Справа № 728/2584/19
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2020-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 728/2584/19 Суддя (судді) суду 1-ї інст.:
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 березня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Коротких А.Ю.,

Федотова І.В.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 03 березня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора СРПП Бахмацького ВП старшого лейтенанта поліції Туза Івана Олександровича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив скасувати постанову серії ДП 18 № 404413 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 25.11.2019.

Рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 03 березня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що притягнення позивача до адміністративної відповідальності є неправомірним та необґрунтованим.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 25.11.2019 інспектором СРПП Бахмацького ВП старшим лейтенантом поліції Тузом І.О. було винесено постанову серії ДП 18 № 404413 відносно ОСОБА_1 , зі змісту якої вбачається, що останній 25.11.2019 о 16 год. 15 хв. на площі Б.Хмельницького м. Бахмач, керуючи транспортним засобом ВАЗ 21011 державний номерний знак НОМЕР_1 , порушив вимогу дорожнього знака 3.1 «Рух заборонено», чим порушив пп. 8.4 «в» Правил дорожнього руху України, затверджених постановою; Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР) за що відносно нього застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 гривень за частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Не погодившись з таким рішенням, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що позивач дійсно рухався по ділянці дороги в зоні дії знаку «Рух заборонено», а тому відповідачем правомірно було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Як зазначалося, оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 КУпАП, яка передбачає відповідальність за порушення вимог дорожніх знаків.

Відповідно до частини першої статті 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Частиною другою статті 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: <…> правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, <…> частини <…> друга <…> статті 122 <…>.

Таким чином, працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення з порушення ПДР (стаття 122 КУпАП) на місці вчинення такого правопорушення.

При цьому, положення КУпАП, що стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення (зокрема статті 268 КУпАП), на спірні правовідносини не розповсюджуються, оскільки у даному випадку КУпАП передбачає спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності - винесення постанови на місці вчинення правопорушення.

У подібних правовідносинах таку ж позицію висловив Верховний Суд у постанові від 10 квітня 2019 року по справі №607/5933/16-а.

Як зазначалося, приймаючи оскаржувану постанову, відповідач посилався на те, що позивач керуючи транспортним засобом ВАЗ 21011 державний номерний знак НОМЕР_1 , порушив вимогу дорожнього знака 3.1 «Рух заборонено».

Так, підпунктом «в» пункту 8.4 ПДР передбачено, що однією із груп дорожніх знаків є заборонні знаки, які запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

Знак 3.1 "Рух заборонено" забороняється рух усіх транспортних засобів у випадках, коли: початок пішохідної зони позначено знаком 5.33; дорога та (або) вулиця перебуває в аварійному стані і непридатна для руху транспортних засобів (у такому випадку обов`язково додатково встановлюється знак 3.43).

Таким, чином, заборона руху усіх транспортних засобів знаком 3.1 не є абсолютною, а діє лише у двох випадках: у пішохідних зонах та на дорогах та (або) вулицях, які перебувають в аварійному стані і непридатні для руху транспортних засобів. При цьому, важливо відмітити, що ці випадки мають бути визначені встановленими дорожніми знаками 5.33 або 3.43 відповідно.

Таким чином, посилання на невиконання вимог лише дорожнього знаку 3.1 "Рух заборонено" є недостатньо для висновку про порушення позивачем вимог ПДР без надання доказів розташування цього знаку у зоні дії дорожніх знаків 5.33 "Пішохідна зона" або 3.43 "Небезпека".

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не надав будь-яких доказів того, що дорожній знак 3.1 "Рух заборонено", порушення якого встановлено оскаржуваною постановою, знаходився у зоні дії дорожніх знаків 5.33 "Пішохідна зона" або 3.43 "Небезпека".

Водночас, з наявного в матеріалах справи фотознімку, наданого позивачем, вбачається, що спірний дорожній знак 3.1 "Рух заборонено" встановлено на ділянці дороги, яку не позначено дорожніми знаками 5.33 "Пішохідна зона" або 3.43 "Небезпека".

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивачем не порушувалося вимог дорожнього знаку 3.1 "Рух заборонено", оскільки випадки, за яких цей знак забороняє рух, фактично не мали місце, а тому відповідачем безпідставно винесено оскаржувану постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення позову.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно пункту 3 частини третьої статті 286 КАС за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи / висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, то оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а позов задоволенню.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 317, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 03 березня 2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до інспектора СРПП Бахмацького ВП старшого лейтенанта поліції Туза Івана Олександровича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову серії ДП 18 № 404413 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 25.11.2019.

Закрити справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя А.Ю. Коротких

Суддя І.В. Федотов