Справа № 480/4174/19
Суддя: Л.М. Опімах
Дата ухвалення: 2020-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 березня 2020 р. Справа № 480/4174/19
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Опімах Л.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Сумській області про визнання протиправною та скасування вимоги, -
В С Т А Н О В И В:
Частиною 5 статті 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" передбачено, що єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, до яких належить і позивач, встановлюється у розмірі 22 відсотки до бази нарахування єдиного внеску. При цьому право на звільнення від сплати єдиного внеску за себе у 2017-2018 роках мали фізичні особи-підприємці за умови, що вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування. У свою чергу, позивач до таких категорій осіб не віднесений, тому зобов`язаний нараховувати і сплачувати за себе єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Вважає, що вимогу про сплату боргу було сформовано правомірно, відповідно, підстави для її скасування відсутні. Просив у задоволенні позову відмовити.
Вивчивши матеріали справи й оцінивши докази у справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що позивач 14.08.2003 р. був зареєстрований як фізична особа-підприємець Краснопільською районною державною адміністрацією Сумської області, 13.09.2019 р. в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вчинено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 . За час провадження підприємницької діяльності позивач перебував на обліку в ГУ ДФС у Сумській області як платник податків (а.с.10-13,17).
Суд вважає, що дана вимога про сплату боргу (недоїмки) є обгрунтованою та прийнята відповідно до норм чинного законодавства з огляду на таке.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі Закон).
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4, п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Відповідно до ч. 8 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.
У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з податковим органом шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.
Частиною чотирнадцятою статті 25 Закону визначено, що оскарження рішення податкового органу про застосування фінансових санкцій зупиняє перебіг строку їх сплати до винесення податковим органом вищого рівня або судом рішення у справі. Строк сплати фінансових санкцій також зупиняється до ухвалення судом рішення у разі оскарження платником єдиного внеску вимоги про сплату недоїмки, якщо застосування фінансових санкцій пов`язано з виникненням або несвоєчасною сплатою суми недоїмки.
Відповідно до п. 3 розділу VI Інструкції органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:
- дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів;
- платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;
- платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.
Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень.
З системного аналізу вказаних норм вбачається, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску. Недоїмкою ж є сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом.
Як вбачається з матеріалів справи, фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 нараховано єдиний внесок: за 2017 рік 8448,00 грн, термін сплати до 09.02.2018 р.; за 1 квартал 2018 року 2457,18 грн, термін сплати до 19.04.2018 р.; за 2 квартал 2018 року 2457,18 грн, термін сплати до 19.07.2018 р.; за 3 квартал 2018 року 2457,18 грн, термін сплати до 19.10.2018 р. (а.с.39).
Отже, за 3 квартали 2018 року позивач повинен сплатити не менше 7371,54 грн.
Що стосується зауваження позивача, наведеного в позовній заяві, щодо неприпустимості формувати вимогу про сплату боргу лише на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів, суд зазначає, що такий порядок формування вимоги передбачений п. 3 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, є чинним та підлягає застосуванню. Тому таке твердження позивача не відповідає дійсності та не підтверджується належними та допустимими доказами.
Разом з тим, посилання позивача на те, що базою нарахування єдиного соціального внеску є отриманий дохід від здійснення підприємницької діяльності, чого не було встановлено відповідачем, є безпідставними, оскільки на підставі ч. 12 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" єдиний соціальний внесок підлягає сплаті незалежно від здійснення підприємницької діяльності та фінансового стану платника.
Так, базу нарахування єдиного внеску визначає стаття 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
Мінімальний страховий внесок сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця (п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону).
Аналіз вказаних положень Закону свідчить про те, що, дійсно, базою для визначення суми єдиного соціального внеску, що підлягає нарахуванню та сплаті, є отриманий від підприємницької діяльності дохід. Разом з тим, незалежно від розміру отриманого такого доходу, у тому числі і його відсутність, платник зобов`язаний нарахувати та сплатити єдиний внесок у сумі не меншій за розмір мінімального страхового внеску. У свою чергу, підстав звільнення позивача від сплати єдиного внеску судом не встановлено, доказів цього суду не надано.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Враховуючи викладене, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, суд вважає, що оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) прийнята у повній відповідності з нормами чинного законодавства, тому за наведених обставин і правових норм вимоги позивача необґрунтовані та не підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.М. Опімах