Справа № 320/7170/19
Суддя: Брагіна О.Є.
Дата ухвалення: 2020-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2020 року м.Київ № 320/7170/19

Суддя Київського окружного адміністративного суд Брагіна О.Є., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення виконавчого комітету Макарівської міської ради Київської області про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії,

у с т а н о в и в:

до суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до УСЗН виконкому Макарівської міськради Київської області про визнання неправомірною відмову від 20.11.2019 № 05-23/3393 у встановленні їй статусу інваліда війни та зобов`язання встановити такий статус та видати посвідчення встановленого зразка.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що у 1986 вона приймала участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у складі невоєнізованого формування Цивільної оборони, їй була встановлена 3 група інвалідності захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС. Вважаючи наявними у неї підстави для отримання статусу інваліда війни, звернулась з відповідною заявою до управління соціального захисту населення виконавчого комітету Макарівської міської ради Київської області про одержання статусу та посвідчення, проте їй було відмовлено. За таких підстав, наполягає, що відмова відповідача у встановлені їй статусу інваліда війни суперечить приписам ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та порушує її право на отримання державних пільг та гарантій матеріального забезпечення. Додатково вказала, що на її думку, усі громадяни, які виконували роботи по ліквідації аварії Чорнобильської катастрофи (аварії на ЧАЕС та її наслідків) вважаються такими, що залучалися до виконання цих робіт у складі формувань Цивільної оборони, незважаючи на природу виконуваної роботи.

Також, позивачка зазначила, що у відповідності до вимог нормативно-правових актів з питань Цивільної оборони, чинних на момент аварії на Чорнобильській АЕС, у тому числі Положення про Цивільну оборону в СРСР, Положення про невоєнізовані формування ЦО в СРСР, розпоряджень ЦС СРСР від 26.04.1986, ЦО УРСР від 28.04.1986, ЦО Київської області від 29.04.1986, цивільна оборона організовувалась за територіально-виробничим принципом в усіх населених пунктах та на всіх об`єктах народного господарства, а до складу її невоєнізованих формувань зараховувались в обов`язковому порядку громадяни СРСР в тому числі - працівники віком від 16 до 60 роківё відтак вона має право на встановлення статусу інваліда війни.

Ухвалою суду від 29.01.2020 було відкрито спрощене позовне провадження без проведення судового засідання. Відповідачеві запропоновано подати суду відзив на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження.

Відповідач позов не визнав та надав відзив, в якому пояснив, що ОСОБА_1 звернулась до УСЗН із заявою про встановлення статусу інваліда війни як особа, яка приймала участь в роботах по ліквідації аварії на ЧАЕС у складі Цивільної оборони. Разом з тим вказує, що в документах, наданих для одержання такого статусу відсутнє документальне підтвердження залучення її до ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у складі формувань Цивільної оборони, що є обов`язковою передумовою для встановлення статусу інваліда війни та видачі посвідчення встановленого зразка для даної категорії осіб, тому підстави для задоволення позову відсутні.

План Цивільної оборони в період аварії на ЧАЕС, не вводився (не було відповідного доручення Уряду СРСР), тому працівники, які залучалися для ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи від міністерств та відомств та стали інвалідами, в результаті захворювання, пов`язаного з участю у ліквідаційних заходів на ЧАЕС, не можуть бути віднесені до осіб, що підпадають під дію вимог ч.2 п.9 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" без мотивації підстав для надання відповідного статусу.

Додатково зауважив, що позивачкою не надано документального підтвердження про наявність розпорядження та/або наказу відповідної організації, в якій вона працювала та залучалась до формувань Цивільної оборони, у зв`язку з чим просив у задоволені позову відмовити повністю. Відповідач відзначив, що надані позивачкою документи мають певні розбіжності у написанні її прізвища, а список осіб, які були залучені до складу формувань ЦО Чорнобильського району наданий не в повному обсязі й без підпису посадової особи, що викликає сумніви в його достовірності.

У відповіді на відзив, позивачка не погодилась з висновком відповідача про відсутність підстав для встановлення їй статусу особи з інвалідністю та вважає, що для цього достатньо лише наявності у неї довідки МСЕК про групу інвалідності та причину інвалідності. Необхідність надання будь-яких інших документів на підтвердження факту участі особи в ліквідації Чорнобильської катастрофи законодавством не передбачено.

Частиною 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З клопотаннями про розгляд справи у судовому засіданні учасники справи не звертались.

Згідно з частиною 2 статті 262 КАСУ, розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання; якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів.

З огляду на завершення 30-ти денного терміну для подання заяв по суті справи, суд вважає можливим розглянути та вирішити справу по суті за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне:

ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та має статус учасника ліквідації аварії на ЧАЕС категорії 1, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим 29.08.2019.

Рішенням МСЕК їй була встановлена ІІІ група інвалідності довічно у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується копіями експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії по встановленню причинного зв`язку хвороб, що привели до інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС №3741 від 29.05.2019 та довідок до акту огляду МСЕК серії АВ № 1043961.

У період з 09.05.1985 до 18.10.1996, позивачка працювала на посаді економіста у колгоспі імені Першого Травня с. Опачичі Чорнобильского району, що підтверджується копією трудової книжки.

На підтвердження свої участі у складі формувань ЦО в період ліквідації аварії на ЧАЕС, позивачкою були надані наступні документи: копія протоколу №6-ГО засідання правління колгоспу ім. 1 Травня у с.Опачичі Чорнобильського району від 27.04.1986 "Про направлення формування" посвідчений Опачицькою сільрадою; список осіб, які були залучені до складу формувань ЦО Чорнобильського району у 1986 для ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС від колгоспу ім. 1 Травня, який виготовлений та виданий директором СТОВ «Агрофірма «Промінь»; копія довідки (маршрутний лист) про безпосередню участь позивачки в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у період з 27.04.1986-04.05.1986, яка також видана СТОВ «Промінь».

У зв`язку з чим суд зазначає, що СТОВ «Промінь» за даними ЄДРПОУ не є правонаступником колгоспу ім.1 Травня та має право на видачу будь-яких довідок щодо участі осіб у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, суд не приймає до уваги копію довідки про участь позивачки у ліквідації аварії на ЧАЕС та списки до протоколу №6-ГО засідання правління колгоспу ім. 1 Травня у с.Опачичі Чорнобильського району від 27.04.1986 "Про направлення формування", які виготовлені після 2000 р., тому об`єктивно не можуть відображати інформацію про статус заявниці під час Чорнобильської катастрофи.

У листопаді 2019 позивачка звернулась до УСЗН Макарівської РДА із заявою про надання їй статусу інваліда війни як особі, залученої до складу формувань Цивільної оборони, що стала інвалідом внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

На вказане звернення відповідач листом № 05-23/3393 від 20.11.2019 повідомив, що відповідно до листа-роз`яснення Міністерства праці та соціальної політики України від 25.09.2009 № 631/0/15-09/014, чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" не поширюється на осіб, які направлялися на виконання робіт з ліквідації аварії на ЧАЕС органами управління у справах ЦО, створеними у складі підприємств, установ та організацій. Крім цього, у зв`язку з тим, що План ЦО в період аварії на ЧАЕС не вводився, не було відповідного доручення Уряду СРСР, працівники, які залучалися для ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи від інших міністерств і відомств стали інвалідами внаслідок пов`язаних з цим захворювань та не можуть бути віднесені до осіб, що підпадають під дію вимог ч.2 п.9 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Соціальний захист зазначеної категорії осіб здійснюється на загальних підставах відповідно до Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

На підставі наведеного ОСОБА_1 було відмовлено у наданні статусу інваліда війни. Не погоджуючись з таким рішенням, позивачка оскаржила його у судовому порядку.

Надаючи правової оцінки спірним правовідносинам, суд виходить з наступного:

правовий статус ветеранів війни, гарантії щодо створення належних умов для їх життєзабезпечення визначено у Законі України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 № 3551-XII. Відповідно до статті 4 Закону № 3551-XII, ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Перелік осіб, які належать до інвалідів війни, визначений у статті 7 Закону № 3551-XII.

Пунктом 9 частини 2 статті 7 Закону № 3551-XII передбачено, що до інвалідів війни належать також інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Таким чином, статус інваліда війни з підстав, визначених у пункті 9 частини 2 статті 7 Закону № 3551-XII, надається за наявності у особи сукупності таких обов`язкових умов: 1) залучення особи до складу формувань Цивільної оборони; 2) отримання інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Отже, особи, які залучались до складу формувань Цивільної оборони у квітні 1986 року, інвалідність яких пов`язана з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, за наявності документів, підтверджуючих право на отримання статусу інваліда війни, мають право отримати такий статус з видачею відповідного посвідчення.

Що стосується кола осіб, які приймали участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у складі формувань Цивільної оборони та доказів, якими підтверджують такі обставини, суд зазначає наступне: наділяючи осіб, які приймали участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС правом на отримання статусу ветерана війни (інваліда війни), законодавець у Законі № 3551-XII та Положенні №302 не визначив родових ознак формувань Цивільної оборони, на склад яких поширюються зазначені пільги. Не визначено вказаними нормативно-правовими актами й переліку документів, що підтверджували б факт участі осіб у складі формувань ЦО.

З урахуванням викладеного, вказані обставини підлягають встановленню у кожному випадку індивідуально з урахуванням обставин справи.

Позивачка зазначає, що сам по собі факт залучення її до участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є вичерпним доказом залучення її до складу формувань Цивільної оборони.

Проте такі мотиви і аргументи позивачки, суд відхиляє виходячи з такого: Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18 березня 1976 року № 1111, та Положенням про невоєнізовані формування ЦО СРСР, затвердженим наказом начальника ІДО СРСР від 06 червня 1975 року № 90, було передбачено, що формування ЦО, в тому числі і невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж, та їх наслідків, а також при ліквідації аварій, катастроф, стихійних сил, великих пожеж, та їх наслідків, а також при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення.

Однак, крім формувань Цивільної оборони, у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС брали участь інші формування, які створювались в іншому порядку ніж невоєнізовані формування цивільної оборони та направлялись у райони виконання робіт згідно розпорядження керівників відповідних органів, відомств, організацій, установ та підприємств.

Пунктом дев`ятим, відповідно до якого статус інваліда війни було поширено й на осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи частину другу статті 7 Закону № 3551-XII було доповнено Законом від 15.06.2004 № 1770-IV.

З пояснювальної записки до проекту Закону від 15.06.2004 № 1770-IV випливає, що до категорії осіб, на яких поширюється дія вимог пункту 9 частини 2 статті 7 Закону № 3551-XII законодавець мав на меті віднести близько 200 осіб, залучених до мобільних загонів спецзахисту формувань Цивільної оборони Чернігівської, Житомирської та Київської областей, які виконували роботи у 30-тикілометровій зоні найвищого радіоактивного забруднення, і отримали інвалідність. Зокрема, перелік робіт, які провадились цими загонами, включав проведення радіаційної розвідки, гасіння пожеж на забруднених радіонуклідами торфовищах, дезактивацію доріг, жилих та адміністративних будинків, спецобробку техніки на пунктах дезактивації, доставку дезактиваційних речовин та інші. Роботи провадились у складі військових формувань, при цьому усі архівні документи на підтвердження цих фактів збереглись.

Метою внесення відповідних змін до Закону № 3551-XII, відповідно до вказаної пояснювальної записки, було надати вказаним особам ("інвалідам з цієї малочисельної категорії ліквідаторів") тих самих соціальних гарантій, що і особам, які залучались до ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі військових формувань, оскільки характер виконуваних такими особами робіт та їх негативний вплив на здоров`я були співрозмірними. Також у пояснювальній записці до проекту Закону від 15.06.2004 № 1770-IV зазначено, що за час, що пройшов з дня Чорнобильської катастрофи, більше 130 бійців з числа загальної кількості осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони (1300 осіб), вже померли, близько 200 є інвалідами. Для цих двохсот ще живих інвалідів прирівняння у правах до їхніх товаришів, з якими вони пліч-о-пліч ліквідували наслідки жахливої катастрофи, було б актом відновлення справедливості, хоч і запізнілим.

Таким чином, право на встановлення статусу інваліда війни на підставі вимог пункту 9 частини 2 статті 7 Закону № 3551-XII має незначне коло осіб, що разом з військовими формуваннями виконували першочергові заходи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони за умови надання відповідних підтверджуючих документів.

Отже, позивачка помилково вважає, що статус інваліда війни з підстав, визначених пунктом 9 частини 2 статті 7 Закону № 3551-XII поширюється на усіх без виключення ліквідаторів аварії на ЧАЕС, яким встановлена інвалідність.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 має захворювання, яке пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії АВ № 1043961.

Експертним висновком № 3741 від 29.05.2019 встановлений зв`язок захворювання позивача з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Отже, документи, які позивачка долучила до своєї заяви щодо набуття статусу інваліда війни підтверджують лише її статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та настання інвалідності у зв`язку з тим, що вона брала участь у таких заходах. Утім, належного документального підтвердження своєї безпосередньої участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, саме в складі формувань Цивільної оборони, позивачка не надала.

Вказані обставини свідчать про те, що на позивачку як на особу, яка брала участь в ліквідації наслідків аварії Чорнобильської катастрофи поширюються пільги, гарантії і компенсації, передбачені Законом України "Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Водночас, для набуття статусу інваліда війни, з підстав, встановлених п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", окрім як факту настання в особи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, зазначений Закон містить також умову, щоб така особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.

Це пояснюється тим, що крім формувань Цивільної оборони у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС брали участь інші формування, які створювались в іншому порядку, ніж невоєнізовані формування цивільної оборони та направлялись у райони виконання робіт згідно з розпорядженнями керівників відповідних органів, відомств, організацій, установ та підприємств.

Суд акцентує увагу на тому, що ця обставина є істотною, позаяк в протилежному випадку статус інваліда війни (на підставі пункту 9 частини другої статті 7 Закону №3551-ХІІ) поширювався б на всіх, хто належать до категорії осіб, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС і її наслідків і відповідно мають статус ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що не відповідає меті Закону № 3551-ХІІ.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 07.06.2018 (справа №377/797/17), від 10.05.2018 (справа №279/12162/15-а), від 15.05.2019 (справа №816/851/18), від 19.09.2019 (справа № 756/8323/16-а).

Таким чином, враховуючи відсутність доказів залучення позивача саме до невоєнізованого формування Цивільної оборони з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, суд приходить до висновку про відсутність підстав для встановлення позивачу статусу інваліда війни.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач правомірно відмовив позивачці у встановленні статусу інваліда війни.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

З огляду на ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні позову, за відсутності доказів понесення судових витрат відповідачем, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) до управління соціального захисту населення виконавчого комітету Макарівської міської ради Київської області (ЄДРПОУ - 03193850, Київська область, смт.Макарів, пров.Гетьманський, 2) про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

Суддя Брагіна О.Є.