Справа № 359/7435/19
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2020-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 359/7435/19 Суддя (судді) першої інстанції: Журавський В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В. В.,

суддів Ганечко О. М., Василенка Я. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до начальника 2-го відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Бориспіль-1» Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України старшого лейтенанта Петренка Ігоря Олеговича про визнання протиправними дій та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, за апеляційною скаргою начальника 2-го відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Бориспіль-1» Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України старшого лейтенанта Петренка Ігоря Олеговича на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11.02.2020, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до начальника 2-го відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Бориспіль-1» Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України старшого лейтенанта Петренка Ігоря Олеговича про визнання протиправними дій та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення №011006 від 31.07.2019 якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.203 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що постанова у справі про адміністративне правопорушення є незаконною, а провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю, оскільки позивач прибув до України 13 березня 2019 року о 17 годині 20 хвилин, тому початок відліку днів розпочався з 00 годин 00 хвилин 14 березня 2019 року, а виїхав з України 30 травня 2019 року о 15 годині 50 хвилин - термін перебування в Україні складає 78 днів. Вдруге позивач прибув до України 19 липня 2019 року о 16 годині 55 хвилин та виїхав з України 31 липня 2019 року о 10 годині 15 хвилин - термін перебування в Україні складає 12 днів. Тому загальний термін перебування позивача в Україні, на його думку, склав 90 днів.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11.02.2020 позов задоволено частково. Вирішено скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення №011006 від 31 липня 2019 року відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.203 КУпАП та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.203 КУпАП.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Державної прикордонної служби України на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 7600 гривень.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права щодо обчислення строків перебування особи на території України, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Статтею 286 КАС України визначено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності. Згідно ч. 5 вказаної статті, суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку апеляційного оскарження з повідомленням учасників справи.

Враховуючи, що безпосередня участь сторін у судовому засіданні, в даному випадку, не є обов`язковою, оскільки матеріали справи містять достатньо письмових доказів для з`ясування фактичних обставин, колегія суддів у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін в порядку письмового провадження.

Відповідно до положень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відкладення розгляду справи спричинить невиправдане порушення процесуального строку її розгляду.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Як убачається з матеріалів справи, 31 липня 2019 року заступник начальника - начальник 2-го відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Бориспіль-1» ОКПП «Київ» Державної прикордонної служби України старший лейтенант Петренко І.О. виніс постанову про накладення адміністративного стягнення №011006, якою наклав на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.203 КУпАП.

Зі змісту даної постанови вбачається, що 31 липня 2019 року о 09 годині 00 хвилин громадянин Португалії ОСОБА_1 порушив встановлений термін перебування на території України, а саме: у пункті пропуску «Бориспіль» в напрямку «Відліт» ДП МА «Бориспіль» під час оформлення пасажирів рейсу №341 «Київ-Ларнака» пред`явив на паспортний контроль закордонний паспорт громадянина Португалії №С746471 на своє ім`я, з відмітками про реєстрацію на території України, виходячи з яких загальний термін перебування останнього в Україні перевищує 90 днів в межах 180 днів, а саме перебував на території України 92 дні.

Вважаючи таку постанову незаконною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Судом першої інстанції задоволено позов частково виходячи з того, що відповідачем - суб`єктом владних повноважень не надано належних, достатніх та допустимих доказів, які б вказували на існування обставин, які б свідчили про наявність об`єктивної сторони адміністративного правопорушення в діях позивача, зокрема не надано доказів на підтвердження того, в які саме дати позивач за останні 180 днів перебував на території України і що строк його перебування за вказаний період становить більше, ніж 90 діб.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до абзацу 3 ч. 2 статті 222-1 КУпАП, від імені органів Державної прикордонної служби України розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право інші посадові особи, уповноважені керівником центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону України.

При цьому, наказом Адміністрації Держприкордонслужби України від 28 лютого 2018 року №16 старших змін прикордонних нарядів уповноважено розглядати від імені Держаної прикордонної служби України справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 222-1 КУпАП.

В свою чергу відповідно до ч.1 ст. 222-1 КУпАП органи Державної прикордонної служби України розглядають справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням прикордонного режиму, режиму в пунктах пропуску через державний кордон України або режимних правил у контрольних пунктах в`їзду - виїзду, порушенням іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні і транзитного проїзду через її територію, невиконанням рішення про заборону в`їзду в Україну, порушенням порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України або виїзду з неї, а також з порушенням порядку в`їзду до району проведення антитерористичної операції або виїзду з нього (стаття 202, частина друга статті 203, стаття 203-1 (щодо порушень, виявлених у пункті пропуску (пункті контролю) через державний кордон України, контрольному пункті в`їзду-виїзду або контрольованому прикордонному районі), статті 204-2, 204-4).

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначає Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 №3773-VI (надалі - Закон №3773-VI).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону №3773-VI іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Відповідно до ч. 16 ст. 4 Закону №3773-VI, іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Частиною 1 ст. 9 Закону №3773-VI визначено, що іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.( ч.3 ст.9 даного Закону).

Отже, зазначеними нормами права визначено обов`язок іноземців неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, в контексті спірних відносин дотримуватися строків перебування на території України; визначено строки перебування на території України; визначено порядок та умови продовження строку перебування на території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ч.2 ст.203 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за недодержання іноземцями та особами без громадянства встановленого порядку реєстрації або проживання на території України за недійсними документами чи документами, строк дії яких закінчився, або порушення встановленого терміну перебування в Україні, виявлені в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України або контрольних пунктах в`їзду-виїзду, у вигляді попередження або накладення штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з п.2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року №150, іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території: не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Так, пунктом 5 Порядку обчислення строку тимчасового перебування в Україні іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 20 липня 2015 року № 884, встановлено, що під час виїзду іноземця з території України посадова особа Держприкордонслужби перевіряє чи не перевищив він строк перебування на території України шляхом відрахування від дня фактичного виїзду 180 днів назад. Іноземець не порушив зазначений строк, якщо в межах цього 180-денного періоду він перебував на території України не більше 90 днів.

Відповідно до положення п.3 Порядку №884, під час в`їзду іноземця на територію України обчислення дозволеного йому строку перебування здійснює посадова особа Держприкордонслужби в пункті пропуску (пункті контролю) через державний кордон України шляхом відрахування від дня фактичного в`їзду 180 днів назад. Іноземець не порушив зазначений строк, якщо в межах цього 180-денного періоду він перебував на території України не більше 90 днів.

Відповідно до пп. 2.8.2 п. 2.8 Інструкції з організації і здійснення перевірки документів громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, під час здійснення стандартної перевірки документів іноземців та осіб без громадянства, потрібно додатково перевіряти під час виїзду з України: документи, передбачені частиною першою статті 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»; виконання вимог щодо дотримання встановлених законодавством правил і строків перебування в Україні (підраховується автоматизовано відповідно до Положення про базу даних «Відомості про іноземців та осіб без громадянства, які перевищили термін реєстрації паспортних документів в Україні», затвердженого наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України 27.05.2008 № 444 (далі - Положення № 444)).

Так, згідно п. 8 Положення № 444, база даних формується шляхом автоматизованого підрахунку кількості днів тимчасового перебування на території України іноземців та осіб без громадянства за інформацією про їх в`їзд в Україну та виїзд з України, що зберігається в базі даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України» (далі - База даних осіб), яка створена і функціонує відповідно до Положення про базу даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України», затвердженого наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 25 червня 2007 року № 472, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 липня 2007 року за № 765/14032.

Пунктом 10 Положення № 444 зазначено, що перевірка інформації за Базою даних здійснюється автоматично з використанням автоматизованих робочих місць «Інспектор» (стаціонарних, портативних, кишенькових) (далі - АРМ «Інспектор») ПТК АПК ІТС «Гарт-1» під час уведення інформації до Бази даних осіб посадовими особами підрозділів органів охорони державного кордону Державної прикордонної служби України, які в установленому порядку призначені і несуть службу в прикордонному наряді «Перевірка документів», шляхом асоціативного пошуку за такими реквізитами (з визначеним відсотком збігу даних):

-прізвище та ім`я особи (латинськими літерами) - 90%;

-дата народження - 100%;

-громадянство - 100%;

-серія і номер паспортного документа - 100%.

У разі збігу даних за цими реквізитами з даними, що зберігаються в Базі даних, на екрані АРМ «Інспектор» ПТК АПК ІТС «Гарт-1» з`являється відповідне інформаційне повідомлення з відображенням даних про особу із зазначенням коду ознаки інформації «ПТР» (перевищення іноземцем або особою без громадянства терміну реєстрації паспортного документа).

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач прибув до України 13 березня 2019 року о 17 годині 20 хвилин рейсом LO761 авіакомпанії LОТ POLISH AIRLINES та вилетів з України 30 травня 2019 о 14 годині 45 хвилин рейсом LO760 авіакомпанії LОТ POLISH AIRLINES (а.с.19-20).

Позивач вдруге прибуває до України 19 липня 2019 року о 16 годині 55 хвилин рейсом РS342 авіакомпанії МАУ та виїжджає з України 31 липня 2019 о 10 годині 15 хвилин рейсом РS341 авіакомпанії МАУ (а.с. 21).

На переконання позивача, початок відліку днів перебування в Україні розпочинається з 00 годин 00 хвилин 14 березня 2019 року, тобто, наступного від прибуття дня.

Разом з тим, п. 3 Порядку обчислення строку тимчасового перебування в Україні іноземців які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, затвердженого наказом МВС Україні від 20.07.2015 № 884, встановлено, що обрахунок терміну перебування іноземця на території України починається з дня фактичного в 'їзду на територію України, а не з 00 год наступного дня від дня фактичного в`їзду іноземця на територію України, як вказує позивач.

Таким чином, колегія суддів прийшла висновку, що початком обрахунку терміну перебування ОСОБА_1 на території України протягом 180 днів був його в`їзд на територію України 13.03.2019 о 17 годині 20 хвилин.

Отже, позивач перебував на території України 92 дні протягом 180 днів з дня його в`їзду на територію України.

Крім того, позивач, який є громадянином Португалії, вказує, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно нього 31 липня 2019 року, було порушено право на захист та право на допомогу перекладача.

Однак, в матеріалах справи наявна копія пояснень (а.с. 123), відповідно до яких, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення був присутній позивач та запрошений перекладач Недзельський Ю. Своїми підписами вказані учасники підтвердили, що позивачу роз`яснено його права, та свою вину у скоєному адміністративному правопорушенні ОСОБА_1 визнав.

Згідно адвокатського запиту, адресованого Державній прикордонній службі України (а.с.85), в межах компетенції ДМС України відсутня інформація про перекладача Недзельського Ю. в Довідково-інформаційному реєстрі перекладачів, володільцем якого є ДМС.

Однак, відомості про перекладачів уносяться до Реєстру виключно на добровільних засадах, перекладачі надають інформацію з власної ініціативи.

ДМС є володільцем Реєстру, здійснює його інформаційне наповнення та супроводження вживає заходів із захисту та обробки відомостей про перекладачів, але не забезпечує участь перекладачів у досудових розслідуваннях, судових засіданнях тощо, а також надання послуг перекладачами.

Копію оскаржуваної постанови позивач отримав у день її винесення - 31.07.2019.

Вказане спростовує твердження позивача про порушення права на захист та права на допомогу перекладача.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частинами 1, 2 ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оскільки судом встановлено, що дії відповідача при винесенні постанови у справі про адміністративне правопорушення були вчинені на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу начальника 2-го відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Бориспіль-1» Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України старшого лейтенанта Петренка Ігоря Олеговича на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11.02.2020 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до начальника 2-го відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Бориспіль-1» Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України старшого лейтенанта Петренка Ігоря Олеговича про визнання протиправними дій та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11.02.2020 - скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В. В. Кузьменко

Судді: О. М. Ганечко

Я. М. Василенко

Повний текст постанови виготовлено 31.03.2020