Справа № 200/210/20-а
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2020-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2020 року справа №200/210/20-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Блохіна А.А.

Компанієць І.Д.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду (суддя І інстанції Смагар С.В.) від 12 лютого 2020 року у справі № 200/210/20-а, повний текст виготовлено 12 лютого 2020 року за позовом ОСОБА_1 до Старшого державного виконавця Кальміуського відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Каширіної Ірини Станіславівни про скасування постанов про арешт майна боржника та про арешт коштів боржника від 29 липня 2019 року ВП № 59498688, скасування арешту,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Старшого державного виконавця Кальміуського відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Каширіної Ірини Станіславівни про скасування постанови про арешт майна боржника та постанови про арешт коштів боржника від 29 липня 2019 року ВП №59498688 державного виконавця Каширіної І.С. Кальміуського відділу державної виконавчої служби м.Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, скасування арешту, накладеного на підставі постанови про арешт майна боржника від 29 липня 2019 року ВП №5 9498688 державного виконавця Каширіної І.С. Кальміуського відділу державної виконавчої служби м. Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, згідно з якою було накладено арешт на транспортні засоби, що належать ОСОБА_1 , а саме на: 1)HONDA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_2 , 2) ЗАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_3 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_4 , 3)SEAT, реєстраційний номер НОМЕР_5 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_6 , 4)УАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_7 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_8 , скасування арешту, накладеного на підставі постанови про арешт коштів боржника від 29 липня 2019 року ВП №5 9498688 державного виконавця Каширіної І.С. Кальміуського Кальміуського відділу державної виконавчої служби м. Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, а саме на грошові кошти, що містяться на рахунку ОСОБА_1 : р/р 2199, код фінансової установи - 335429, банк - Маріуп. Ф. АТ КБ «Приват Банк» м. Маріуполь.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 12 лютого 2020 року в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу подало апеляційну скаргу в якій він просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Позивач вважає, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для вирішення справи, а також висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи. Також, судом взагалі не було надано жодної оцінки підставам звернення до суду, зокрема, що підставою звернення до суду є те, що у відповідача відсутні законні підстави для скасування накладеного ним арешту, оскільки Законом України «Про виконавче провадження» визначено вичерпний перелік підстав для державного виконавця щодо скасування арешту, серед якого немає випадку, який склався. Однак, накладений арешт порушує права позивача, а саме право користування та розпорядження майном та коштами. Позивач також зазначає, що оскільки по суті справа №263/9577/19 щодо оскарження постанови №11 по справі про адміністративне правопорушення від 19.06.2019 року, на підставі якої було державним виконавцем накладено арешт не розглянута, то накладений державним виконавцем арешт на майно та кошти обмежують його законні права та інтереси щодо користування та розпорядження майном та коштами. Позивач також вважає, що оскільки на сьогоднішній день дія постанови №11 по справі про адміністративне правопорушення від 19.06.2019 року, на підставі якої було відкрито виконавче провадження №59498688 зупинена, а тому і підстав для застосування арешту немає. Позивач наголошує на тому, що підставою звернення до суду не є незаконність дій державного виконавця, а є захист порушеного права, зокрема, користування та розпорядження своїм майном та коштами. Крім того, позивач зазначив, що відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження №59498688 від 10.07.2019 року з нього стягувався штраф у розмірі 13 600,00 грн. та вважає, що арешт накладений на чотири автомобілі та його рахунок таким, що не відповідає вимогам ч.1,3 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження».

На адресу суду апеляційної інстанції надіслано відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач проти доводів апеляційної скарги заперечував, вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено судом відповідно до норм матеріального та процесуального права на підставі повного і всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі. Просив розгляд справи проводити за його відсутністю та відсутністю представника.

Відповідачем на адресу суду надіслано клопотання про розгляд справи за його відсутністю.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, відзив на скаргу, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що 19 червня 2019 року Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Маріупольській міської ради була винесена постанова № 11 по справі про адміністративне правопорушення, якою позивача визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 188-42 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 6800 грн. У даній постанові також зазначено, що відповідно до положень статті 308 КУпАП у порядку примусового виконання постанови з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу та становить 13600грн..

10 липня 2019 року відповідачем була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № ВП 59498688 з примусового виконання постанови Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Маріупольській міської ради від 19 червня 2019 року № 11 про адміністративне правопорушення про стягнення з ОСОБА_1 на користь Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Маріупольській міської ради штрафу у розмірі 13600 грн.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 3 липня 2019 року було відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Маріупольської міської ради про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Судом також встановлено, що позивач 24 липня 2019 року звернувся до відповідача із заявою про зупинення виконавчого провадження, у якій повідомив про оскарження вказаної постанови та надав ухвалу Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області про відкриття провадження від 3 липня 2019 року по справі № 263/9577/19 та просив зупинити виконавче провадження до вирішення справи у суді. Крім того, 31 липня 2019 року позивач звертався до відділу із заявою про відкладення проведення виконавчих дій, якою просив здійснити відкладення проведення виконавчих дій щодо виконавчого провадження № 59498688.

29 липня 2019 року відповідачем з метою забезпечення реального виконання виконавчого документу була винесена постанова про арешт майна боржника ВП № 59498688 та накладено арешт на транспортні засоби, а саме: 1) HONDA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_2 , 2) ЗАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_3 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_4 , 3) SEAT, реєстраційний номер НОМЕР_5 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_6 , 4) УАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_7 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_8 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів у сумі 15110 грн. 03 коп.

Крім того, 29 липня 2019 року відповідачем була винесена постанова про арешт коштів боржника та накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунку ОСОБА_1 : р/р 2199, код фінансової установи - 335429, банк - Маріуп. Ф. АТ КБ «Приват Банк» м.Маріуполь.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13 вересня 2019 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Маріупольської міської ради про визнання незаконною та скасування постанови № 11 від 19 червня 2019 року Управління державного архітектурно-будівельного контролю Маріупольської міської ради по справі про адміністративне правопорушення задоволено та зупинено дію постанови № 11 від 19 червня 2019 року Управління державного архітектурно-будівельного контролю Маріупольської міської ради про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 188-42 КУпАП та накладення стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. до розгляду справи по суті.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 5 листопада 2019 року клопотання представника позивача ОСОБА_1 Ботман Ольги Анатоліївни про зупинення провадження у справі задоволено та зупинено провадження у справі № 263/9577/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Маріупольська міської ради про визнання незаконною та скасування постанови № 11 у справі про адміністративне правопорушення від 19 червня 2019 року до набрання законної сили рішення у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Маріупольська міської ради про визнання незаконною та скасування постанови № 7 у справі про адміністративне правопорушення від 10 квітня 2019 року №263/6833/19.

16 вересня 2019 року позивач звернувся до відповідача із заявами про зупинення виконавчого провадження на підставі ухвали Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13 вересня 2019 року № 263/6833/19 та про вирішення питання щодо скасування арештів, накладених на підставі оскаржуваних постанов відповідача.

18 вересня 2019 року відповідачем була винесена постанова про зупинення вчинення виконавчих дій ВП № 59498688 на підставі ухвали Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13 вересня 2019 року.

Також, 18 вересня 2019 року відділ державної виконавчої служби надав відповідь на звернення позивача щодо скасування арештів, де зазначив, що законні підстави для зняття арешту з майна та рахунків боржника, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» відсутні.

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

Позивачем не оспорюються дії відповідача щодо винесення постанов про арешт майна боржника від 29.07.2019р.. Підставою звернення до суду з позовом є те, що, у відповідача відсутні законні підстави для скасування накладеного ним арешту, оскільки Законом України «Про виконавче провадження» визначено вичерпний перелік підстав для державного виконавця щодо скасування арешту, серед якого немає випадку, який склався. Однак, накладений арешт порушує права позивача, а саме право користування та розпорядження майном та коштами, що й стало підставою звернення до суду.

Наведений висновок позивача суд апеляційної інстанції вважає помилковим виходячи з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;5)встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

За приписами частини 2 цієї статті захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця визначені статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України, за приписами частини 1 якої учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Системний аналіз положень наведених статей Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України свідчать, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповідності до вимог частини 1 статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Виходячи зі змісту положень Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги колегією суддів не прийнято до уваги.

Частиною 5 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Як встановлено судом та не заперечується позивачем, підставою для звернення з позовом до суду є те, що, у відповідача відсутні законні підстави для скасування накладеного ним арешту, оскільки Законом України «Про виконавче провадження» визначено вичерпний перелік підстав для державного виконавця щодо скасування арешту, серед якого немає випадку, який склався. Однак, накладений арешт порушує права позивача, а саме право користування та розпорядження майном та коштами, що й стало підставою звернення до суду. Така підстава, як накладення арешту вимогам ч.ч.1,3 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» позивачем не заявлялась та не була предметом дослідження судом першої інстанції, а тому судом апеляційної інстанції не приймається до уваги.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

Керуючись статтями 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 лютого 2020 року у справі № 200/210/20-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 лютого 2020 року у справі №200/210/20-а - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 31 березня 2020 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 31 березня 2020 року та підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Т.Г. Гаврищук

Судді: А.А. Блохін

І.Д. Компанієць