Справа № 300/193/20
Суддя: Григорук О.Б.
Дата ухвалення: 2020-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"16" березня 2020 р. справа № 300/193/20
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
судді Григорука О.Б.,
при секретарі Королевич О.В.,
за участю: представника позивача - Деренько З.М., представника відповідача - Хімченко В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці в Івано-Франківській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу №ІФ1817/1667/АВ/П/ТД-ФС від 27.12.2019, -
ВСТАНОВИВ:
Фізична особа підприємець ОСОБА_1 30.01.2020 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Держпраці в Івано-Франківській області про визнання протиправною та скасування постанови №ІФ1817/1667/АВ/П/ТД-ФС від 27.12.2019 про накладення штрафу в розмірі 625950 гривень на підставі абзацу 2 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України.
Позовні вимоги мотивовано тим, що оскаржувана постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами прийнята відповідачем протиправно та без врахування всіх обставин, які мали значення для її прийняття. Представник позивача зазначила, що позивачем не допущено порушення вимог статті 24 Кодексу законів про працю України, оскільки державний інспектор при проведенні перевірки помилково дійшов висновку про те, що цивільно-правова угода, укладена позивачем з ОСОБА_2 має ознаки трудового договору. Представник позивача зазначила, що на особу, яка виконувала зобов`язання за вказаною цивільно-правовою угодою, не поширювалися правила внутрішнього трудового розпорядку, виконавець робіт не приймались для виконання робіт за певною посадою, кваліфікацією, при цьому її робота не відображалась в табелі обліку використання робочого часу на підприємстві, а винагорода нараховувалась на підставі актів виконаних робіт. Крім цього, позивач вважає, що відповідач безпідставно дійшов висновку про допуск осіб до роботи без укладення трудового договору, оскільки особи, зазначені у акті перевірки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 трудових функцій не виконували, були присутні за місцем перевірки для ознайомлення з умовами роботи до якої мали приступити згідно умов укладених трудових договорів з 15.11.2019, а громадянка ОСОБА_5 з 18.11.2019, про що завчасно було подані повідомлення до державної податкової служи. З огляду на вищевказане позивач вважає, що посадові особи відповідача під час проведення інспекційного відвідування неповно з`ясували всі обставини, що призвело до помилкових висновків. Просить визнати протиправною та скасувати постанову №ІФ1817/1667/АВ/П/ТД-ФС від 27.12.2019 про накладення штрафу в розмірі 625950 гривень, прийняту за результатами інспекційного відвідування.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.02.2020 відкрито провадження в адміністративній справі та визначено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження із викликом осіб у судовому засідання.
Одночасно із позовом 30.01.2020 позивач звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з заявою про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі постанови №ІФ1817/1667/АВ/П/ТД-ФС від 27.12.2019 до вирішення справи по суті.
Івано-Франківський окружний адміністративний суд ухвалою від 03.02.2020 задовольнив заяву позивача та зупинив стягнення на підставі постанови Управління Держпраці в Івано-Франківській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ІФ797/45/АВ/П/ПТ/ТД-1ФС від 07.06.2018 - до набрання законної сили судовим рішенням в даній адміністративній справі (а.с.119-121).
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві. Просила позов задовольнити.
Представник Управління Держпраці в Івано-Франківській області щодо задоволення позов заперечив з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву від 19.02.2020 №17-09/15-10/1492 (а.с. 130-140). В обґрунтування своєї правової позиції представник відповідача зазначив, що позивач допустив порушення вимог трудового законодавства, зокрема, порушення статті 24 Кодексу законів про працю України, а цивільно-правова угода, укладена позивачем з ОСОБА_2 , має ознаки трудового договору, оскільки предметом зазначеної цивільно-правової угоди є процес праці, а не її кінцевий результат. При цьому, робота, яку виконувала виконавець за цивільно-правовим договором, відноситься до основної діяльності позивача та співпадає з обов`язками посади менеджера зі збуту. Крім цього, вказав, що позивачем допущено до роботи без укладення трудового договору, громадян ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . Таким чином, на підставі виявлених порушень, відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України відповідачем прийнято постанову №ІФ1817/1667/АВ/П/ТД-ФС від 27.12.2019 про накладення штрафу в розмірі 625950 гривень. Представник відповідача зазначив, що Управління Держпраці в Івано-Франківській області під час прийняття оскаржуваної постанови діяло в межах своїх повноважень та у спосіб передбачений нормами діючого законодавства. У задоволені позову просив відмовити.
Розглянувши позовну заяву, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, допитавши свідків, судом встановлено наступне.
Відповідно до листа Департаменту з питань праці Держпраці від 20.09.2019 та листа Державної податкової служби України від 05.09.2019 (а.с. 141, 142), на підставі наказу від 13.11.2019 №1384-Д та направлення на перевірку від 13.11.2019 №15-10/6706 інспектором праці Управління Держпраці в Івано-Франківській області в період з 14.11.2019 по 21.11.2019 було заплановане проведення інспекційного відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо додержання вимог законодавства про працю.
14.11.2019 інспектором праці вручено направлення на проведення інспекційного відвідування ОСОБА_7 , довіреність №187 від 25.01.2018 (а.с. 146, 148) та цього ж дня складено вимогу до позивача про надання/поновлення документів №ІФ1817/1667/ПД, якою зобов`язано позивача у строк до 15.11.2020 13 години 00 хвилин надати належним чином завірені копії документів, які необхідні для проведення інспекційного відвідування (а.с. 147).
19.11.2019 інспектором праці Остафійчуком І.А. складено акт інспекційного відвідування №ІФ1817/1667/АВ (а.с.170-174), яким, серед іншого, зафіксовано порушення позивачем частини третьої статті 24 Кодексу законів про працю України та постанови Кабінету Міністрів України №413, а саме допущено працівників до роботи без укладення трудового договору.
Актом інспекційного відвідування встановлено, що 14.11.2019 об 14 годині 26 хвилин за місцем фактичного здійснення діяльності за адресою АДРЕСА_1 (call- ІНФОРМАЦІЯ_1 « ІНФОРМАЦІЯ_2 ») на робочому місці серед інших працівників знаходились ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . При цьому, з наданих документів встановлено, що з ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 трудові договори укладені 15.11.2019 з датою початку роботи з 15.11.2019 та подано повідомлення про прийняття працівника на роботу 15.11.2019 об 21 годині 15 хвилин, а з ОСОБА_5 трудовий договір укладений 15.11.2019 з датою початку роботи з 18.11.2019 та подано в органи ДПС повідомлення про прийняття на роботу 15.11.2019 об 21 годині 20 хвилин. Всі особи надали пояснення про те, що вони проходили стажування. Відповідач дійшов висновку, що у вказаних випадках мало місце подання повідомлення про прийняття на роботу після фактичного допуску працівника до роботи.
Також актом встановлено, що згідно договору підряду про виконання робіт з телемаркетингу укладеного між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , останньою виконувалась робота, яка співпадає з обсягом роботи менеджера із збуту, посада якого передбачена штатним розписом. Особи, які здійснювали перевірку дійшли висновку, що даний договір містить ознаки трудового договору предметом якого є процес праці виконання роботи за певною спеціальністю.
Таким чином, відповідач дійшов висновку, що ФОП ОСОБА_1 трудові договори з даними працівниками уклав після фактичного допуску працівників до роботи, повідомлення про прийняття працівників на роботу до органів державної фіскальної служби подано 15.11.2019 о 21 год. 15 хв., тобто здійснив фактичний допуск працівників ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 до роботи без належного оформлення трудових відносин, чим порушено частину третю статті 24 КЗпП України.
Листом №05-07/15-10/6941 від 21 листопада 2019 року Управління Держпраці в Івано-Франківській області повідомило позивача про одержання уповноваженою посадовою особою 19.11.2019 акту інспекційного відвідування, та додатково повідомлено, що справа про накладення штрафу у зв`язку з виявленим фактом використання неоформлених працівників розглядається у 45 денний строк з дня, що настає за днем одержання уповноваженою особою вищезазначених документів (а.с. 196, 197).
27.11.2019 позивачем подано до Управління Держпраці в Івано-Франківській області заперечення до акту інспекційного відвідування (а.с. 175, 176). Відповіддю на заперечення від 02 грудня 2019 року відповідач повідомив позивача, що зауваження до акту інспекційного відвідування є недостатньо переконливими (а.с. 177-179).
27 грудня 2019 року відповідачем винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ІФ1817/1667/АВ/П/ТД-ФС, якою за порушення вимог частини 3 статті 24 КЗпП України, постанови Кабінету Міністрів України №413 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу», відповідальність за які передбачено абзацом 2 частини 2 статті 265 КЗпП України накладено на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штраф у розмірі 625950 гривень (а.с. 199).
Вважаючи вищенаведену постанову №ІФ1817/1667/АВ/П/ТД-ФС від 27.12.2019 про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами протиправною, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся з даним адміністративним позовом до суду, в якому просить суд вказану постанову скасувати.
Вирішуючи даний спір, суд виходив з таких мотивів та норм права.
Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності .
Відповідно до статті 1 вказаного Закону державний нагляд (контроль) це діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.
Частиною 4 статті 2 Закону України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності передбачено, що заходи контролю здійснюються зокрема органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.
В свою чергу, процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю визначає Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 №295.
Відповідно до пункту 2 вказаного Порядку державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема, Держпраці та її територіальних органів.
Згідно пункту 5 Порядку, інспекційні відвідування проводяться, зокрема: за повідомленням посадових осіб органів державного нагляду (контролю), про виявлені в ході виконання ними контрольних повноважень ознак порушення законодавства про працю; за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту
В даному випадку інспекційне відвідування проведено на підставі листа Департаменту з питань праці Держпраці від 20.09.2019 та листа Державної податкової служби України від 05.09.2019 (а.с. 141, 142).
Пунктом 19 Порядку визначено, що за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.
Згідно матеріалів справи, за результатами проведення інспекційного відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 19.11.2019 представником відповідача складено акт інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю за №ІФ1817/1667/АВ (а.с.170-174), а також видано відповідний припис, який в даному провадженні не оскаржується.
Пунктом 27 Порядку передбачено, що у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об`єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.
Щодо наявності порушень позивачем вимог трудового законодавства як підстави для прийняття постанови №ІФ1817/1667/АВ/П/ТД-ФС від 27.12.2019, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 статті 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Порядок укладення трудового договору регламентовано статтею 24 КЗпП України. Так, відповідно до частини 1 вказаної статті 24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: при організованому наборі працівників; при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; при укладенні контракту; у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); при укладенні трудового договору з фізичною особою; в інших випадках, передбачених законодавством України.
Частиною 3 статті 24 КЗпП України встановлено, що працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
В даному випадку, згідно акту інспекційного відвідування №ІФ1817/1667/АВ (а.с.170-174), яким зафіксовано порушення позивачем частини третьої статті 24 Кодексу законів про працю України та постанови Кабінету Міністрів України №413, а саме допущено працівника до роботи без укладення трудового договору, зокрема, замість оформлення трудових відносин з ОСОБА_8 укладено договір цивільно-правового характеру, що має ознаки трудового договору.
Судом встановлено, що 04.11.2019 між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір підряду. Згідно вищевказаного договору позивач як замовник доручає, а фізична особа як виконавець бере на себе зобов`язання надати послуги з телемаркетингу, а також щодо розміщення рекламних оголошень про продаж засобів відеонагляду та охорони в мережі інтернет (п. 2.1 договору). Оплата згідно договору передбачена на підставі підписаних актів виконаних робіт (а.с.44, 45).
Також в матеріалах справи міститься додаткова угода укладена 05.11.2019 до договору підряду від 04.11.2019, якою доповнено пункт 1.1 договору підпунктом 1.1.1, згідно якого, виконавець зобов`язується надати послуги з аналізу клієнтської бази з метою моніторингу якості наданих послуг менеджерами замовника (а.с. 46).
В матеріалах справи містяться копія акту прийому-передачі наданих послуг від 29.11.2019, в яких зазначено об`єм виконаних робіт виконавцем та їх вартість (а.с. 47).
Суд звертає увагу на те, що загальне визначення цивільно-правового договору наведено у статті 626 Цивільного кодексу України. Так, вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
За приписами статті 902 Цивільного кодексу України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.
Представник відповідача зазначив, що наведений вище договір на виконання робіт від 04.11.2019, укладений фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 з ОСОБА_9 містить ознаки трудового договору, а не цивільно-правової угоди.
Таким чином, визначальним для вирішення спірних правовідносин у цій справі є наявність ознак трудових правовідносин між позивачем та зазначеною вище фізичною особою.
Верховний Суд в постанові від 26.09.2018 в праві №822/723/17 навів основні критерії розмежування трудового договору від цивільно-правової угоди.
Так, основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.
В даному випадку згідно підпункту 1.1.1 договору (з врахуванням змін внесених додатковою угодою) виконавець взяла на себе зобов`язання надати послуги з аналізу клієнтської бази замовника з метою моніторингу якості наданих послуг працівниками замовника, що також є матеріальним результатом таких угод.
Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.
Згідно пункту 1.2 договору виконавець не є штатним працівником, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, організовує самостійно процес виконання робіт.
При цьому, в матеріалах справи містяться штатні розписи позивача, в яких відсутні відомості про ОСОБА_8 (а.с. 88-96, 167, 168). Також на ОСОБА_2 не поширювалися Правила внутрішнього трудового розпорядку позивача.
Після виконання зазначеного об`єму робіт відносини між позивачем та фізичною особою за укладеним договором припинились.
Таким чином, на підставі вищенаведених обставин справи, суд дійшов висновку, що в даному випадку позивачем був укладений саме цивільно-правовий правочин, а не трудовий договір, оскільки такий правочин був укладений для досягнення результатів праці - отримання певних послуг, а не регулював сам процес праці, що властиво трудовим договорам. Крім цього, є безпідставними твердження, що обсяг робіт (послуг), які надала ОСОБА_2 співпадає з обсягом роботи менеджера із збуту, посада якого передбачена штатним розписом, оскільки виконані роботи згідно договору та акту приймання-передачі надані з метою контролю та встановлення якості роботи менеджерів позивача, що виходить за межі обсягу робіт, передбачених посадовою інструкцією менеджера зі збуту (а.с. 50-52).
Зазначені обставини вказують на те, що фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 правомірно укладено договір від 04.11.2019 з ОСОБА_2 .. В зв`язку з наведеним, суд дійшов висновку про відсутність вказаних в акті інспекційного відвідування №ІФ1817/1667/АВ від 19.11.2019 порушень частини 3 статті 24 КЗпП України, а відтак оскаржувана постанова в цій частині прийнята безпідставно та необґрунтовано.
Щодо встановленого факту допуску до роботи без укладення трудового договору, громадян ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 суд зазначає наступне.
Заперечуючи щодо позовних вимог відповідач зазначає, що в день інспекційного відвідування вказані особи перебували в приміщенні, яке використовується позивачем в підприємницькій діяльності, знаходились на робочих місцях. При цьому, представник відповідача покликається на надані вказаними особами пояснення про проходження стажування (а.с. 161-164).
Однією із обставин, на які посилається позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, є заперечення останнім факту проходження стажування ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та допуску їх до виконання роботи 14.11.2019. Серед іншого позивач вказує, що вказані особи перебували в приміщенні, де здійснювалось інспекційне відвідування, з метою ознайомлення з умовами праці та обсягом робіт, які необхідно буде виконувати у випадку надання згоди на укладення трудових договорів. Надання пояснень про проходження стажування представник позивача пояснив безальтернативністю поставленого інспектором запитання та невірним розумінням ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 поняття «стажування», на підтвердження чого надав суду копії письмових пояснень, які надані вказаними особами до Управління Держпраці в Івано-Франківській області 27.11.2019 (а.с. 53-57).
З метою встановлення вказаних обставин, судом було викликано та допитано в якості свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які підтвердили помилковість тверджень про стажування, оскільки поняття терміну стажування їм не роз`яснено, як «стажування» ними сприймалось ознайомлення з умовами праці та функцій, які необхідно буде виконувати після оформлення трудових відносин. При цьому, перебуваючи під присягою, вказані особи заперечили факт допуску їх до виконання роботи 14.11.2019 та підтвердили факт укладення трудових договорів 15.11.2019 та допуск їх до роботи 15.11.2019, а ОСОБА_5 з 18.11.2019.
Крім цього, судом встановлено, що твердження відповідача про те, що повідомлення про працевлаштування осіб направлені позивачем до органів державної фіскальної служби після допуску вказаних осіб до роботи, не знайшли свого підтвердження з врахуванням поданих суду копій повідомлень та квитанцій про їх надіслання 14.11.2019 об 21 год. 10 хв. (а.с. 58, 59). Повідомлення ж, на які посилається представник відповідача, це повторно подані повідомлення 15.11.2019 (а.с. 60-65), що не спростовує факт подання первинного повідомлення 14.11.2019, тобто до фактичного допуску вказаних осіб до роботи.
За таких обставин, за відсутності будь-яких інших доказів проходження стажування та допуску вказаних осіб до роботи без укладення трудового договору, суд вважає недоведеним факт допуску позивачем 14.11.2019 до роботи без укладення трудового договору ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та порушення позивачем вимог статті 24 Кодексу законів про працю України
Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України (пункт 1); обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) (пункт 3); безсторонньо (пункт 4); добросовісно (пункт 5); з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації (пункт 7); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) (пункт 8); своєчасно, тобто протягом розумного строку (пункт 10).
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що даний адміністративний позов слід задовольнити: визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці в Івано-Франківській області №ІФ1817/1667/АВ/П/ТД-ФС від 27.12.2019 про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці в Івано-Франківській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 сплачений судовий збір в загальному розмірі 6890,10 грн.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці в Івано-Франківській області про накладення штрафу №ІФ1817/1667/АВ/П/ТД-ФС від 27.12.2019.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статтей 255, 295, 297, підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Григорук О.Б.

Рішення складене в повному обсязі 23.03.2020.