Справа № 620/3702/19
Суддя: Тихоненко О.М.
Дата ухвалення: 2020-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2020 року м. Чернігів Справа № 620/3702/19

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Тихоненко О.М.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Чернігівський обласний військовий комісаріат про скасування пункту протоколу та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі також ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України (надалі також МО України, відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 (надалі також третя особа) про скасування пункту 2 протоколу засідання комісії відповідача з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 143 від 01.11.2019 про відмову позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги та зобов`язання відповідача виплатити позивачу одноразову грошову допомогу, як особі з інвалідністю ІІІ групи у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року на підставі п. б ч. 1 ст. 16-2 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що він приймав участь в антитерористичній операції в Луганській і Донецькій областях, у зв`язку з чим отримав осколкові поранення обох стегон та правої гомілки. У 2015 році під час первинного огляду позивачу встановлено 20% втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, в подальшому 10.09.2019 позивача визнано особою з інвалідністю ІІІ групи внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини. За наведених обставин, позивач вважає, що має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої п. б ч. 1 ст. 16-2 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 28.01.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. Ухвалою суду надано термін для подачі відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечень.

У встановлений ухвалою суду строк від відповідача надійшов відзив на позов, у якому він позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні та зазначив, що позивач помилково вважає, що має право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із отриманням ІІІ групи інвалідності. Вказує, що статтею 16-3 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців в редакції до 06.12.2016 так і після внесення змін Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 06.12.2016 № 1774-VIII (набрав чинності 01.01.2017) було встановлено, що у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється. Зазначає, що позивачу ІІІ група інвалідності була встановлена понад дворічний строк з моменту первинного огляду, яким встановлено 20% втрати працездатності, а тому рішення про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги, викладене в протоколі засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 01.11.2019 № 143 є правомірним.

Третьою особою у встановлений судом строк пояснень по справі не надано.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 12.02.2020 відмовлено у задоволенні клопотання МО України про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Як слідує з матеріалів справи ОСОБА_1 в березні 2014 року був мобілізований та проходив військову службу в 1 (першій) танковій бригаді та 18.03.2015 останнього звільнено з військової служби.

07.04.2015 ОСОБА_1 встановлено 20% ступеню втрати професійної працездатності, що підтверджується копією довідки серії АГ № 0003487 від 07.04.2015 (а.с. 12), в зв`язку з чим останньому виплачено кошти в сумі 17052 грн.

Згідно довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААБ № 498145 від 24.09.2019 позивачу вперше встановлена третя група інвалідності з 10.09.2019, поранення, так, пов`язані із захистом Батьківщини (а.с.11).

У зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності, позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 з заявою та відповідними документами про призначення і виплату одноразової грошової допомоги в разі встановлення інвалідності.

Відповідно до протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 01.11.2019 № 143 позивачу було відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки ОСОБА_1 групу інвалідності встановлено понад дворічний термін після встановлення ступеня втрати працездатності (а.с.9).

Вважаючи прийняте МО України рішення, виражене у формі протоколу протиправним, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Згідно із частиною дугою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ Про військовий обов`язок і військову службу (далі - Закон № 2232-ХІІ).

Відповідно до статті 41 Закону № 2232-ХІІ виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 3 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-ХІІ) дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Пунктом 4 частини другої статті 16 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

За приписами пункту б частини першої статті 16-2 Закону № 2011-XII (у редакції на дату встановлення інвалідності ІІІ групи) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності IIІ групи.

Спірні правовідносини виникли між сторонами щодо реалізації позивачем права на отримання одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням йому ІІІ групи інвалідності з 10.09.2019.

Відповідно до абзацу 3 пункту 3 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 (далі - Порядок № 975) днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Таким чином, до спірних відносин застосовується законодавство, що діяло станом на 10.09.2019.

Згідно з пунктом 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII, який набрав чинності з 01.01.2014, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Положення пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII застосовується до правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 01.01.2014.

У подальшому, Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 06.12.2016 № 1774-VIII (набрав чинності з 01.01.2017) пункт 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII доповнено абзацом другим такого змісту: У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

Отже, обидві норми пункту 4 статті 16-3 Закону (абзаци 1 і 2) передбачають обмеження строку, протягом якого зміна групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги, дворічним строком. Дворічний строк обчислюється з часу первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності.

Правовідносини щодо первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності виникли після набрання чинності зазначеним Законом, тому пункт 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII застосовується до позивача.

Суд звертає увагу, що на час первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності позивачеві (07.04.2015) правова норма, яка обмежує право на перегляд розміру одноразової грошової допомоги дворічним строком, вже діяла.

З дня первинного встановлення ступеня втрати працездатності (07.04.2015) до дня встановлення ІІІ групи інвалідності (10.09.2019) минуло понад два роки. Відтак, позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою в постанові від 21.08.2019 у справі № 806/2187/18, висновки якого, в силу вимог частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

При вказаних обставинах, суд дійшов висновку, що рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, яке оформлено протоколом засідання комісії від 01.11.2019 № 143 прийнято в межах наданих законом повноважень, а тому відсутні підстави для його скасування.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, дійшов висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_1 необхідно відмовити повністю.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Чернігівський обласний військовий комісаріат про скасування пункту протоколу та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга, з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Міністерство оборони України (проспект Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168, ).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Чернігівський обласний військовий комісаріат ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ).

Повний текст рішення суду складено 27.03.2020.

Суддя О.М. Тихоненко