Справа № 263/18943/19
Суддя: Соловйов О. Л.
Дата ухвалення: 2020-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/263/10/2020
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2020 року Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області в складі: головуючого судді Соловйова О.Л., за участю секретаря Кирилюк В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні суду справу адміністративної юрисдикції за адміністративним позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення Маріупольського міжрайонного відділу міграційного контролю та адміністративного провадження ГУ ДМС України в Донецькій області №62 від 28.11.2019 про примусове повернення до країни походження громадянина Азербайджану ОСОБА_1 в частині заборони подальшого в`їзду в Україну терміном на три роки,

В С Т А Н О В И В :

Конуп І.М., що діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення Маріупольського міжрайонного відділу міграційного контролю та адміністративного провадження ГУ ДМС України в Донецькій області №62 від 28.11.2019 про примусове повернення до країни походження громадянина Азербайджану ОСОБА_1 в частині заборони подальшого в`їзду в Україну терміном на три роки.

Свої вимоги мотивував тим, що 28 листопада 2019 року Маріупольським міжрайонним відділом міграційного контролю та адміністративного провадження ГУ ДМС України в Донецькій області відносно позивача складений протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 203 КУпАП України та винесена постанова про накладення адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 203 КУпАП у виді штрафу в розмірі 1700,00 грн. Окрім цього, 28.11.2019 начальником Маріупольського міжрайонного відділу міграційного контролю та адміністративного провадження ГУ ДМС України в Донецькій області прийнято рішення про примусове повернення за межі України до країни походження або третьої країни громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 та зобов`язано покинути територію України у термін до 27.12.2019. 03.12.2019 на виконання постанови про накладення адміністративного стягнення за ч.1 ст.203 КУпАП ОСОБА_1 був сплачений штраф у розмірі 1700,00 грн. Також вказав на те, що процедура заборони в`їзду в Україну не є прямим наслідком примусового видворення іноземця. Підстави для заборони в`їзду іноземця в Україну визначені ст. 26 Закону України від 22 вересня 2011 року № 3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон № 3773-VI), вони є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають. Разом з тим ст. 26 Закону № 3773-VI не визначено підстав для заборони в`їзду в Україну іноземцю, а лише передбачено можливість встановлення такої заборони строком на 3 роки у випадку прийняття рішення про примусове повернення. Сам позивач до кримінальної відповідальності не притягувався, в розшуку не перебуває, а тому обставин, які б забороняли в`їзд в Україну, відповідачем не виявлено. Крім того, у позивача є цивільна дружина та неповнолітня дитина, які потребують утримання, батьківського піклування та турботи. У зв`язку з цим звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28.12.2019 призначений судовий розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28.12.2019 до набрання рішення у справі №263/18943/19 законної сили зупинена дія рішення Маріупольського міжрайонного відділу міграційного контролю та адміністративного провадження ГУ ДМС України в Донецькій області №62 від 28.11.2019 про примусове повернення до країни походження громадянина Азербайджану ОСОБА_1 в частині заборони подальшого в`їзду в Україну терміном на три роки.

03 лютого 2020 року до суду надійшов відзив представника відповідача - ОСОБА_5 на пред`явлений адміністративний позов. У своєму відзиві відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки відповідач по відношенню до позивача діяв у відповідності з наданими повноваженнями та у визначений спосіб. Так, ОСОБА_1 прибув на територію України у травні 2013 року, строк тимчасового перебування на території України закінчився у серпні 2013 року. Саме з цього часу він перебуває на території України без реєстрації та документів, що дають право на перебування або проживання, від виїзду з України ухиляється, підстави для подальшого перебування відсутні. У встановленому законом порядку ОСОБА_1 до органів Міграційної служби з питань продовження строку перебування на території України, оформлення дозволу на імміграцію або посвідки на тимчасове проживання в Україні не звертався. За наведених обставин, 28.11.2019 позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 грн., який ОСОБА_1 сплатив 03.12.2019. З метою забезпечення вимог законодавства України, на підставі положень ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», 28.11.2019 Маріупольським міжрайонним відділом міграційного контролю та адміністративного провадження ГУ ДМС України в Донецькій області було винесено законне рішення №62, яким вирішено примусово повернути ОСОБА_1 за межі України до країни походження або третьої країни та заборонити подальший в`зд в Україну строком на три роки. Виходячи з вищевикладеного, рішення, яке оскаржує позивач, є законним, підстав для його скасування не вбачається, тому позивачу слід відмовити у задоволені позовних вимог.

Позивач ОСОБА_1 та його представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити.

Представник Головного управління Державної міграційної служби України у Донецькій області заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиву, просив у задоволенні позову відмовити.

Враховуючи позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини.

ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Республіки Азербайджан, є громадянином Азербайджану, що підтверджено закордонним паспортом громадянина Азербайджанської Республіки НОМЕР_1 строком дії від 30.09.2014 року до 29.09.2024 року, виданого МВС Азербайджану.

28 листопада 2019 року Маріупольським міжрайонним відділом міграційного контролю та адміністративного провадження ГУ ДМС України в Донецькій області складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП.

Вимогами ч. 1 ст. 203 КУпАП передбачена відповідальність за порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті.

Постановою начальника Маріупольського міжрайонного відділу міграційного контролю та адміністративного провадження ГУ ДМС України в Донецькій області від 28 листопада 2019 року на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн. в дохід держави за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП, який був сплачений позивачем 03.12.2019.

Зі змісту зазначеної постанови вбачається, що 28 листопада 2019 року було встановлено, що громадянин Азербайджану ОСОБА_1 , уродженець Азербайджану, порушив правила перебування іноземців в Україні, а саме, ухилявся від виїзду з України після закінчення терміну перебування в цій країні.

Предметом розгляду даної справи є рішення начальника Маріупольського міжрайонного відділу міграційного контролю та адміністративного провадження ГУ ДМС України в Донецькій області за № 62 від 28 листопада 2019 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 .

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 360 (далі - Положення) Державна міграційна служба України (ДМС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Згідно з пунктом 2 Положення ДМС у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Порядок регулювання суспільних відносин у сфері примусового повернення чи примусового видворення іноземця або осіб без громадянства за межі території України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VI.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 1 цього Закону іноземцями та особами без громадянства, які тимчасово перебувають на території України, є іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території Україні протягом дії візи або на період, установлений законодавством чи міжнародним договором України, або якщо строк їх перебування на території України продовжено в установленому порядку.

Відповідно до Угоди про взаємне визнання віз держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав від 09 жовтня 1992 року для громадян країн-учасниць СНД встановлено безвізовий порядок в`їзду.

Пунктом 15 статті 4 вказаного Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Згідно з частиною першої статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну; якщо така особа намагається здійснити в`їзд через контрольні пункти в`їзду - виїзду на тимчасово окуповану територію без спеціального дозволу або така особа під час попереднього перебування на території України здійснила виїзд із неї через контрольний пункт в`їзду - виїзду.

Згідно зі ст. 26 Закону № 3773-VI іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення. Рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в`їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України. Один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України.

Рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду.

Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Контроль за правильним і своєчасним виконанням рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства здійснюється органом, що його прийняв.

З метою контролю за виконанням іноземцем та особою без громадянства рішення про примусове повернення службові особи органу охорони державного кордону чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції, можуть супроводжувати такого іноземця та особу без громадянства по території України.

У разі прийняття рішення про примусове повернення в паспортному документі іноземця або особи без громадянства скасовується віза і вилучаються документи, що підтверджують законні підстави перебування в Україні.

Примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства (далі - іноземців), їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України визначає Інструкція про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року № 353/271/150 (далі - Інструкція).

Згідно з пунктом 1.5 Інструкції іноземці можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну зокрема на підставі рішення територіальних органів, територіальних підрозділів ДМС, про примусове повернення або примусово видворенні на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду про примусове видворення.

Пункт 1.6 Інструкції вказує, що підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців за межі України є:

- дії іноземців, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;

- дії іноземців, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку;

- якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні.

Як вбачається з рішення про примусове повернення в країну походження, підставами для прийняття відповідачем спірного рішення стало те, що під час відпрацювання території м. Маріуполя при перевірці документів біля будинку за адресою: АДРЕСА_1 співробітниками Лівобережного ВП ЦВП ГУНП було встановлено громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , який перебуває на території України з 2013 року, до відповідних органів з приводу оформлення дозволу на іміграцію в Україну не звертався, від виїзду з України ухиляється. ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності не притягався, в розшуку, під слідством та судом в Україні не перебуває, обставин, які б забороняли б примусове повернення з України в країну походження чи третю країну відповідно до статті 31 Закону № 3773-VI не виявлено.

За вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП, позивачем було добровільно сплачено штраф.

Слід також відзначити, що правовою підставою для прийняття рішення № 62 від 28 листопада 2019 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства у тексті рішення визначено саме вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП. Також зазначено, що з метою забезпечення виконання положень п. 1 ч. 1 ст. 13, ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється, на підставі чого на три роки заборонено позивачу в`їзд в Україну.

Глава 14 Кодексу України про адміністративні правопорушення має назву «Адміністративні правопорушення, що посягають на громадський порядок і громадську безпеку» та містить від ст. 173 по ст. 184 КУпАП, що передбачають відповідальність за вчинення правопорушень, що посягають на громадську безпеку, зокрема такі, як: дрібне хуліганство, вчинення насильства в сім`ї, розпивання алкогольних напоїв, заняття проституцією, невиконання батьківських обов`язків тощо.

До цього переліку не належить ст. 203 КУпАП, за порушення якого ОСОБА_1 28 листопада 2019 року притягнуто до адміністративної відповідальності посадовою особою Маріупольського МРВ МКАП ГУДМС у Донецькій області і вирішено примусово повернути до країни походження або третьої країни.

Про вчинення позивачем будь-яких суспільно-небезпечних діянь на території України, які б посягали на національну безпеку України або охорону громадського порядку, відомостей суду не надано.

Статтею 26 Конституції України встановлено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

З аналізу норм діючого законодавства вбачається, що уповноважені органи державної влади (міграційні органи, органи Служби безпеки України, органи охорони державного кордону), приймаючи рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства до країни проходження, не зобов`язані одночасно приймати рішення й про заборону в`їзду цієї особи на територію України.

Встановлена частиною другою статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» можливість прийняття рішення про заборону подальшого в`їзду в Україну свідчить про наявність в органу ДМС дискреційних повноважень.

Тобто, суб`єкту владних повноважень надається свобода, оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів можливих рішень.

Виходячи з конструкції правової норми, закріпленої в частині другій статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», рішення про заборону подальшого в`їзду в Україну не є обов`язковою санкцією, а являється факультативною, яка може застосовуватись під час прийняття рішення про примусове повернення в країну походження, за наявності передбачених Законом підстав, встановлених ч. 1 ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

При цьому, статтею 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» не визначено підстави для заборони в`їзду в Україну іноземцю або особі без громадянства, а лише передбачено можливість встановлення такої заборони строком на 3 роки, у випадку прийняття рішення про примусове повернення.

Таким чином, при прийнятті рішення про заборону в`їзду на територію України іноземця або особи без громадянства, щодо яких приймається рішення про примусове повернення в країну походження, суб`єкт владних повноважень повинен керуватися передбаченими законом підставами для заборони в`їзду в Україну іноземців та осіб без громадянства, які визначені в статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Відповідно до рішення про примусове повернення в країну походження, позивач до кримінальної відповідальності не притягувався, у розшуку, під слідством та судом в Україні не перебуває, обставин, які б забороняли б примусове повернення з України в країну походження чи третю країну відповідно до статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» не виявлено.

Докази, які свідчать про наявність достатніх підстав для застосування до позивача заборони в`їзду в Україну терміном на три роки, в матеріалах справи відсутні.

Суд не приймає до уваги доводи про наявність в органу ДМС дискреційних повноважень, зокрема стосовно того, що суб`єкту владних повноважень надається свобода, оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів можливих рішень, оскільки це не позбавляє обов`язку суб`єкта владних повноважень діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 10 квітня 2019 року по справі № 802/294/17-а (провадження № К/9901/22880/18), що в контексті ч. 5 ст. 242 КАС України, є обов`язковою для врахування судом.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що те правопорушення, яке вміняється позивачу як порушення законодавчо встановленого порядку перебування на території України, не є достатньою підставою для застосування заходів у вигляді примусового повернення у країну походження, та у спірних правовідносинах необхідним і достатнім засобом реагування відповідача на вказане порушення, з необхідністю заборони в`їзду в України терміном на три роки.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Пункт 3 частини 2 ст. 245 КАС України встановлює способи захисту від протиправного рішення суб`єкта владних повноважень. Тому передусім суд повинен зробити висновок про протиправність такого рішення, яка полягає у незаконності чи невідповідності іншому правовому акту з вищою юридичною силою.

Тобто застосування одного із встановлених законом засобів захисту порушеного права позивача - скасування рішення - можливо у разі задоволення вимог про визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У зв`язку з цим суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та більш конкретніше сформулювати резолютивну частину рішення з метою повного захисту прав та інтересів позивача.

За встановлених обставин суд приходить висновку про задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі.

Керуючись ст. 19 Конституції України, Законом України "Про правовий статусі іноземців та осіб без громадянства", глави 14 КУпАП, ст.ст. 2, 5, 7-9,72-79, 90, 241, 242, 243, 246, 250, 255, 268, 269, 288, 289, 371 КАС України, суд,

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення Маріупольського міжрайонного відділу міграційного контролю та адміністративного провадження ГУ ДМС України в Донецькій області №62 від 28.11.2019 про примусове повернення до країни походження громадянина Азербайджану ОСОБА_1 в частині заборони подальшого в`їзду в Україну терміном на три роки, задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Маріупольського міжрайонного відділу міграційного контролю та адміністративного провадження ГУ ДМС України в Донецькій області №62 від 28.11.2019 про примусове повернення до країни походження громадянина Азербайджану ОСОБА_1 в частині заборони подальшого в`їзду в Україну терміном на три роки.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Першого Апеляційного адміністративного суду через Жовтневий районний суд міста Маріуполя протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.Л.Соловйов