Справа № 160/1522/20
Суддя: Коренев Андрій Олексійович
Дата ухвалення: 2020-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2020 року Справа № 160/1522/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Коренева А.О.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить:
визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо невключення до мого загального страхового стажу періоду роботи з 14.01.1985 року по 30.05.1993 року.
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області включити до загального страхового стажу період роботи з 14.01.1985 року по 30.05.1993 року.
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перерахувати пенсію з урахуванням періоду роботи з 14.01.1985 року по 30.05.1993 року, з дати призначення пенсії.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що листом від 02.10.2019 року № 7004/Д-09 Головне управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області повідомило, що станом на 27.03.2018 року загальний страховий стаж позивача складає 32 роки 6 місяців 24 дні, обчислений по 18.02.2018 року. При цьому, згідно записів у трудовій книжці до страхового стажу не враховано період роботи з 14.01.1985 по 31.07.1991 роки в Дніпропетровському метизному виробничому об`єднанні (записи 12-14) - у зв`язку із наявністю виправлень у даті прийому на роботу та не має печатки та підпису на записі № 15 про переведення в Мале державне виробниче підприємство «Проба» (на звільненні). Одночасно було повідомлено, що відділом з призначення пенсій № 1 було проведено контроль нарахування пенсії та приведено пенсійну справу у відповідність (донарахований стаж роботи за період з 06.05.1999 року по 30.06.2000 роки, таким чином було відновлено моє порушене право щодо неврахуваиня періоду роботи з 06.06.1999 року по 04.08.1999 року та з 11.11.1999 року по 31.12.1999 року. Після перерахунку загальний страховий стаж становитиме 33 роки 5 місяців 13 днів, обчислений по 18.02.2018 року. Проте, з діями відповідача щодо неврахуваиня періодів трудового стажу з 14.01.1985 року по 30.05.1993 року позивач не погодився, а відтак вимушений звернутися до суду з метою захисту свого порушеного права. З урахуванням викладеного, просить задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2020 року, відкрито провадження у справі за цим позовом та ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
23 березня 2020 року до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшов відзив, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що ОСОБА_1 було відмовлено у перерахунку пенсії і зарахуванні періоду роботи з 14.01.1985 року по 30.05.1993 року у зв`язку з відсутністю печатки підприємства в трудовій книжці.
Відповідачем копію пенсійної справи ОСОБА_1 на вимогу суду не надано.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком, як учасник бойових дій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
26 липня 2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив надати: належним чином засвідчену копію рішення про призначення пенсії; роз`яснення загального страхового стажу та пільгового стажу, який було враховано; роз`яснення щодо індексації та перерахування пенсійних виплат; інформацію щодо неврахованого стажу роботи з роз`ясненням причин.
Листом від 02.10.2019 року № 7004/Д-09 Головне управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області повідомило, що станом на 27.03.2018 року загальний страховий стаж позивача складає 32 роки 6 місяців 24 дні, обчислений по 18.02.2018 року. При цьому, згідно записів у трудовій книжці до страхового стажу не враховано період роботи з 14.01.1985 по 31.07.1991 роки в Дніпропетровському метизному виробничому об`єднанні (записи 12-14) - у зв`язку із наявністю виправлень у даті прийому на роботу та не має печатки та підпису на записі № 15 про переведення в Мале державне виробниче підприємство «Проба» (на звільненні).
Відділом з призначення пенсій № 1 було проведено контроль нарахування пенсії та приведено пенсійну справу у відповідність (донарахований стаж роботи за період з 06.05.1999 року по 30.06.2000 роки, таким чином було відновлено порушене право позивача щодо неврахування періоду роботи з 06.06.1999 року по 04.08.1999 року та з 11.11.1999 року по 31.12.1999 року.
Після перерахунку загальний страховий стаж позивача становитиме 33 роки 5 місяців 1.3 днів, обчислений по 18.02.2018 року.
Не погодившись з діями відповідача щодо неврахування періодів трудового стажу з 14.01.1985 року по 30.05.1993 року позивач звернувся до суду з позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV).
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV).
Відповідно до ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі Закон №1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Згідно ст. 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Також, у відповідності до ст. 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
З трудової книжки позивача вбачається, що ОСОБА_1 у період з 14.01.1985 року по 30.05.1993 року працював у Дніпропетровському метизному виробничому об`єднанні.
Судом також встановлено, що відповідач при призначенні позивачу пенсії за віком не зарахував до його страхового стажу період роботи з 14.01.1985 року по 30.05.1993року у Дніпропетровському метизному виробничому об`єднанні, посилаючись на відсутність печатки підприємства в трудовій книжці.
Надаючи оцінку таким діям відповідача, суд вважає за необхідне звернути увагу на таке.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок).
Відповідно до п. 1 Порядку, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Наказом Міністерства праці України за №58 від 29.07.1993 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі Інструкція).
Відповідно до пункту 1.1 Інструкції, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Положення пункту 1.5 Інструкції 1.5. вказують, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 р. № 301 "Про трудові книжки працівників", цією Інструкцією та іншими актами законодавства.
Пунктом 2.4 Інструкції передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Разом з тим, відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для позивача, а отже, не може впливати на його особисті права.
Отже, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку чи інвалідності на загальних підставах, відтак суд не погоджується із діями відповідача щодо неврахування спірного трудового стажу позивача, вказаного у його трудовій книжці з підстав того, що відсутня печатка підприємства та підпис на записі № 15 про переведення в Мале державне виробниче підприємство «Проба».
Вищенаведене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові №687/975/17 від 21.02.2018.
Відповідач відмовляючи у зарахуванні спірного періоду не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Відтак, суд приходить до висновку, що відповідач при призначенні позивачу пенсії за віком протиправно не зарахував до страхового стажу період його роботи з 14.01.1985 року по 30.05.1993 року у Дніпропетровському метизному виробничому об`єднанні, оскільки такий підтверджується його трудовою книжкою.
Проаналізувавши встановлені на підставі поданих сторонами доказів фактичні обставини у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що не зарахування відповідачем спірного періоду роботи позивача в у Дніпропетровському метизному виробничому об`єднанні є неправомірним, а порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом.
При цьому, суд зазначає, що строкового обмеження стосовно виплати пенсії у визначеному законодавством розмірі за минулий час, яку особа не отримувала у зв`язку з непроведенням перерахунку пенсії з вини відповідного суб`єкта владних повноважень, а відтак належним захистом прав позивача є перерахунок пенсії з урахуванням періоду роботи з 14.01.1985 року по 30.05.1993 року, саме з дати призначення пенсії.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 листопада 2019 року у справі № 1140/3136/18, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 6 лютого 2019 року у справі № 522/2738/17, від 9 липня 2019 року у справі 676/1557/16-ц, у постановах Верховного Суду, зокрема, від 24 квітня 2018 року у справі № 646/6250/17, від 30 жовтня 2018 року у справі № 493/1867/17, від 22 січня 2019 року у справі № 201/9987/17(2-а/201/304/2017).
Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування у спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно приписів ст. 139 КАС України розподіл судових витрат не здійснюється.
Відповідно до частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257-263, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області задовольнити.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо невключення до загального страхового стажу періоду роботи з 14.01.1985 року по 30.05.1993 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області включити до загального страхового стажу період роботи з 14.01.1985 року по 30.05.1993 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перерахувати пенсію з урахуванням періоду роботи з 14.01.1985 року по 30.05.1993 року, з дати призначення пенсії.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.О. Коренев