Справа № 200/13357/19-а
Суддя: Бабіч С.І.
Дата ухвалення: 2020-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2020 р. Справа№200/13357/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бабіча С.І., розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області про визнання дій протиправними та скасування повідомлення про відмову у допуску до участі в конкурсі на заміщення вакантної посади,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області з позовом, відповідно до якого просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області щодо не допуску позивача до участі у конкурсі на заміщення вакантної посади з підстав застосування до нього заборон, встановлених ч.3 ст. 1 Закону України «Про очищення влади»;

- скасувати повідомлення Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області від 25 вересня 2019 року №19-5-0.71-4970/2-19 про відмову у допуску ОСОБА_1 до участі у конкурсі на заміщення вакантної посади.

Позивач, серед іншого, вказує на те, що відсутні будь-які докази вчинення ним певних дій, прийняття рішення чи допущення бездіяльності, які б були спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_2 , підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини.

Не існує жодних рішень суду, які б набрали законної сили, та якими б підтверджувалось вчинення позивачем будь-яких антидемократичних дій, прийняття антидемократичних рішень.

За таких обставин, позивач вважає, що застосування до нього заходів очищення влади не відповідає принципам, за якими здійснюється очищення влади (люстрація), а саме: презумпції невинуватості, індивідуальної відповідальності, гарантування права на захист.

Вказує, що Європейський Суд з прав людини, у рішенні від 17.10.2019 у справі «Полях та інші проти України» вказав, що до кар`єрних державних службовців не можна було застосовувати обмежувальних заходів такої суворості лише за те, що вони залишалися на посаді в державній службі після обрання нового глави держави.

Відповідач надав відзив на позов, відповідно до якого проти позову заперечує та, серед іншого, посилається на те, що Відділом управління персоналом Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області були перевірені документи, подані позивачем, як кандидатом кандидата на посаду заступника начальника управління - начальника загального відділу управління адміністративно-організаційного забезпечення Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області».

Сформовано витяг з Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади», відповідно до якого, на позивача поширюється обмеження доступу до державної служби строком на 10 років.

Позивачу було відмовлено позивачу у допуску до участі у конкурсі, оскільки його документи не відповідають встановленим законом вимогам, зокрема пункту 8 частини 2 статті 19 Закону України «Про державну службу».

З огляду на викладене, відповідач вважає, що його рішення про недопуск позивача до участі у конкурсі прийнято в межах повноважень та з дотриманням встановленого чинним законодавством порядку, а підстави для його скасування відсутні.

Представники сторін у призначене судове засідання не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду даної справи.

Через канцелярію суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи викладене, суд визнав за можливе розглянути дану справу у порядку письмового провадження.

Дослідивши докази, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 18.09.2019 року позивачем були подані документи для участі у конкурсі на зайняття вакантної посади заступника начальника управління - начальника загального відділу управління адміністративно-організаційного забезпечення Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області», оголошеному відповідачем відповідно до наказу від 05.09.2019 року №378-к.

Відповідно до частини 1 статті 22 Закону України «Про державну службу» вступ на державну службу здійснюється шляхом призначення громадянина України на посаду державної служби за результатами конкурсу.

З метою добору осіб, здатних професійно виконувати посадові обов`язки, проводиться конкурс на зайняття вакантної посади державної служби (далі - конкурс) відповідно до Порядку проведення конкурсу на зайняття посад державної служби, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.19 Постанови Кабінету міністрів України від 25 березня 2016 р. № 246 «Про затвердження Порядку проведення конкурсу на зайняття посад державної служби» (далі Постанова № 246) особа, яка бажає взяти участь у конкурсі, подає Комісії або конкурсній комісії через Єдиний портал вакансій державної служби НАДС таку інформацію:

заяву про участь у конкурсі із зазначенням основних мотивів щодо зайняття посади за формою згідно з додатком 2;

резюме за формою згідно з додатком 2-1, в якому обов`язково зазначається така інформація:

прізвище, ім`я, по батькові кандидата;

реквізити документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України;

підтвердження наявності відповідного ступеня вищої освіти;

підтвердження рівня вільного володіння державною мовою;

відомості про стаж роботи, стаж державної служби (за наявності), досвід роботи на відповідних посадах;

заяву, в якій повідомляє, що до неї не застосовуються заборони, визначені частиною третьою або четвертою статті 1 Закону України Про очищення влади, та надає згоду на проходження перевірки та на оприлюднення відомостей стосовно неї відповідно до зазначеного Закону;

у разі проведення закритого конкурсу - іншу інформацію для підтвердження відповідності умовам конкурсу;

у разі проведення конкурсу на посаду державної служби категорії А - підтвердження подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

Служба управління персоналом державного органу, в якому оголошено конкурс, проводить перевірку документів, поданих кандидатами, на відповідність встановленим законом вимогам у триденний строк з дня їх надходження та повідомляє кандидату про результати такої перевірки у той самий строк.

Кандидати, документи яких не відповідають встановленим вимогам, до конкурсу не допускаються, про що їм повідомляє служба управління персоналом державного органу або спеціальний структурний підрозділ.

Листом від 25.09.2019 №19-5-0.71-4970/2-19 «Про результати перевірки поданих документів» відповідач повідомив позивача про відмову у допуску до участі у конкурсі, оскільки подані позивачем документи не відповідають встановленим вимогам.

Отже, фактично вказаний лист є повідомленням про відмову в допуску до участі у конкурсі, яке прийняте суб`єктом владних повноважень та безпосередньо впливає на можливість реалізації позивачем його прав.

Підставою відмови у вказаному повідомленні, зокрема, зазначено лише п.8 ч.2 ст. 19 Закону України «Про державну службу».

До матеріалів справи відповідачем надано сформований ним витяг з Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України Про очищення влади, відповідно до якого, на позивача, на 10 років поширюється заборона, передбачена Законом України Про очищення влади.

Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 19 Закону України «Про державну службу» (далі - Закон № 889) особа, яка підпадає під заборону, встановлену Законом України "Про очищення влади" (далі - Закон № 1682), не може вступити на державну службу.

Частиною 3 ст.1 Закону № 1682 встановлено, що протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), не можуть обіймати особи, зазначені у частинах першій, другій, четвертій та восьмій статті 3 цього Закону, а також особи, які не подали у строк, визначений цим Законом, заяви, передбачені частиною першою статті 4 цього Закону.

Згідно з п.6 ч.1 ст.2 Закону № 1682 заходи з очищення влади (люстрації) здійснюються щодо начальницького складу органів внутрішніх справ, центрального органу виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції, центрального органу виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту;

Відповідно до ч.8 ст. 3 Закону № 1682 заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які обіймали сукупно не менше одного року посаду (посади) у період з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року: керівника, заступника керівника територіального (регіонального) органу прокуратури України, Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

З трудової книжки позивача видно, що він, у період з травня 1997 року по день звільнення проходив службу в органах податкової міліції, обіймаючи при цьому різні посади: в період з 22.06.2010 року по 10.08.2010 року - заступник начальника управління податкової міліції Державної податкової адміністрації у Донецькій області; у період з 10.08.2010 року по 23.02.2011 року - начальник управління «Схід» управління з дислокацією в Державній податковій адміністрації у Донецькій області управління (служби) спеціальних розслідувань ГУПМ Державної податкової адміністрації України; у період з 23.02.2011 року по 08.05.2012 року - заступник начальника управління податкової міліції Державної податкової служби у Запорізькій області; у період з 08.05.2013 року по квітень 2014 року - в.о. начальника оперативного управління Головного управління Міндоходів у Запорізькій області; з 12.05.2014 року по день звільнення - заступник начальника управління - начальник оперативного відділу оперативного управління боротьби з контрабандою та митними правопорушеннями Запорізької митниці Міндоходів з одночасним покладанням виконання обов`язків у зв`язку зі службовою необхідністю заступника начальника - начальника оперативного управління боротьби з контрабандою та митними правопорушеннями Запорізької митниці Міндоходів.

Таким чином, суд зазначає, що жодна із посад, на яких перебував позивач у період з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року не відноситься до посад, передбачених п.8 ч.1 ст. 3 Закону України «Про очищення влади».

Враховуючи вищевикладене, позивачем, на виконання підпункту 3 п. 19 «Прийняття та розгляд документів для участі у конкурсі» Порядку проведення конкурсу на зайняття посад державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 №246, повідомлено відповідача про надання згоди на проведення перевірки та про те, що позивач вважає, що до нього не застосовуються заборони, встановлені Законом України «Про очищення влади».

Стаття 64 Конституції України встановлює, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені свободи, передбачені ст. ст. 24. 25, 27-29, 40, 47, 51, 52, 55-63 Конституції України.

Відповідно до ч. 2 ст. 38 Конституції України громадяни користуються рівним правом доступу до державної служби, а також до служби в органах місцевого самоврядування.

Крім цього, частиною 2 ст. 1 Закону № 1682 встановлено, що очищення влади (люстрація) здійснюється з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_2 , підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, і грунтується на принципах: верховенства права та законності; відкритості, прозорості та публічності; презумпції невинуватості; індивідуальної відповідальності; гарантування права на захист.

Принцип індивідуальної відповідальності знайшов своє відображення в частинах п`ятій, шостій і сьомій статті 3 Закону № 1682, згідно з якими заборона щодо зайняття певних посад в органах державної влади пов`язується з діями чи бездіяльністю особи, спрямованими на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_2 , підрив основ національної безпеки, оборони та територіальної цілісності України, що спричинило порушення прав і свобод людини тощо, що встановлено рішенням суду щодо цієї особи, яке набрало законної сили.

Проте, жодних доказів наявності таких дій чи бездіяльності з боку позивача суду не надано.

Парламентська асамблея Ради Європи у резолюції № 1096 "Про заходи щодо позбавлення від спадщини колишніх комуністичних тоталітарних систем", надала державам - членам Ради Європи рекомендації, яких слід дотримуватися при запровадженні люстраційних заходів.

У цьому документі, серед іншого вказано, що люстраційні заходи можуть бути сумісними з принципами демократичної та правової держави, якщо буде дотримано принцип індивідуальної вини, яка має бути доведена в кожному конкретному випадку, а особі, яка піддається люстраційній процедурі, буде гарантовано право на захист, презумпція невинуватості та право на оскарження до суду (пункти 12, 13).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово розглядав справи за наслідками схожих перевірок в інших державах, наприклад у Польщі (рішення від 14 лютого 2006 року в справі "Турек проти Словаччини", від 24 квітня 2007 року в справі "Матиєк проти Польщі", від 17 липня 2007 року в справі "Бобек проти Польщі", від 15 січня 2008 року в справі "Любох проти Польщі").

Так,у рішенні "Любох проти Польщі" ЄСПЛ наголосив на тому, що люстраційна процедура не може слугувати покаранням, оскільки це прерогатива кримінального права. Якщо норми національного закону допускають упровадження обмеження прав, гарантованих Конвенцією, то такі обмеження мають бути достатньо Індивідуальні.

Люстраційні процедури мають відповідати критеріям доступності, а при розгляді справ про люстрацію мають бути дотримані всі стандарти справедливого судового розгляду та вимог, передбачених статтею 6 Конвенції щодо кримінальних проваджень. Зокрема, особі, яка піддається люстрації, мають бути забезпечені всілякі гарантії, притаманні кримінальному переслідуванню. Такими гарантіями передусім має бути презумпція невинуватості (пункт 61 рішення).

Необхідність доведеності вини кожної особи, яка піддається люстраційним процедурам, європейськими стандартами визначено як один із ключових критеріїв, що стосуються процедури люстрації, на чому наголошує Європейська комісія за демократію через право (Венеціанська комісія) у висновку від 14 - 15 грудня 2012 року № СDL- АD(2012)028 щодо "Закону про люстрацію" колишньої югославської республіки Македонія (пункт 7).

Проте, відповідачем не надано будь-яких доказів вчинення ОСОБА_1 певних дій, прийняття рішення чи допущення бездіяльності, які б були спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_2 . підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, як не надано і рішень суду, які б набрали законної сили, та якими б підтверджувалось вчинення ОСОБА_1 вказаних дій.

За таких обставин, застосування до ОСОБА_1 заходів очищення влади не відповідає принципам, за якими здійснюється очищення влади (люстрація), а саме: презумпції невинуватості, індивідуальної відповідальності, гарантування права на захист.

Суд звертає окрему увагу відповідача на остаточне рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Полях та інші проти України» (Роlyakh V. Ukraine - 58812/15, 53217/16, 59099/16 еt аl.) від 17.10.2019 року (остаточне з 24.02.2020 року).

У вказаному рішенні ЄСПЛ встановив, що втручання у приватне життя усіх Заявників (стаття 8 Конвенції) не було необхідним.

Застосовані до заявників заходи були дуже обмежувальними та широкими за обсягом. Тому необхідні були дуже переконливі підстави, щоб довести, що такі заходи могли бути застосовані за відсутності будь-якої індивідуальної оцінки поведінки особи лише на підставі висновку, що їхнє перебування на посаді у період, коли пан Янукович обіймав посаду Президента України, достатньою мірою доводило відсутність у них відданості демократичним принципам державної організації або їхню причетність до корупції.

Уряд не зазначив про будь-який розгляд таких підстав під час обговорення Верховною Радою України Закону «Про очищення влади». Навпаки, у статті 1 Закону серед принципів, які мають керувати процесом очищення, наведено «презумпцію невинуватості» та «індивідуальну відповідальність». На думку Суду, це свідчить про певну неузгодженість між проголошеними цілями Закону та фактично оприлюдненими ним правилами (див. пункт 72). Конституційний Суд України досі не завершив розгляд питання конституційності Закону «Про очищення влади», а тому Суд не може скористатися його думками з цього приводу (див. для порівняння, наприклад, згадані рішення у справах «Енімал Дефендерз Інтернешнл проти Сполученого Королівства» (Animal Defenders International v. the United Kingdom), пункти 13 33 і 113 116 та «Анчев проти Болгарії» (Anchev v. Bulgaria), пункт 110).

Крім того, Суд не переконаний, що законодавчий механізм був достатньо вузько розробленим для вирішення «нагальної суспільної потреби», яку мав би переслідувати Закон «Про очищення влади». У зв`язку з цим слід зазначити, що законодавчий механізм був набагато ширшим та універсальнішим, аніж розроблений, наприклад, Польщею (див. згадане рішення у справі «Матиєк проти Польщі» (Matyjek v. Poland), пункти 27 29) або Латвією (див. згадане рішення у справі «Жданока проти Латвії» (Ћdanoka v. Latvia), пункти 57 і 126), сфера застосування яких обмежувалася особами, які відіграли активну роль у діяльності колишньої влади, яка не була демократичною.

Наприклад, як вбачається зі справи другого та третього заявників, передбачені Законом «Про очищення влади» заходи могли бути застосовані навіть до державного службовця, призначеного на його посаду задовго до того, як пан Янукович став Президентом України, лише на тій підставі, що він не пішов зі своєї посади протягом року після приходу до влади пана Януковича.

Іншими словами, причиною застосування обмежувальних заходів, передбачених Законом «Про очищення влади», є прихід до влади пана Януковича (див. пункт 7), а не будь-яка подія, що підірвала демократичний конституційний лад, яка могла статися під час його правління та до якої могла бути причетна відповідна посадова особа. Суд вважає, що обмежувальні заходи такої суворості не можуть застосовуватись до державних службовців лише через те, що вони залишились на своїх посадах державної служби після обрання нового глави держави.

Крім цього,у вказаному рішенні ЄСПЛ наголосив, що вказані заходи мали дуже серйозні наслідки для соціальної і професійної репутації Заявників, які, пропрацювавши багато років на державній службі, втратили наявні нагороди і перспективи на майбутнє; вказані заходи були надзвичайно обмежувальними та широкими за обсягом та констатував, що проголошені у Законі України «Про очищення влади» принципи (в тому числі, презумпції невинуватості та індивідуальної відповідальності) нівелювалися іншими його положеннями.

Суд вважає за необхідне зазначити про те, що відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Складовою верховенства права є принцип правової визначеності, основу якого утворює ідея передбачуваності (очікуваності) суб`єктом відносин визначених правових наслідків (правового результату) своєї поведінки, яка відповідає наявним у суспільстві нормативним приписам.

Принцип правової визначеності вимагає ясності й однозначності правової норми та забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини залишалися передбачуваними (правові позиції Конституційного Суду України у рішеннях від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005, від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010, від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010, від 11 жовтня 2011 року № 10-рп/2011).

У рішенні від 13 грудня 2001 року у справі «Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови» ЄСПЛ зазначив, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим із достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку.

Про недотримання даного принципу також висловився Європейського Суду з прав людини у тій же справі «Полях та інші проти України», вказавши, що на момент перебування державних службовців на своїх посадах, неможливо було передбачити, що відповідний люстраційний закон буде прийнято, а тому неможливо було передбачити його негативні наслідки.

Крім того, як вже зазначалось, відсутні жодні документально підтверджені доводи, що ОСОБА_1 сам чинив якісь конкретні діяння, що дали б підставу для застосування до нього відповідної заборони.

У згаданому вище рішенні ЄСПЛ у справі «Полях та інші проти України» суд вказав, що до кар`єрних державних службовців не можна було застосовувати обмежувальних заходів такої суворості лише за те, що вони залишалися на посаді в державній службі після обрання нового глави держави.

Отже, підсумовуючи, суд констатує, що сам факт наявності інформації щодо позивача у Єдиному державному реєстрі осіб, щодо яких застосовано положення Закону України Про очищення влади без застосування суб`єктом владних повноважень принципів презумпції невинуватості та індивідуальної відповідальності щодо позивача не можуть бути підставою для відмови позивачу в участі у конкурсі на зайняття вакантної посади державної служби.

Крім цього, ст. 6 Закону України № 1682 та п. 19 Порядку № 246 передбачають, що кандидати на посади державної служби подають для участі у конкурсі заяву, якою повідомляють про те, що до неї не застосовуються заборони, визначені частинами третьою або четвертою статті 1 цього Закону, та про згоду на проходження перевірки, згоду на оприлюднення відомостей стосовно неї відповідно до цього Закону.

Однак, відповідно ч.2 ст. 6 Закону України «Про очищення влади» відомості, зазначені у такій заяві перевіряються під час проведення спеціальної перевірки у порядку та строки, визначені Законом.

На момент складання оскаржуваного повідомлення, чинне законодавство України передбачало, що спеціальна перевірка проводиться за письмовою згодою особи, яка претендує на зайняття посади, у строк, що не перевищує двадцяти п`яти календарних днів з дня надання згоди на проведення спеціальної перевірки.

Відповідно до п.6 Порядку проведення спеціальних перевірок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 №171 спеціальна перевірка проводиться за письмовою згодою претендента на посаду на її проведення за формою згідно з додатком 1, яка подається разом із заявою про призначення.

Встановивши наявність відомостей про особу у Реєстрі, відповідальний структурний підрозділ зобов`язаний був надіслати до Мін`юсту або головних територіальних управлінь юстиції за місцем проживання такої особи запит про проведення перевірки за формою згідно з додатком 3 для отримання витягу з Реєстру (п.14-1 Порядку проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2013 №563).

Доказів вчинення вказаних дій щодо направлення відповідних запитів до відповідних органів юстиції відповідачем суду не надано.

Крім цього, відповідно до ст. 26 Закону України «Про державну службу» та п. 22 Порядку № 246 служба управління персоналом державного органу, в якому оголошено конкурс, проводить перевірку документів, поданих кандидатом, на відповідність встановленим законом вимогам не пізніше трьох робочих днів з дня надходження документів для участі у конкурсі повідомляє кандидатам про результати перевірки у той самий строк.

Проте, вказаний строк відповідачем було порушено, оскільки відповідач не заперечує, що документи для участі у конкурсі подані позивачем 18.09.2019 року, а повідомлення про відмову у допуску до участі у конкурсі складено лише 25.09.2019 року.

Всі вищевикладені обставини свідчать про протиправність дій відповідача що недопуску позивача до участі у конкурсі та про те, що повідомлення відповідача від 25.09.2019 року про результати перевірки поданих документів порушує конституційне право позивача на рівний доступ до державної служби обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, отже, є протиправним та підлягає скасуванню.

Таким чином, позовні вимоги є правомірними, обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 139 КАС України, судові витрати позивача в сумі 1536,80 грн. підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись Конституцією України, Законами України «Про державну службу», "Про очищення влади", Порядком проведення конкурсу на зайняття посад державної служби затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 р. № 246, Порядком проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2013 №563, Кодексом адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області про визнання дій протиправними та скасування повідомлення про відмову у допуску до участі в конкурсі на заміщення вакантної посади - задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області щодо недопуску ОСОБА_1 до участі у конкурсі на заміщення вакантної посади з підстав застосування до нього заборон, встановлених ч.3 ст. 1 Закону України «Про очищення влади».

Скасувати повідомлення Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області від 25 вересня 2019 року №19-5-0.71-4970/2-19 про відмову в допуску ОСОБА_1 до участі у конкурсі на заміщення вакантної посади.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 місце проживання: АДРЕСА_1 (одну тисячу п`ятсот тридцять шість) гривень 80 (вісімдесят) копійок судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області (, місцезнаходження: 87551, Донецька область, м. Маріуполь, бульв. Машинобудівників, 16).

Повне рішення складено у порядку письмового провадження 31 березня 2020 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя С.І. Бабіч