буд. 11, м. Чернігів, 14000, ) щодо несписання безнадійного податкового боргу з податкового зобов`язання за платежем: мито на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами підприємницької діяльності, в розмірі 77240,42 грн, та з податку на додану вартість в розмірі 245022,17 грн., що разом становить 322262,59 грн.

Зобов`язати Головне управління Державної податкової служби у Чернігівській області (вул. Реміснича, буд. 11, м. Чернігів, 14000, ) прийняти рішення про списання безнадійного податкового боргу Приватного акціонерного товариства «Чернігівський лікеро-горілчаний завод «Чернігівська горілка» (вул. Котляревського, 38, м. Чернігів, 14005, ) з податкового зобов`язання за платежем: мито на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами підприємницької діяльності, в розмірі 77240,42 грн. та з податку на додану вартість в розмірі 245022,17 грн., що разом становить 322262,59 грн.

Стягнути на користь Приватного акціонерного товариства «Чернігівський лікеро-горілчаний завод «Чернігівська горілка» (вул. Котляревського, 38, м. Чернігів, 14005, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Чернігівській області (вул. Реміснича, буд. 11, м. Чернігів, 14000, ) судові витрати в розмірі 4833 (чотири тисячі вісімсот тридцять три) грн. 94 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Повний текст рішення виготовлено 30 березня 2020 року.

Суддя О.Є. Ткаченко