Справа № 541/2198/16-а
Суддя: Хоролець В. В.
Дата ухвалення: 2020-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 541/2198/16-а
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.03.2020 року Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі: головуючого-судді Хоролець В.В., при секретарі Хоменко М.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Велика Багачка Полтавської області в порядку спрощеного позовного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Миргородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в:

З доводів позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що з 06.02.2014 року вона перебуває на обліку в Миргородському об`єднаному управлінні ПФУ Полтавської області і отримувала пенсію по 2 групі інвалідності загального захворювання. Згідно акту огляду у МСЕК серія АВ №0480668 від 04.03.2016 року їй було встановлено 3 групу інвалідності загального захворювання з 01.03.2016 року по 31.03.2017 року. В той же час, як зазначає позивач, з 01.03.2016 року їй, як працюючій на посаді секретаря судового засідання Миргородського міськрайонного суду Полтавської області виплату пенсії було призупинено, а з 08.06.2016 року відповідачем у справі видано посвідчення пенсіонера-інваліда 3 групи. На заяву позивача у справі від 12.08.2016 року про відновлення виплати пенсії по інвалідності з 01.03.2016 року листом відповідача від 16.08.2016 року №5540/02-24 відмовлено у відновленні виплати пенсії з посиланням на ст.47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VІІІ від 02.03.2015 року.

Позивач у справі зазначає, що зазначеними діями відповідач у справі порушив право позивача на пенсійне забезпечення, посилаючись на норми ст.47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Прикінцеві положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VІІІ від 02.03.2015 року та те, що в строк до 01.06.2015 року закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, прийнятий не був, то із вказаної дати, як вважає позивач, втратили чинність норми Закону України «Про державну службу» щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсій за цим законом державним службовцям не призначається, відповідно, як вважає позивач, і вона, як державний службовець, перестала бути особою, яка має право на призначення пенсії у порядку, передбаченому спеціальним законом та перестала бути особою, передбаченою у статті 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка була підставою для зупинення виплати пенсії з 01.04.2015 року, та вказує, що відповідач з 01.03.2016 року неправомірно допускає бездіяльність, яка полягає у тому, що він з 01.03.2016 року не поновив виплату пенсії по інвалідності, оскільки з даної дати вона не є особою, яка має право на призначення пенсії за спеціальним законом (Законом України «Про державну службу») і стала прирівняна до звичайного працівника у правах на призначення пенсії на загальних підставах, відповідно, у позові просила визнати протиправними дії відповідача Миргородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області щодо невиплати їй пенсії по інвалідності з 01.03.2016 року по день постановлення судового рішення та зобов`язати Миргородське об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області відновити їй виплату пенсії по інвалідності з 01.03.2016 року по 31.03.2017 року, а також стягнути судові витрати у справі (а.с.а.с.2-4).

Дана адміністративна справа після задоволення самовідводів суддями Миргородського міськрайонного суду Полтавської області була направлена до Великобагачанського районного суду Полтавської області (а.с.39).

Ухвалою судді Великобагачанського районного суду Полтавської області Лисенко Н.В. від 13.10.2016 року дану справи прийнято до провадження Великобагачанського районного суду Полтавської області (а.с.42).

13.12.2016 року позивачем у справі ОСОБА_1 до суду подано клопотання про зупинення провадження у даній адміністративній справі до розгляду Конституційним судом подання 48 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень законодавчих актів України, які регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення (а.с.63).

Ухвалою Великобагачанського районного суду від 13.12.2016 року (головуючий у справі суддя Лисенко Н.В.) було зупинено провадження по адміністративній справі №541/2198/16-а за позовом ОСОБА_1 до Миргородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії до розгляду Конституційним Судом України справи за поданням 48 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень законодавчих актів України, які регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення (а.с.66).

Після звільнення головуючого судді дана адміністративна справа в порядку ст.31 КАС України передана на розгляд судді Великобагачанського районного суду Полтавської області Хоролець В.В. (а.с.а.с.77-78,80).

Ухвалою судді Великобагачанського районного суду Полтавської області Хоролець В.В. від 27.11.2018 року вирішено питання за ініціативою суду про поновлення провадження у справі, справу прийнято до свого провадження та справу переведено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження на підставі (у зв`язку набуттям чинності нового КАС України з 15.12.2017 року) і розгляд справи призначений на 21.12.2018 року (а.с.83).

В судове засідання позивач ОСОБА_1 подала письмове клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду Конституційним Судом України конституційного подання 48 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень законодавчих актів України, які регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення; дане питання просила вирішити у її відсутність (а.с.87).

21.12.2018 року засобами електронного зв`язку, а 29.12.2018 року засобами поштового зв`язку до Великобагачанського районного суду Полтавської області надійшов відзив відповідача у справі Миргородського ОУПФУ Полтавської області (а.с.92). Зі змісту даного відзиву вбачається, що даний відповідач у справі заперечує проти задоволення заявлених позовних вимог, посилаючись на те, що за матеріалами пенсійної справи позивач з 06.02.2014 року перебувала на обліку у вищевказаному управлінні та отримувала пенсію по інвалідності як інвалід 2 групи за загальним захворюванням відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а згідно акту огляду МСЕК серія АВ №0480668 від 04.03.2016 року позивачеві було встановлено 3 групу інвалідності загального захворювання з 01.03.2016 року по 31.03.2017 року. Вказується (на дату подання відзиву), що з 01.04.2017 року до часу подання відзиву, до управління не надходило документів, які б свідчили про продовження позивачеві третьої групи інвалідності. Також у доводах відзиву відповідач посилається на положення ст.47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VІІІ від 02.03.2015 року (а.с.а.с.88,92).

Відповідь на відзив відповідача у справі Миргородського ОУПФУ Полтавської області позивач у справі ОСОБА_1 суду не подавала.

Ухвалою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 21.12.2018 року було зупинено провадження по адміністративній справі №541/2198/16-а за позовом ОСОБА_1 до Миргородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії до розгляду Конституційним Судом України справи за поданням 48 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень законодавчих актів України, які регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення (а.с.90).

Ухвалою Великобагачанського районного суду від 26.03.2020 року поновлено за ініціативою суду провадження в даній адміністративній справі (враховуючи, що 04.06.2019 року Конституційний Суд України у справі №1-13/2018 розглянув справу за конституційний поданням 45 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень Закону України "Про пенсійне забезпечення" та 48 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень законів України "Про пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про державну службу", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про статус народного депутата України", "Про дипломатичну службу", "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", "Про Кабінет Міністрів України", "Про прокуратуру", а також Положення про помічника-консультанта народного депутата України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року № 379/95-ВР) і вирішено розглядати справу по суті в судовому засіданні 26.03.2020 року (після поновлення провадження у справі), оскільки учасники справи належним чином сповіщені про день і час розгляду справи (а.с.а.с.112,113), позивач у справі ОСОБА_1 направила до суду заяву про підтримання позову та розгляд справи за її відсутності (а.с.111).

Сторони у справі в судове засідання 26.03.2020 року не з`явилися, тому суд розглядує справу на підставі наявних у справі доказів з урахуванням положень ч.4 ст.229 КАС України та Рішення Конституційного Суду України №16-рп/2011 від 08.12.2011 року (справа про фіксування судового процесу технічними засобами).

Суд, розглянувши доводи та обгрунтування позовної заяви, доводи письмового відзив відповідача у справі, дослідивши та проаналізувавши письмові докази і давши цим доказам відповідну оцінку приходить до висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 до Миргородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні діїзадоволенню не підлягає, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин 1 та 2 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

За нормою ч.2 ст.73 КАС України, яка визначає поняття належності доказів, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як конкретно визначено положеннями ст.76 КАС України, яка врегульовує поняття та юридичний зміст достатності доказів, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування; при цьому, питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно загального правила ч.1 ст.77 КАС України, яка врегульовує поняття та юридичний зміст обов`язку доказування, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. При цьому, згідно ч.2 цієї статті, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом встановлено, що згідно наказу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області №24 від 09.08.2006 року «Про переведення ОСОБА_1 », ОСОБА_1 , державного службовця 13 рангу, секретаря судових засідань Миргородського міськрайонного суду, працюючу тимчасово, переведено на ту ж посаду постійно, з 09.08.2006 року з посадовим окладом згідно штатного розпису (а.с.22).

Судом встановлено і це визнається сторонами у справі (згідно наявних в матеріалах справи заяв по суті справи), що з 06.02.2014 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебувала на обліку в Миргородському об`єднаному управлінні ПФУ Полтавської області і отримувала пенсію по 2 групі інвалідності загального захворювання (а.с.а.с.2-4,9,88,92). Згідно акту огляду МСЕК серія АВ №0480668 від 04.03.2016 року ОСОБА_1 було встановлено третю групу інвалідності загального захворювання з 01.03.2016 року по 31.03.2017 року (а.с.а.с.5,55,56,57).

08.06.2016 року відповідачем у справі Миргородським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Полтавської області ОСОБА_1 видано посвідчення пенсіонера-інваліда третьої групи на термін з 01.03.2016 року по 31.03.2017 року (а.с.6).

12 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Миргородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області з заявою про те, що вона є пенсіонером по інвалідності і їй стало відомо, що даним управлінням незаконно з 01.03.2016 року їй було припинено виплату пенсії по інвалідності та просила відновити виплату їй пенсії по інвалідності з 01.03.2016 року по 31.03.2017 року згідно ст.35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та положень Конституції України (а.с.8).

Листом Миргородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області від 16.08.2016 року за №5540/022-24 на ім`я ОСОБА_1 , останній відмовлено у відновленні виплати пенсії по інвалідності з посиланням на положення ст.47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VІІІ від 02.03.2015 року, а також вказано, що на підставі вищевказаної статті цього Закону з 01.03.2016 року їй, ОСОБА_1 як працюючій на посаді секретаря судового засідання Миргородського міськрайонного суду Полтавської області виплату пенсії було призупинено (а.с.9).

З наявного в матеріалах справи відзиву відповідача Миргородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області на позов ОСОБА_1 (поданого станом на грудень 2018 року), поряд з іншим, зазначається, що з 01.04.2017 року до управління не надходило документів, які б свідчили про продовження позивачеві у справі третьої групи інвалідності. При цьому, станом на день поновлення провадження у справі та розгляду справи по суті позивачем у справі відповідь на відзив не подавалася, будь-які спростування вищевказаної частини доводів відповідача до суду від позивача разом з доказами в цій частині також не надходили.

Норми матеріального права в цій справі суд застосовує в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

За загальним правилом ч.1 ст.47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Відповідно до статті 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VІІІ від 02.03.2015 року (що набрав чинності 01.04.2015 року), тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються; у період роботи на інших посадах/роботах пенсія, призначена особі відповідно до цієї статті (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Отже, з 1 квітня 2015 року призначені за Законом №1058-IV пенсії по інвалідності не виплачуються, у разі роботи осіб на посадах, які дають право на призначення, зокрема, пенсій у порядку та на умовах, передбачених Законом №3723-ХІI (Закон України «Про державну службу» 16.12.1993 року №3723-XII).

Водночас пунктом 5 Прикінцевих положень Закону №213-VIII передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до вищезазначених законів. Оскільки Закон №213-VIII не скасовано, його положення не визнано неконституційними, а до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, прийнято не було, то, відповідно, з вказаної дати скасовано норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються, зокрема, відповідно до Закону №3723-ХІІ. Тобто, суд зазначає, що з 1 червня 2015 року особи, яким пенсії призначаються, зокрема, згідно з Законом №3723-ХІІ, втратили право на пенсійне забезпечення відповідно до вказаного Закону і з цієї дати їм повинна бути відновлена відповідна виплата, призначена відповідно до Закону №1058-IV.

Однак, з 01 січня 2016 року набрав чинності Закон №911-VIII, яким внесено зміни до частини першої статті 47 Закону №1058-IV, абзаци другий і третій якої викладені в такій редакції: «Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року: особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються». Отже, з 1 січня 2016 року призначені пенсії не виплачуються у разі роботи осіб на посадах та на умовах, передбачених, зокрема, Законом № 3723-ХІІ.

При цьому слід зазначити, що з 1 січня 2017 року редакція статті 47 Закону № 1058-IV була чинна зі змінами, внесеними Законом України від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», відповідно до якої тимчасово, по 31 грудня 2017 року особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які займають посади державної служби, визначені Законом України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII "Про державну службу", а також працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про прокуратуру", Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Таким чином, з огляду на вищевикладені обставини та положення законодавчих актів, Законом №1774-VІІІ фактично продовжено тимчасовий порядок обмеження виплати пенсій працюючим пенсіонерам з 1 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року. При цьому, правова позиція у подібних правовідносинах була висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 31.05.2018 року у справі №570/4530/16-а, від 20.12.2018 року у справі №191/3630/16-а, від 21.02.2019 року у справі №564/2029/16-а та від 31.01.2019 року у справі №490/9844/16-а.

04.06.2019 року Конституційний Суд України у справі №1-13/2018 розглянув справу за конституційний поданням 45 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень Закону України "Про пенсійне забезпечення" та 48 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень законів України "Про пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про державну службу", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про статус народного депутата України", "Про дипломатичну службу", "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", "Про Кабінет Міністрів України", "Про прокуратуру", а також Положення про помічника-консультанта народного депутата України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року № 379/95-ВР (а.с.а.с.97-104).

Як зазначив Конституційний Суд України у п.4 мотивувальної частини рішення від 04.06.2019 року, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 року №1774-VIII було внесено зміни, зокрема, до частини четвертої статті 85 Закону №1788, частини першої статті 58 Закону №796, частини першої статті 54 Закону № 2262, частини четвертої статті 37 Закону №3723, другого речення частини другої статті 18 Закону №4038, частини першої статті 64 Закону №679, четвертого речення частини сьомої статті 21 Закону №2493, частини дванадцятої статті 20 Закону №2790, другого речення частини першої статті 29 Закону №2728, частини першої статті 47 Закону №1058, другого речення частини першої статті 57 Закону №794, частини п`ятнадцятої статті 86 Закону № 1697, частини шостої статті 1.1 Положення. Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 року № 2148-VIII внесено зміни, зокрема, до частини четвертої статті 85 Закону №1788, частини першої статті 58 Закону № 796, частини першої статті 54 Закону №2262, частини четвертої статті 37 Закону № 3723, другого речення частини другої статті 18 Закону № 4038, частини першої статті 64 Закону №679, частини сьомої статті 21 Закону №2493, частини дванадцятої статті 20 Закону №2790, частини першої статті 29 Закону №2728, частини першої статті 47 Закону №1058, частини першої статті 57 Закону № 794, частини шостої статті 1.1 Положення.

Конституційний Суд України зазначив, що внесення зазначених змін впливає на суть оспорюваних народними депутатами України положень. Крім того, дія положень частини четвертої статті 85 Закону №1788, частини першої статті 58 Закону №796, частини першої статті 54 Закону №2262, частини четвертої статті 37 Закону №3723, другого речення частини другої статті 18 Закону № 4038, другого речення частини першої статті 64 Закону № 679, четвертого речення частини сьомої статті 21 Закону №2493, абзаців сьомого, восьмого, дев`ятого частини дванадцятої статті 20 Закону №2790, другого речення частини першої статті 29 Закону № 2728, абзаців другого, третього, четвертого частини першої статті 47 Закону №1058, другого речення частини першої статті 57 Закону №794, абзаців першого, другого, третього частини п`ятнадцятої статті 86 Закону №1697, частини шостої статті 1.1 Положення зі змінами, внесеними Законом № 213 та Законом № 911, мала тимчасовий характер, тобто зазначені норми були чинними з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року.

Отже, з урахуванням сукупності досліджених матеріалів справи, аналізу норм законодавства в частині періодів зупинення виплати пенсії відповідним категоріям, зокрема, згідно Закону України «Про державну службу» 16.12.1993 року №3723-XII, суд приходить до висновку, що в межах доводів позовної заяви та наявних у справі доказів підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до Миргородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області в межах заявлених позовних вимог, не вбачається.

Згідно ч.1 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Норми ст.139 КАС України встановлюють порядок розподілу судових витрат у адміністративній справі.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (ч.1 ст.143 КАС України).

З урахуванням положень ст.ст.132,139,143 КАС України та того, що при розгляді даної адміністративної справи суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Миргородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області, підстав для стягнення судових витрат у справі на корись позивача, пов`язаних зі сплатою судового збору за подання даного адміністративного позову, не вбачається.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.19 Конституції України, частинами 5,6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (із змінами),ст.ст.5,6,9,12,72,73,76,77,132,139,143,241-245,246,250,295, пп.10 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень КАС України, суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Миргородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання протиправними дії Миргородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії по інвалідності з 01.03.2016 року по день постановлення судового рішення та зобов`язання Миргородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області відновити їй виплату пенсії по інвалідності з 01.03.2016 року по 31.03.2017 року та про стягнення судових витрат у справі - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року. Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення.

Повний текст рішення складений 30.03.2020 року.

Суддя В.В.Хоролець