Справа № 400/3133/19
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2020-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2020 р.м.ОдесаСправа № 400/3133/19
Головуючий в 1 інстанції: Лісовська Н. В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Турецької І. О.,

суддів Стас Л. В., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.
У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Міністерства оборони України, в якому просив:

- визнати протиправними дії щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги;

- зобов`язати прийняти рішення про призначення і виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму у зв`язку зі встановленням втрати працездатності 20% без встановлення інвалідності.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що при проходженні військової служби захворів, що стало підставою у 2017 році для звільнення зі служби за станом здоров`я.

10.01 2019 р. медико-соціальна експертна комісія (далі - МСЕК) встановила йому 20% втрати працездатності внаслідок захворювання без встановлення інвалідності, отриманого під час служби та пов`язаного із захистом Батьківщини.

Комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум відмовила йому у виплаті відповідної грошової дороги, мотивуючи свою відмову положеннями пункту 7 частини 2 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"( в редакції від 06.09.2018 р.), що встановлюють тримісячний термін звернення для отримання відповідних виплат після звільнення з військової служби.

Вважаючи рішення суб`єкта владних повноважень протиправним, позивач зазначає, що станом на 2017 р. нормативно не було закріплено, що протягом трьох місяців після звільнення, необхідно подавати документи на розгляд відповідного органу для отримання одноразової грошової допомоги. Суб`єкт владних повноважень, приймаючи оскаржуване рішення, повинен був звернути увагу на те, що закон зворотної дії щодо погіршення становища людини не має.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2019 року, ухваленого в порядку спрощеного позовного провадження, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції вважав, що правова позиція Міністерства оборони України, щодо відмови у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги, заснована на приписах Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-ХІІ від 20 грудня 1991 року (далі Закон №2011) в редакції, що діяла на момент спірних правовідносин, за якими, у разі встановлення втрати працездатності після сплину 3-х місяців від дня звільнення зі служби, права на отримання вказаної одноразової допомоги не виникає. До того ж, на думку суду першої інстанції, зазначена позиція відповідає усталеної практики Верховного Суду, що викладена, зокрема в постановах від 30.10.2018 р. (справа №760/16027/16-а, від 26.06.2018 р. (справа №750/5074/17).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 просить його скасувати, та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.

Обґрунтовуючи доводи апеляції скаржник наводить доводи, аналогічні доводам, що викладені в позові.

Додатково скаржник наголосив на недоречне посилання суду першої інстанції на правову позицію Верховного Суду у справі №750/5074/17 від 26 червня 2018 року, оскільки у вказаній справі розглянуто питання призначення виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцю строкової служби, який приймав участь в бойових діях ще за часів Радянського Союзу.

Скаржник стверджує, що він є військовослужбовцем за контрактом, який приймав участь у захисті територіальної цілісності та незалежності України (Антитерористичної операції на Сході України), а проходження служби за контрактом та проходження строкової служби є різними видами військової служби, зі своїми особливостями та специфікою.

Міністерства оборони України не скористалося правом звернення до суду з відзивом на апеляційну скаргу.

Згідно приписів п.1 ч.1 ст.311 КАС України справу розглянуто в письмовому провадженні, на підставі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Фактичні обставини справи.
ОСОБА_1 перебуваючи у військовому званні майор та маючи військову спеціальність штурман - інженер перебував в зоні АТО з 04.09.2014 р. по 30.11.2014 р. та з 23.07.2015 р. по 30.09.2016 р.

Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 20 червня 2017 року №162 майора ОСОБА_1 звільнено з військової служби за станом здоров`я з 08 липня 2017 року за пунктом «б» ч.6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-XII (далі Закон №2232) (а.с.16).

Відповідно до свідоцтва про хворобу №148, захворювання, пов`язане із захистом Батьківщини, виявлене у позивача в лютому 2017 року. (а.с.14-15).

Позивачу встановлений діагноз: ішемічна хвороба серця, стенокардія напруги ІІ ФК. Гіпертонічна хвороба другої стадії. Гіпертензивне серце. Серцева недостатність першої стадії. Ангіопатія сітківки Дисцикуляторна енцефалопатія І стадії гіпертонічного ґенезу з незначно вираженим вестибуло - атактичним синдромом.

Довідкою МСЕК від 10 січня 2019 року позивачу встановлено 20% втрати працездатності за захворюванням, що пов`язане із захистом Батьківщини (а.с.13).

25 квітня 2019 року, Комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, розглянувши подані документи, дійшла висновку про відмову позивачу в призначенні виплати одноразової грошової допомоги. Рішення Комісії оформлено витягом з протоколу №41 від 05 квітня 2019 року (а.с.12).

Підставою для відмови стали обставини встановлення ступеня втрати працездатності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини - 10 січня 2019 року, а дата звільнення з військової служби - 08 липня 2017 року, тобто понад тримісячний термін після звільнення з військової служби.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.
Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляції, з огляду на наступне.

Законом №2011 - ХІІ визначені основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлено єдину систему їх соціального захисту, гарантовано військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та врегульовано відносини у цій галузі.

Згідно ст. 1 вказаного Закону (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Розділом ІІ Закону №2011-XII встановлені права військовослужбовців, в тому числі і право на одноразову грошову допомогу.

Відповідно до ч.1 ст. 16 Закону №2011-XII, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Приписами п.7 ч.2 ст. 16 Закону №2011-XII передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби.
Частиною 9 ст. 16-3 Закону №2011-XII передбачено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

На час звернення позивача із заявою про призначення одноразової грошової допомоги, механізм її призначення та виплати, встановлювався Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 (далі - Порядок №975).

Пунктом 7 Порядку №975 встановлено, що у разі часткової втрати працездатності без установлення інвалідності одноразова грошова допомога виплачується залежно від ступеня втрати працездатності, який установлюється медико-соціальною експертною комісією, у розмірі, що визначається у відсотках від:

70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено ступінь втрати працездатності, - військовослужбовцю, який отримав поранення (контузію, травму або каліцтво), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, а також особі, звільненій з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби;

Абзацом 2 п.3 Порядку №975 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є, у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Згідно довідки обласної МСЕК №158/о днем виникнення у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги є 10 січня 2019 року, тобто дата встановлення 20% втрати працездатності без встановлення інвалідності (а.с.13).

Ключовим правовим питанням у справі є правильність застосування до спірних правовідносин п.7 ч.2 ст. 16 Закону №2011-XII та п.7 Порядку №975, оскільки позивач наполягає на тому, що дані норми законодавства повинні застосовуватися у редакції, що діяла на момент захворювання, тобто в редакції 2017 р.

Суд апеляційної інстанції вважає, що аналіз викладених правових норм свідчить про те, що законодавець обмежив строк на звернення для призначення і виплати одноразової грошової допомоги, а саме: не пізніше ніж через три місяці після звільнення з військової служби.

Тобто, в контексті спірних відносин, особа має право на отримання одноразової грошової допомоги у разі отримання нею поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання нею обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності, за умови того, що втрату працездатності встановлено не пізніше ніж через три місяці після звільнення такої особи з військової служби.

І головне, що при призначенні і виплаті грошової допомоги застосовується законодавство, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги, а саме з дати, зазначеної у довідці медико-соціальної експертної комісії.

За обставинами того, що позивача звільнено з військової служби 08 липня 2017 року, а 20% втрати працездатності з причин захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, встановлено МСЕК 10 січня 2019 року, випливає висновок, що у останнього не виникло право на отримання одноразової грошової допомоги в силу вищезазначених норм.

Аргументи позивача, що є недоречним посилання судом першої інстанції на постанову Верховного Суду у справі №750/5074/17, адже в ньому йдеться мова про призначення одноразової грошової допомоги військовослужбовцю строкової служби, який приймав участь в бойових діях ще за часів Радянського Союзу, колегія суддів оцінює наступним чином.

Законодавець в статті 16 Закону №2011 - ХІІ відокремив військовослужбовців строкової служби та військовослужбовців, які отримали поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, обмеживши проміжок часу у який, в останніх, виникає право на отримання одноразової грошової допомоги і такий проміжок часу визначений періодом проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби. Отже, на думку суду, за аналогією така правова позиція може бути застосована до спірних правовідносин.

Доводи скаржника, що внесені законодавцем зміни до Закону №2011 - ХІІ фактично обмежують право на призначення одноразової грошової допомоги і є явно неконституційними, суд апеляційної інстанції не може прийняти до уваги, оскільки вказані норми не визнавалися неконституційними у встановленому порядку, а отже правомірно застосовані суб`єктом владних повноважень під час вирішення питання щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

Статтею 316 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягають.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас частина 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Відповідно до п.3 ч.6 ст. 12 КАС України до справ незначної складності відносяться справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі незначної складності, відсутні підстави для касаційного оскарження даного рішення.

Керуючись статтями 308, 316, 322, 325,328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя Л. В. Стас

суддя Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 31.03.2020 року.