Справа № 357/12281/16-а
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2020-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

31 березня 2020 року

Київ

справа №357/12281/16-а

адміністративне провадження №К/9901/16619/18, №К/9901/16617/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Коваленко Н.В. та Саприкіної І.В., розглянувши у письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу № 357/12281/16-а

за позовом ОСОБА_1

до начальника відділу з питань реєстрації виконавчого комітету Березанської міської ради Брикова Олександра Сергійовича,

третя особа ОСОБА_2

про визнання протиправною та скасування реєстраційної дії,

за касаційними скаргами ОСОБА_2 , Національної асоціації адвокатів України

на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 січня 2017 року (у складі судді Ярмоли О. Я.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2017 року (у складі колегії суддів Собківа Я.М., Вівдиченко Т.Р., Костюк Л.О.)

В С Т А Н О В И В :

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 (далі також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до начальника відділу з питань реєстрації виконавчого комітету Березанської міської ради Брикова Олександра Сергійовича (далі також - відповідач), за участю третьої особи ОСОБА_2 (далі також - третя особа, ОСОБА_2 ), у якому просив визнати протиправною та скасувати дію начальника відділу з питань реєстрації виконавчого комітету Березанської міської ради Брикова Олександра Сергійовича щодо внесення змін до відомостей про юридичну особу Кваліфікаційно-дисциплінарну комісію адвокатури Київської області, що не пов`язані зі змінами в установчих документах, від 18 жовтня 2016 року № 6045644; зміна керівника юридичної особи.

В обґрунтування позову зазначено, що зазначена реєстраційна дія порушує права позивача, оскільки вчинена безпідставно з перевищенням своїх повноважень реєстратором та з порушенням Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань».

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 січня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2017 року, адміністративний позов задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідачем безпідставно було вчинено реєстраційну дію 18 жовтня 2016 року щодо зміни керівника юридичної особи, оскільки державний реєстратор не був зобов`язаний вчиняти реєстраційні дії щодо внесення змін до відомостей про юридичну особу.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Не погоджуючись з постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 січня 2017 року та ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2017 року, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, ОСОБА_2 та Національна асоціація адвокатів України звернулися з касаційними скаргами до Вищого адміністративного Суду України, в якій просять скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Касаційна скарга ОСОБА_2 подана 04 квітня 2017 року.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 05 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі № 357/12281/16-а за касаційною скаргою ОСОБА_2 , витребувано адміністративну справу та запропоновано сторонам надати заперечення на касаційну скаргу, однак, розгляд справи цим судом не був закінчений.

Касаційна скарга Національної асоціації адвокатів України (далі також - НААУ) подана 06 квітня 2017 року.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 07 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі № 357/12281/16-а за касаційною скаргою Національної асоціації адвокатів України, витребувано адміністративну справу та запропоновано сторонам надати заперечення на касаційну скаргу, однак, розгляд справи цим судом не був закінчений.

Ухвалою Верховного Суду від 27 січня 2020 року суддею-доповідачем прийнято до свого провадження справу № 357/12281/16-а та запропоновано сторонам подати додаткові письмові пояснення у межах доводів касаційної скарги.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що предметом спірних правовідносин є реєстраційні дії відповідача по внесенню змін до відомостей про юридичну особу - Кваліфікаційно-дисциплінарну комісію адвокатури Київської області, що не пов`язані зі змінами в установчих документах, від 18 жовтня 2016 року № 6045644; зміна керівника юридичної особи.

З наявних в справі доказів вбачається, що за даними витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (станом на 20 жовтня 2016 року) з 14 вересня 2016 року керівником Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області є Ковбасінська Галина Василівна.

На підставі рішення позачергової Конференції адвокатів Київської області від 10 вересня 2016 року та наказу № 1-к від 10 вересня 2016 року, 12 вересня 2016 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань були внесені відомості про ОСОБА_1 , як керівника Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області.

За твердженням позивача, спірні реєстраційні дії, що були вчинені відповідачем по внесенню змін до відомостей про юридичну особу, є незаконними, оскільки ухвала Подільського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2016 року у справі № 758/12440/16-ц, якою було вжито заходів забезпечення позову, та яка стала підставою для вчинення таких дій, є скасованою та не містила зобов`язань щодо вчинення відповідачем реєстраційних дій по внесенню змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зважає на наступне.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

У касаційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що судом апеляційної інстанції не досліджено та не прийнято до уваги надані позивачем докази про скасування ухвали Подільського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2016 року у справі № 758/12440/16-ц, якою було вжито заходів забезпечення позову, та яка стала підставою для вчинення таких дій. Крім того, вказана ухвала не містила зобов`язань щодо вчинення відповідачем реєстраційних дій по внесенню змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах.

У касаційній скарзі Національної асоціації адвокатів України зазначено, що судами першої та апеляційної інстанції неповно з`ясовано обставини вказаної справи, зокрема порушено права та інтереси НААУ як засновника та органу, рішення якого перевіряє державний реєстратор при здійсненні реєстраційного запису. Більше того, судами не досліджено рішення Ради адвокатів України № 179 від 13 вересня 2016 року, Положення про Раду адвокатів України, Статут НААУ та Положення про КДКА.

Від інших учасників справи відзиву на касаційну скаргу не надходило, що відповідно до частини четвертої статті 338 КАС України не перешкоджає перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій у касаційному порядку.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, в якій зазначено, що суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положенням частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зазначеним вимогам процесуального закону постанова Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 січня 2017 року та ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2017 року не відповідають, а викладені у касаційних скаргах доводи скаржників є частково обґрунтованими з огляду на наступне.

Розглядаючи дану справу та приймаючи рішення по суті позовних вимог суди першої та апеляційної інстанцій вважали, що між сторонами існує публічно-правовий спір, у зв`язку з чим розгляд даної справи слід здійснювати за правилами адміністративного судочинства.

З такими висновками судів колегія суддів не погоджується з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Відповідно до частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ за статтею 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження (частина друга статті 2 КАС України).

У цій справі правовідносини стосуються правомірності дій начальника відділу з питань реєстрації виконавчого комітету Березанської міської ради ОСОБА_3 , пов`язаних з внесенням змін до відомостей про юридичну особу Кваліфікаційно-дисциплінарну комісію адвокатури Київської області від 18 жовтня 2016 року № 6045644; в частині зміни керівника юридичної особи.

З висловлених позивачем у ході розгляду справи мотивів звернення до суду вбачається порушення його прав, як правомірно обраного керівника юридичної особи, на підставі рішення позачергової Конференції адвокатів Київської області від 10 вересня 2016 року та наказу № 1-к від 10 вересня 2016 року, що полягає у оскарженні вищезазначеного рішення і державній реєстрації ОСОБА_2 новим керівником.

Відносини, пов`язані з реєстрацією змін до установчих документів, регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Вирішуючи питання про віднесення спору до юрисдикції адміністративного суду, слід ураховувати не лише суб`єктний склад правовідносин, які склалися між сторонами, а й сутність (характер) таких правовідносин.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника.

Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин. Спір є приватноправовим також у тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

У справі, що розглядається, оскаржуються реєстраційні дії, стосовно яких існує невирішений спір, який стосується правомірності прийняття та чинності рішення позачергової Конференції адвокатів Київської області від 10 вересня 2016 року та наказу № 1-к від 10 вересня 2016 року, у межах якого можуть бути розв`язані й питання, пов`язані з державною реєстрацією зміни керівника Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області, а тому цей спір безпосередньо не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, що виключає його розгляд у порядку адміністративного судочинства.

Беручи до уваги наведене й ураховуючи суть спірних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що спір щодо правомірності дій державного реєстратора, які пов`язані з державною реєстрацією змін керівника юридичної особи не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів.

За таких обставин, спір у цій справі не може вирішуватися за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до статті 1 ЦПК України (у редакції, чинній на час прийняття рішень судами першої та апеляційної інстанцій) завданням цивільного судочинства є справедливий неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних прав з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частин першої та другої статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Предметна підсудність, юрисдикція цивільних прав передбачена у частині першій статті 15 ЦПК України, згідно з якою суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Як убачається з матеріалів справи, спірні правовідносини виникли між ОСОБА_1 та КДКА Київської області щодо зміни керівника юридичної особи.

Крім того, судом встановлено, що ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12 грудня 2016 року у справі № 758/12440/16-ц відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення у формі протоколу від 10 вересня 2016 року позачергової Конференції адвокатів Київської області Ради адвокатів Київської області.

Також, суд встановив, що ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 04 січня 2017 року у справі № 758/12440/16-ц позовну заяву ОСОБА_2 до Ради адвокатів Київської області про визнання дій протиправними, скасування рішення позачергової Конференції адвокатів Київської області, оформлені протоколом від 10 вересня 2016 року, третя особа - Рада адвокатів України Національна асоціація адвокатів України в особі голови Ізовітової Лідії Павлівни залишено без розгляду.

З огляду на наведене, колегія суддів зазначає, що цей спір може вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

Важливо, що на момент прийняття рішень судами першої та апеляційної інстанції у цій справі, Верховним Судом України, зокрема, у постанові від 06 вересня 2016 року у справі № 826/19572/14, вже була висловлена правова позиція стосовно непоширення юрисдикції адміністративних судів на спори, що виникають з подібних правовідносин, оскільки органи адвокатського самоврядування (збори адвокатів, конференції) їхні уповноважені особи (головуючі на зборах, конференціях, члени (делегати) при здійсненні ними дій чи бездіяльності, прийнятті рішень, пов`язаних із реалізацією функцій адвокатського самоврядування, не відносяться до суб`єктів владних повноважень.

Аналогічна правова позиція щодо визначення судової юрисдикції у справах з аналогічним предметом позову міститься, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 819/2895/14-а, 06 листопада 2019 року у справі № 826/16500/17 та від 22 січня 2020 року у справі № 160/1794/19.

Колегія суддів не вбачає підстав для відступу від цієї правової позиції.

Таким чином, сформована відповідно до статей 37, 45 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та статті 346 КАС України практика Великої Палати Верховного Суду (постійно діючий колегіальний орган Верховного Суду, що забезпечує, зокрема, здійснення перегляду судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права) стосовно обов`язку касаційного суду, встановивши порушення судами правил юрисдикції адміністративних судів, закривати провадження у справі незалежно від доводів касаційної скарги, має вже сталий характер.

Метою розгляду однакової категорії справ у межах судів однієї юрисдикції є, серед іншого, забезпечення єдності судової практики.

Зокрема, Європейська комісія за демократію через право (Венеціанська комісія) у виходить з того, що принцип правової визначеності (legal) має важливе значення для довіри до судової системи і верховенства права; правова визначеність також сприяє розвитку та економічного прогресу; необхідно, щоб суди, особливо вищі суди, створювали механізми для запобігання конфліктам та забезпечення узгодженості їхньої судової практики (Доповідь Венеціанської комісії № 512/2009 «Про верховенство права» (Venice: the), що була прийнята на 86-му пленарному засіданні 25-26 березня 2011 року на основі зауважень її членів П`єтера Ван Дзіка (Нідерланди), Грет Халлер (Швейцарія), Джефрі Джоуела (Сполучене Королівство), Каарло Туорі (Фінляндія); п. 44-50).

Колегія суддів також враховує, що у рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 Конституційний Суд України встановив, що положення частини другої статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному; реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом.

Таким чином, конституційне право особи на звернення до суду кореспондується з її обов`язком дотримуватися встановлених процесуальним законом механізмів (процедур).

Згідно з висновками Конституційного Суду України, що сформовані у рішенні від 09 вересня 2010 року № 19-рп/2010, забезпечення прав і свобод потребує, зокрема, законодавчого закріплення механізмів (процедур), які створюють реальні можливості для здійснення кожним громадянином прав і свобод (абзац четвертий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 24 грудня 2004 року № 22-рп/2004). До таких механізмів належить структурована система судів і види судового провадження, встановлені державою. Судовий захист вважається найбільш дієвою гарантією відновлення порушених прав і свобод людини і громадянина.

В Україні систему судів утворено згідно з положеннями статей 6, 124, 125 Конституції України із застосуванням принципу спеціалізації з метою забезпечення найбільш ефективних механізмів захисту прав і свобод людини у відповідних правовідносинах.

Законом України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що судова влада реалізується шляхом здійснення правосуддя у рамках відповідних судових процедур (частина перша статті 5); суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення (частини перша статті 18). Головними критеріями судової спеціалізації визнається предмет спірних правовідносин і властива для його розгляду процедура. Процесуальними кодексами України встановлено неоднакову процедуру судового провадження щодо різних правовідносин.

На підставі положень Конституції України про судову спеціалізацію (частина перша статті 125) і про гарантування кожному права на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частина друга статті 55) в Україні утворено окрему систему судів адміністративної юрисдикції. Захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень визначено як безпосереднє завдання адміністративного судочинства (частина перша статті 2 КАС України). Адміністративне судочинство як спеціалізований вид судової діяльності стало тим конституційно і законодавчо закріпленим механізмом, що збільшив можливості людини для здійснення права на судовий захист від протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Системний аналіз вказаних норм Конституції та законів України дає підстави стверджувати, що розмежування юрисдикційних повноважень у межах спеціалізації судів підпорядковано гарантіям права кожної людини на ефективний судовий захист.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що здійснення правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів, спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру. У цьому пункті закріплене "право на суд" разом із правом на доступ до суду складають єдине ціле (див. mutatisрішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Ґолдер проти Сполученого Королівства" ("Golder v. the"), заява № 4451/70, п. 36). Проте ці права не є абсолютними та можуть бути обмежені, але лише таким способом і до такої міри, що не порушує сутність вказаних прав (див. mutatisрішення Європейського суду з прав людини у справі "Станєв проти Болгарії" ("Stanev v. Bulgaria"), заява № 36760/06, п. 230).

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Європейський суд з прав людини у пункті 44 Рішення у справі "Доббертен проти Франції" зазначив, що частина перша статті 6 Конвенції змушує держав-учасниць організувати їх судову систему в такий спосіб, щоб кожен з їх судів і трибуналів виконував функції, притаманні відповідній судовій установі (Dobbertin v. France № 13089/87).

Суд також враховує позицію ЄСПЛ, висловлену в справі «Омельченко проти України» (заява № 45965/08) про визнання заяви, яка стосувалася розмежування юрисдикцій між адміністративним та цивільними судами, неприйнятною у зв`язку з відсутністю порушення права заявника на доступ до суду; Суд нагадав, що згідно з його прецедентною практикою, п. 1 ст. 6 Конвенції закріплює «право на суд», в якому право на доступ до суду (тобто право на звернення до національних судів) становить лише один з його аспектів; для того щоб право на доступ було ефективним, особа повинна мати чітку, практичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (Bellet v. France, № 23805/94 п. 36, «Церква села Сосулівка проти України» № 37878/02 п. 50; Суд зазначає, що заявники мали можливість порушити провадження в національних судах, а суди ухвалити рішення, виходячи із суті їхніх позовів, незважаючи на початкову затримку, викликану питаннями щодо відповідної юрисдикції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Беручи до уваги наведене й ураховуючи суть спірних правовідносин, правовий статус учасників справи, колегія суддів дійшла висновку, що цей спір не належить до юрисдикції адміністративних судів, а тому касаційні скарги скаргами ОСОБА_2 , Національної асоціації адвокатів України підлягають частковому задоволенню, рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню, а провадження у справі - закриттю, оскільки спір у цій справі може вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

Керуючись статтями 238, 239, 341, 344, 349, 354, 355, 356, 359, пунктом 4 Перехідних положень КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційні скарги ОСОБА_2 , Національної асоціації адвокатів України задовольнити частково.

Постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 січня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2017 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до начальника відділу з питань реєстрації виконавчого комітету Березанської міської ради Брикова Олександра Сергійовича, третя особа ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування реєстраційної дії закрити.

Роз`яснити, що спір може бути розглянуто, зокрема, за правилами цивільного судочинства та зазначити, що ОСОБА_1 має право звернутися протягом 10 днів з дня отримання відповідної постанови до Верховного Суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Я.О. Берназюк

Судді: Н.В. Коваленко

І.В. Саприкіна