Справа № 1340/5002/18
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2020-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1340/5002/18
УХВАЛА

про відмову в задоволенні заяви про перегляд

судового рішення за нововиявленими обставинами

25 березня 2020 рокум. Львів
Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Коморного О.І.

секретар судових засідань Бабич Ю.Б.

за участю

заявника ОСОБА_1

представника заявника Соколов О.В.

представника відповідача не прибув

розглянув у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08.05.2019 в справі за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Національної поліції у Львівській області, поновлення на службі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В с т а н о в и в:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду 23.12.2019 року надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08.05.2019 в справі за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Національної поліції у Львівській області, поновлення на службі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами заявник зазначив істотні для справи обставини, що не були і не могли бути йому відомі на час розгляду справи.

Вказує, що 27.11.2019 року на адресу представника заявника - адвоката Торопчина О.Д., із яким нещодавно укладено договір про надання правової допомоги, (та який не приймав участь у судових засіданнях у суді першої та апеляційної інст.), від ГУНП у Львівській області (Відповідача) надійшов Лист - відповідь від 25.11.2019 року із запитуваною інформацією та документами. Серед отриманих в інтересах заявника ОСОБА_1 документів є супровідний лист від ГУНП у Львівській області разом із завіреною копію подання від 04.10.2018 року про звільнення слідчого поліції ОСОБА_1 зі служби в Національній поліції України, в порядку реалізації дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби. У поданні від 04.10.2018 року йдеться про те, що заявник допустив систематичне порушення вимог кримінально - процесуального закону (КПК України), за що і підлягає звільненню.

В обґрунтування заяви покликається на те, що згаданим вище матеріалам (доказам) не була надана належна правова оцінка судом, (через не обізнаність та відсутність таких в розпорядженні суду), через що заявник в порядку передбаченому ст. 361 КАСУ звернувся до суду.

Зазначає, що передумовою видачі відповідачем наказу про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції було нещодавно отримане з ГУНП у Львівській області подання датоване 04.10.2018 року, примірник якого відсутній в матеріалах адміністративної справи та яке не було надано до суду відповідачем разом з із подачею відзиву та іншими запитуваними судом матеріалами. Згідно реквізитів подання, його підписантом є начальник Мостиського ВП Яворівського відділку поліції ГУНП у Львівській області Карапата М.Г. Поряд з тим, відповідно до вимог Наказу МВС України № 570 від 06.07.2017 року зареєстрованого 27.07.2017 року у Міністерстві Юстиції України № 918/3078 регламентовано організацію діяльності органів досудового розслідування Національної поліції України. Відповідно до положень вказаного наказу, прямо передбачено, що відносно службових осіб поліції в статусі «СЛІДЧИЙ» існує спеціальна правова процедури призначення, переміщення та звільнення з посади/служби. Зокрема у наказі йдеться про те, що подання про звільнення слідчого поліції з посади та/або служби в поліції вноситься на ім`я начальника ГУНП (в областях) виключно начальниками слідчих управлінь. Вказує, що заявник в розумінні вимог Закону був «СЛІДЧИМ», проте особа яка підписала подання на звільнення ОСОБА_1 зі служби не підпадає під нормативно - правове визначення (ст. 3, 36 КПК України) поняття «СЛІДЧОГО», що також вбачається з поданих, як заявником ОСОБА_1 , так і (підписантом подання) ОСОБА_2 на сайт НАЗК е-декларацій. Отже, подання про звільнення ОСОБА_1 зі служби (в порядку реалізації дисциплінарного стягнення) внесено не уповноваженою на те особою, себто в порушенні вимог ст. 19 Конституції України, яка зобов`язує органи державної влади, їх посадових осіб діяти не інакше, як в межах та і спосіб визначений законом.

Ухвалою від 27.12.2019 відкрито провадження за нововиявленими обставинами.

Від представника відповідача надійшло клопотання від 12.02.2019 року на заяву про перегляд рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08.05.2019 р. у якому просить не вважати зазначені у заяві обставини істотними і такими, що могли б вплинути на результат вирішення спору та залишити рішення суду в силі

В судовому засіданні заявник та представник просять суд задовольнити подану заяву про перегляд судового рішення.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, однак таке не оформлене належним чином через відсутність електронного цифрового підпису.

Суд не погоджується із доводами заявника щодо наявності підстав для задоволення заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, виходячи з оцінки наявних у матеріалах справи доказів, а також аналізу наступних норм та обставин.

Згідно ч. 1 ст. 361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Частиною 2 ст. 361 КАС України, передбачено підстави для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами:

1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлення вироком суду або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, яке підлягає перегляду.

Аналіз наведених положень вказує на те, що під обставинами, які зазначаються у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, слід розуміти конкретні юридичні факти, які могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час вирішення справи.

Отже, необхідними ознаками нововиявлених обставин є, по-перше, їх наявність на момент вирішення справи, по-друге, те, що ці обставини не були відомі і не могли бути відомі на той час суду та хоча б одній особі, яка брала участь у справі. Наявність обох цих умов для визнання обставини нововиявленою є обов`язковою.

До нововиявлених обставин належать факти об`єктивної дійсності, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного розв`язання спору. Необхідними та загальними ознаками нововиявлених обставин є:

- існування цих обставин під час розгляду та вирішення справи і ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява;

- на час розгляду справи ці обставини об`єктивно не могли бути відомі ні заявникові, ні суду;

- істотність цих обставин для розгляду справи (тобто коли врахування цих обставин судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Нововиявлена обставина - це юридичний факт, який передбачений нормами права і тягне виникнення, зміну або припинення правовідносин; юридичний факт, що має істотне значення для вирішення конкретної справи; юридичний акт, який існував на момент звернення заявника до суду з позовом і під час розгляду справи судом; юридичний факт, який не міг бути відомий ані особі, яка заявила про це в подальшому, ані суду, що розглядав справу, оскільки, якби нововиявлена обставина була відома суду під час постановлення судового рішення, вона б обов`язково вплинула на остаточні висновки суду.

Не вважаються нововиявленими обставинами нові докази, які виявлені після постановлення рішення суду. Не можуть вважатися нововиявленими обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі.

Істотність обставини означає те, що якби суд її міг врахувати при вирішенні справи, то це тією чи іншою мірою вплинуло б на результат вирішення справи.

Як зазначив Пленум Вищого адміністративного суду України в постанові від 22.05.2015 № 7 "Про узагальнення судової практики розгляду адміністративними судами заяв про перегляд судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами" нововиявлені обставини - це факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення прав і обов`язків осіб, що беруть участь у справі, тобто юридичні факти. Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення, та породжують процесуальні наслідки, впливають на законність і обґрунтованість ухваленого без їх врахування судового рішення. Ці обставини повинні бути належним чином підтверджені письмовими доказами, показаннями свідків, нотаріальною формою певних документів тощо.

Не вважаються нововиявленими нові обставини, які виявлені після ухвалення судом рішення, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах.

У відповідності до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, а згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод від 20 березня 1952 року та практика Європейського Суду з прав людини застосовується в Україні як джерело права, і така є частиною національного законодавства в розумінні статті 9 Конституції України.

У п. 46 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Устименко проти України" від 06.10.2015 Суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу resjudicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою потворного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі "Рябих проти Росії" (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-Х).

Аналогічна правова позиція Європейським судом також викладена у рішенні від 28 жовтня 1999 року в справі "Брумареску проти Румунії" (п. 61).

Як на підставу для перегляду рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08.05.2019 у справі № 1340/5002/18 за нововиявленими обставинами заявник посилається на те, що подання про звільнення ОСОБА_1 , зі служби (в порядку реалізації дисциплінарного стягнення) внесено не уповноваженою на те особою, себто в порушенні вимог ст. 19 Конституції України, яка зобов`язує органи державної влади, їх посадових осіб діяти не інакше, як в межах та і спосіб визначений законом.

Суд зазначає, що правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року №580-VIII (далі - Закон №580-VIII).

Згідно з пунктами 1 та 2 частини першої статті 18 Закону №580-VIII поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Частиною першою статті 19 Закону №580-VIII встановлено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 77 цього ж Закону серед підстав для звільнення зі служби в поліції виокремлює реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Пунктом 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 23 грудня 2015 року №901-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що до набрання чинності Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції» поширити на поліцейських дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України».

Як встановлено судом, підстава для звільнення позивача зі служби зумовлена порушенням службової дисципліни, вимог п.1, 2 ч.1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію України» та систематичним порушенням вимог ст. ст.. 2, 9, 28, 40 КПК України, що виразилось у неналежному проведенні досудового розслідування у кримінальних провадженнях.

Преамбулою Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року №3460-IV (далі - Дисциплінарний статут) встановлено, що цей Статут визначає сутність службової дисципліни, обов`язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - особи рядового і начальницького складу) стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень.

Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна означає дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів МВС підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги.

Види дисциплінарних стягнень за порушення службової дисципліни наведені в статті 12 Дисциплінарного статуту, найсуворішим з яких є звільнення з органів внутрішніх справ, що застосовується як крайній захід дисциплінарного впливу.

Дисциплінарне стягнення, як звільнення з органів внутрішніх справ, звільнення з посади, пониження в спеціальному званні на один ступінь, накладається начальниками, яким надано право прийняття на службу до органів внутрішніх справ, призначення на посаду, присвоєння спеціального звання (абзац сьомий статті 13 Дисциплінарного статуту).

Порядок накладання дисциплінарних стягнень врегульований статтею 14 Дисциплінарного статуту, за змістом якої з метою з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць. Забороняється проводити службове розслідування особам, які є підлеглими порушника, а також особам - співучасникам проступку або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника порушника. Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Оголошувати дисциплінарне стягнення особі начальницького складу в присутності його підлеглих заборонено. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу.

Як встановлено судом, з метою з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку відповідачем призначалось службове розслідування, висновки якого стали підставою для прийняття відповідачем рішення про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Перевіряючи законність дій відповідача, суд під час розгляду справи дійшов висновку, що в матеріалах справи наявні докази, які підтверджують викладену у висновку службового розслідування інформацію щодо вчинення позивачем дисциплінарного проступку, а службове розслідування проведено з дотриманням норм чинного законодавства. Крім того, слід зазначити, що у суду не виникало сумніву в проведенні такого розслідування об`єктивно та повно.

Положення статті 13 Дисциплінарного статуту передбачають право начальників щодо накладання дисциплінарних стягнень. Міністрові внутрішніх справ України належить право накладати дисциплінарні стягнення, передбачені цим Статутом, на всіх осіб рядового і начальницького складу. Інші начальники накладають дисциплінарні стягнення в межах прав, наданих їм міністром внутрішніх справ України. Начальник, який не наділений правом накладання дисциплінарних стягнень, має право порушити перед старшим прямим начальником клопотання про притягнення особи рядового або начальницького складу до дисциплінарної відповідальності. Правом накладання дисциплінарних стягнень користуються тільки прямі начальники. Начальник, який перевищив надане йому право накладати дисциплінарні стягнення, несе відповідальність за цим Статутом. Дисциплінарне стягнення, накладене з порушенням вимог цього Статуту, скасовується начальником, який його наклав, або старшим прямим начальником. Старший прямий начальник має право протягом одного місяця з дня оголошення особі рядового або начальницького складу наказу про накладення дисциплінарного стягнення посилити, а протягом року - пом`якшити чи скасувати дисциплінарне стягнення, накладене підлеглим йому начальником, якщо встановлено, що воно не відповідає тяжкості вчиненого проступку. Такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з органів внутрішніх справ, звільнення з посади, пониження в спеціальному званні на один ступінь, накладаються начальниками, яким надано право прийняття на службу до органів внутрішніх справ, призначення на посаду, присвоєння спеціального звання.

Наведені положення статті 13 Дисциплінарного статуту кореспондуються з положеннями статей 15, 47, 48 Закону №580-VIII, відповідно до яких призначення і звільнення з посад поліцейських шляхом видання відповідного наказу, здійснюється посадовою особою поліції, яким надано право на прийняття на службу до органів внутрішніх справ.

Суд вважає за необхідне зазначити, що подання на звільнення у процедурі накладення дисциплінарного стягнення, не є визначальним критерієм, який впливає на встановлення справедливого ставлення до особи під час процедури накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення особи за результатами проведеного службового розслідування і встановлення факту порушення особою службової дисципліни.

Натомість визначальним критерієм справедливого ставлення у такій процедурі до особи є дотримання відповідачем вимог статей 13, 14 Дисциплінарного статуту, порушення яких судом не встановлено.

Обставини даної адміністративної справи повно, всебічно та належним чином проаналізовані судом та їм надана відповідна оцінка в рішенні Львівського окружного адміністративного суду від 08.05.2019, яке залишене без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.09.2019, і такі судові рішення набрали законної сили.

Враховуючи те, що суд при розгляді справи погодився з висновком відповідача про наявність у діях позивача складу дисциплінарного проступку та дотримання норм чинного законодавства під час проведення службового розслідування, то в даному випадку посилання заявника на процедурне порушення, яке полягає в тому, що подання на звільнення подано особою, яка не була не це уповноважена законом, є лише формальною підставою, яка у спірних правовідносинах не може бути суттєвою і вказувати на незаконність спірних наказів про звільнення позивача, що тягне за собою поновлення на службі в поліції.

Така позиція суду ґрунтується на позиції Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду викладеній у Постанові від 05 грудня 2019 року (справа №813/1616/16 адміністративне провадження №К/9901/12187/18).

Проаналізувавши усе вище викладене, суд вважає безпідставним покликання заявника на істотність зазначеної нововиявленої обставини, оскільки така не могла вплинути на прийняття судом рішення у даній справі.

Згідно з ч. 1 ст. 9, ст. 72, ч.ч. 1, 2, 5 ст. 77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до ч. 4 ст. 368, ч. 1 ст. 369 КАС України, за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може:

1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі;

2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення;

3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

У разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст.ст. 72-77, 90, 241-243, 248, 256, 368, 369 КАС України, суд -

постановив:

1. У задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08.05.2019 в справі за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Національної поліції у Львівській області, поновлення на службі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити повністю.

2. Судові витрати розподілу не підлягають.

Ухвала суду може бути оскаржена до Восьмого апеляційного адміністративного суду згідно ст. 295 КАС України.

Ухвала суду набирає законної сили у порядку та строки згідно ст. 256 КАС України.

Повний текст ухвали складений 27.03.2020

Суддя Коморний О.І.