Справа № 442/450/20
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2020-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2020 рокуЛьвівСправа № 442/450/20 пров. № А/857/3126/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Курильця А. Р., Кушнерика М. П.,

з участю секретаря судового засідання Михальської М. Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 лютого 2020 року у справі № 442/450/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора 2 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Григоренко Антоніни Василівни, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-

суддя в 1-й інстанції Крамар О. В.,

час ухвалення рішення 18.02.2020 року,

місце ухвалення рішення м. Дрогобич,

дата складання повного тексту рішення 18.02.2020 року,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до інспектора 2 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Григоренко А. В., Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ЕАК №1964063 від 11 січня 2020 року, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 лютого 2020 року позов задоволено. Скасовано постанову серії ЕАК №1964063 від 11 січня 2020 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.1 ст.126 КУпАП у виді штрафу у розмірі 425 гривень.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що відповідачем згідно з п.3 ч.1 ст.35 Закону України «Про національну поліцію» 11 січня 2020 року у м. Дніпро по вул. Набережна Перемоги був зупинений водій ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом LEXUS LX 570, державний номерний знак НОМЕР_1 , однак не мав при собі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушено вимоги п.2.1(ґ) ПДР України. Зазначає, що у матеріалах справи міститься відеозапис, на якому зафіксовано відсутність у позивача поліса обов`язкового страхування наземних транспортних засобів, що підтверджує факт вчинення адміністративного правопорушення, а тому оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення винесена з дотриманням норм чинного законодавства. Просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу позивачем поданий не був. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи в судове засідання не прибули, хоча про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, згідно з ч.3 ст.268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій, тому колегія суддів вважає можливим проведення розгляду справи в їх відсутності за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів, згідно з ч.4 ст.229 КАС України без фіксування судового засідання технічними засобами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а оскаржуване рішення змінити з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою серії ЕАК №1964063 від 11 січня 2020 року у справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП та накладено штраф у розмірі 425 грн.

Із змісту оскаржуваної постанови вбачається, що позивач 11 січня 2020 року керував транспортним засобом LEXUS LX 570 д.н.з. « НОМЕР_1 » без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив вимоги п.2.1(ґ) ПДР України.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не наведено підстав для зупинки транспортного засобу позивача, позивачем не порушено правила дорожнього руху, а тому підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП відсутні, а відтак постанова ЕАК №1964063 від 11 січня 2020 року про накладення на позивача адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн підлягає скасуванню.

Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Ч.5 ст.14 Закону України Про дорожній рух передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно зі cт.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ст.251 КУпАП передбачає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З матеріалів справи вбачається, що позивача притягнено до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП.

Згідно з ч.1 ст.126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

П.2.1 Розділу 2 Правил дорожнього руху України передбачає, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб; поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до п.21.1 ст.21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

Згідно з п.21.3 ст.21 цього Закону при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

П.21.2 ст.21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що контроль за наявністю договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється: відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод; органами Державної прикордонної служби України під час перетинання транспортними засобами державного кордону України.

Як вбачається з матеріалів справи, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ЕАК №1964063 від 11 січня 2020 року складена інспектором 2 роти 2 БУПП в Дніпропетровській області Григоренко А. В. у зв`язку з порушення позивачем п.2.1 «ґ» ПДР України, тобто лише у зв`язку з непред`явленням працівнику поліції полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, разом з тим, доказів про складання інспектором патрульної поліції щодо ОСОБА_2 С. М ОСОБА_3 інших протоколів про порушення правил дорожнього руху або оформлення матеріалів дорожньо-транспортної пригоди, які б слугували підставою для перевірки наявності у позивача полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів інспектором не надано, а у матеріалах справи такі відсутні.

Щодо покликань відповідача на те, що позивач був зупинений на підставі ст.35 Закону України «Про Національну поліцію», то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що такі є безпідставними, оскільки відповідач не вказує на жодну із підстав неведених у цій статті.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що у матеріалах справи міститься копія полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/2284484 від 02 січня 2020 року (а.с.10), що є підставою вважати, що інспектором патрульної поліції не було здійснено перевірку наявності або відсутності існування у Централізованій базі даних МТСБУ полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на транспортний засіб LEXUS LX 570 д.н.з. « НОМЕР_1 ».

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Ст.72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Щодо доводів апелянта про те, що у матеріалах справи міститься відеозапис, на якому зафіксовано факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Таким чином, на думку колегії суддів, відеозапис, поданий відповідачем на підтвердження факту порушення позивачем правил дорожнього руху, не може вважатися належним доказом у зв`язку з тим, що оскаржувана постанова від 11 січня 2020 року серії ЕАК №1964063 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19 лютого 2020 року №524/1284/17.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не наведено підстав для зупинки транспортного засобу позивача, позивачем не порушено правила дорожнього руху, а тому підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП відсутні, а тому постанова ЕАК №1964063 від 11 січня 2020 року про накладення на позивача адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн підлягає скасуванню.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Колегія суддів також звертає увагу на п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09 грудня 1994 року Справа "Руїз Торіха проти Іспанії" (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Також згідно з п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, однак суд першої інстанції лише скасував постанову у справі про адміністративне правопорушення, не вирішивши питання щодо закриття справ про адміністративні правопорушення.

Ч.4 ст.317 КАС України передбачає, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено, а тому абзац другий резолютивної частини рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 лютого 2020 року у справі № 442/450/20 необхідно доповнити реченням: та закрити справу про адміністративне правопорушення, у зв`язку з чим рішення необхідно змінити.

Керуючись ст.229, 242, 243, 250, 268, 271, 272, 286, 310, 315, 316, 317, 321, 322 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України задовольнити частково.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 лютого 2020 року у справі № 442/450/20 змінити, доповнивши абзац другий резолютивної частини рішення: «та закрити справу про адміністративне правопорушення».

У решті рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 лютого 2020 року у справі № 442/450/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий- суддя О. І. Мікула
Судді А. Р. Курилець
М. П. Кушнерик
Повне судове рішення складено 30 березня 2020 року.