Справа № 640/21781/19
Суддя: Балась Т.П.
Дата ухвалення: 2020-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2020 року м. Київ № 640/21781/19

Окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Балась Т.П., за участю секретаря судового засідання Кузьмич М.Б.,

представника позивача: Завірюхін М.В.,

представника відповідача: Скрибки І.Ю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Автоматика-М-Сервіс»
доГоловного управління ДПС у м. Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Автоматика-М-Сервіс» з позовом до Головного управління ДПС у місті Києві, у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення від 15.08.2019 № та від 15.08.2019 № , прийняті Головним управлінням ДФС у місті Києві.

Позовні вимоги мотивовані безпідставністю висновків контролюючого органу, викладених в акті перевірки від 25.07.2019 №154/26-15-14-07-02-10/40334952 про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Автоматика-М-Сервіс» з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських операцій з ТОВ «Софт-Портал», ТОВ «Астіком», ТОВ «Дені Люкс», ТОВ «Драфт-Сюрвей», ТОВ «ІН-Текс», ТОВ «Профбудкомплекс».

Позивач стверджує, що правомірно сформував дані бухгалтерського та податкового обліку за наслідками взаємовідносин з ТОВ «Софт-Портал», ТОВ «Астіком», ТОВ «Дені Люкс», ТОВ «Драфт-Сюрвей», ТОВ «ІН-Текс», ТОВ «Профбудкомплекс», господарські операції з вказаними контрагентами підтверджені належним чином складеними первинними документами, які містять необхідні для цілей оподаткування відомості про зміст та обсяги спірних операцій, зокрема, документами, що підтверджують оплату товару та послуг.

З урахуванням викладеного, позивач вважає, що викладені в акті перевірки висновки контролюючого органу про безтоварність фінансово-господарських операцій з вказаними контрагентами є необґрунтованими, а прийняті за результатами розгляду акта перевірки податкові повідомлення-рішення такими, що підлягають скасуванню.

Відповідач позов не визнав, у відзиві на позов зазначив, що посадові особи контролюючого органу при проведенні перевірки позивача та оформленні її результатів діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України, а податкові повідомлення-рішення є обґрунтованими.

Звертає увагу суду, що у ході перевірки позивача були виявлені обставини, які дають підстави вважати, що господарські операції позивача з контрагентами в охоплений перевіркою період були вчинені виключно з мотивів мінімізації податкових зобов`язань. Зокрема, за наявною у податкового органу інформацією, контрагенти позивача має ознаки фіктивності та задіяний у схемах формування необґрунтованої податкової вигоди третім особам.

З урахуванням викладеного контролюючий орган вважає, що позивач протиправно сформував податковий кредит, що мав вплив на формування показника від`ємного значення ПДВ.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.11.2019 відкрите спрощене позовне провадження у справі №640/21781/19 та призначено справу до розгляду у судовому засіданні.

У судовому засіданні 12.02.2020 судом допитано в якості свідка ОСОБА_1 .

У судовому засіданні 13.03.2020 проголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повний текст рішення виготовлений та підписаний 30.03.2020.

Заслухавши пояснення представників сторін, свідка, розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Автоматика-М-Сервіс» як юридична особа зареєстроване 10.03.2016 (номер запису: 1 034040), що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.134-136).

У період з 15.07.2019 по 19.07.2019 Головним управлінням ДФС у м. Києві було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Автоматика-М-Сервіс» з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «Софт-Портал» за квітень 2017 року, з ТОВ «Ін-Текс» за квітень 2017 року, з ТОВ «Астіком» за грудень 2017 року, з ТОВ «Дені Люкс» за вересень 2016 року, з ТОВ «Драфт-Сюрвей» за липень 2017 року, з ТОВ «Профбудкомплекс» за серпень 2016 року показників декларацій з податку на додану вартість та за 2016, 2017 роки - показників фінансової звітності з їх відображенням у деклараціях з податку на прибуток підприємств.

Результати перевірки оформлені актом від 25.07.2019 №154/26-15-14-07-02-10/40334952 (а.с. 14-46).

В акті перевірки стверджується про порушення ТОВ «Автоматика-М-Сервіс»::

- п.44.1, п. 44.2 ст.44, п.134.1.1 п.134.1 ст. 134, п. 135.1 ст. 135 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток на суму 23 553,00 грн., в т.ч. за 2016 рік - 7 266,00 грн., за 2017 рік - 16 287,00 грн.;

- п. 44.1, ст. 44, п.185.1 ст.185, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 23 987,00 грн., а саме: за вересень 2016 року на суму 8 073,00 грн.; за квітень 2017 року на суму 8 454,00 грн., за липень 2017 року на суму 5 000,00 грн., за грудень 2017 року на суму 2 460,00 грн.

Як вбачається зі змісту акта перевірки та відзиву на позовну заяву, податкові зобов`язання з ПДВ та податку на прибуток зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями були визначені позивачеві у зв`язку з порушеннями вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з ТОВ «Софт-Портал», ТОВ «Астіком», ТОВ «Дені Люкс», ТОВ «Драфт-Сюрвей», ТОВ «ІН-Текс», ТОВ «Профбудкомплекс».

Встановлені контролюючим органом порушення ґрунтуються на висновках про відсутність реальності господарських операцій позивача з контрагентами ТОВ «Софт-Портал», ТОВ «Астіком», ТОВ «Дені Люкс», ТОВ «Драфт-Сюрвей», ТОВ «ІН-Текс», ТОВ «Профбудкомплекс», за наслідками яких позивач в охоплений перевіркою період сформував показники податкового кредиту та витрат.

Контролюючий орган в акті перевірки посилається на пояснення та свідчення засновників підприємств-контрагентів позивача, на підтвердження того, що первинні документи, виписані контрагентами позивача, які були зареєстровані на підставних осіб та не мали наміру здійснення господарської діяльності, а також на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 03.04.2018 у справі № 760/20771/17, яким засновника ТОВ «Профбудкомплекс» визнано винними у вчиненні злочинів, передбачених ст. 205 та ст. 205-1 КК України (фіктивне підприємництво), у зв`язку з чим контролюючий орган дійшов висновку про участь позивача і його контрагентів у схемі для мінімізації податкових зобов`язань і отримання необґрунтованої податкової вигоди шляхом документального оформлення та відображення у податковому і бухгалтерському обліку господарських операцій з фіктивними підприємствами, які у дійсності не відбувались.

На підставі висновків зазначеного акта перевірки, Головним управлінням ДФС у м. Києві прийняті податкові повідомлення-рішення:

- податкове повідомлення-рішення від 15.08.2019 № , згідно з яким ТОВ «Автоматика-М-Сервіс» збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 35 330,00 грн., у тому числі за основним платежем у розмірі 23 553,00 грн. та за штрафними санкціями у розмірі 11 777,00 грн. (а.с.10);

- податкове повідомлення-рішення від 15.08.2019 № , згідно з яким ТОВ «Автоматика-М-Сервіс» збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 35 981,00 грн., у тому числі за основним платежем у розмірі 23 987,00 грн. та за штрафними санкціями у розмірі 11 994,00 грн. (а.с.12).

Не погоджуючи з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до Державної фіскальної служби України зі скаргою № 36209/6 від 27.08.2019, у якій просив скасувати податкові повідомлення-рішення від 15.08.2019 № та від 15.08.2019 № .

За результатами розгляду скарги позивача Державною фіскальною службою України було прийнято рішення від 22.10.2019 № 6470/6/99-00-08-05-02, яким оскаржувані податкові повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу без задоволення (а.с.53-56).

Вважаючи, що вказані податкові повідомлення-рішення прийнято з порушенням вимог чинного законодавства позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України (тут і надалі в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) об`єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Згідно з пунктом 135.1 статті 135 Податкового кодексу України базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Відповідно до пункту 5 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від № 290 від 29.11.1999, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14 грудня 1999 за № 860/4153, дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

Критерії визнання доходу, наведені в цьому Положенні (стандарті), застосовуються окремо до кожної операції. Проте ці критерії потрібно застосовувати до окремих елементів однієї операції або до двох чи більше операцій разом, якщо це випливає із суті такої господарської операції (операцій).

Пунктом 7 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 «Дохід» встановлено, що Визнані доходи класифікуються в бухгалтерському обліку за такими групами: дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); інші операційні доходи; фінансові доходи; інші доходи.

Дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) - загальний дохід (виручка) від реалізації продукції, товарів, робіт або послуг без вирахування наданих знижок, повернення раніше проданих товарів та непрямих податків і зборів (податку на додану вартість, акцизного збору тощо).

Чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) визначається шляхом вирахування з доходу від реалізації продукції, товарів, робіт, послуг наданих знижок, вартості повернутих раніше проданих товарів, доходів, що за договорами належать комітентам (принципалам тощо), та податків і зборів.

До складу інших операційних доходів включаються суми інших доходів від операційної діяльності підприємства, крім чистого доходу від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), зокрема: дохід від операційної оренди активів; дохід від операційних курсових різниць; відшкодування раніше списаних активів; дохід від роялті, відсотків, отриманих на залишки коштів на поточних рахунках в банках, дохід від реалізації оборотних активів (крім фінансових інвестицій), необоротних активів, утримуваних для продажу, та групи вибуття тощо.

До складу фінансових доходів включаються дивіденди, відсотки та інші доходи, отримані від фінансових інвестицій (крім доходів, які обліковуються за методом участі в капіталі).

До складу інших доходів, зокрема, включаються дохід від реалізації фінансових інвестицій; дохід від неопераційних курсових різниць та інші доходи, які виникають у процесі господарської діяльності, але не пов`язані з операційною діяльністю підприємства.

Згідно з пунктом 6 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати» затвердженого наказом Міністерства фінансів України від № 318 від 31.12.1999, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за № 27/4248, витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Не визнаються витратами й не включаються до звіту про фінансові результати: платежі за договорами комісії, агентськими угодами та іншими аналогічними договорами на користь комітента, принципала тощо; попередня (авансова) оплата запасів, робіт, послуг; погашення одержаних позик; інші зменшення активів або збільшення зобов`язань, що не відповідають ознакам, наведеним у пункті 6 цього Положення (стандарту); витрати, які відображаються зменшенням власного капіталу відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; балансова вартість валюти.

Згідно з пунктом 5 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 11 «Зобов`язання» затвердженого наказом Міністерства фінансів України від № 318 від 31.12.1999, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 31.01.2000 № 20, зобов`язання визнається, якщо його оцінка може бути достовірно визначена та існує ймовірність зменшення економічних вигод у майбутньому внаслідок його погашення. Якщо на дату балансу раніше визнане зобов`язання не підлягає погашенню, то його сума включається до складу доходу звітного періоду.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до підпункту «а» пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податків з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

У силу положень підпункту «а» пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

- придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);

- ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту є податкова накладна, що видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця.

Пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що у податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов`язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи-продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Положеннями пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Отже, наявність господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг), призначених для використання у власній господарській діяльності платника податків, підтверджених сукупністю документів первинного бухгалтерського обліку, є визначальною умовою для виникнення у платника податку права на формування податкового кредиту та витрат.

Такі висновки кореспондують приписам пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, у силу якого для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Таким чином, обов`язок підтвердити правомірність та обґрунтованість задекларованих у податковій звітності показників податкового кредиту та витрат первинними документами покладається на платника податків.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV визначено, що первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

У свою чергу, під господарською операцією згідно статті 1 вказаного закону розуміється дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис" ( 852-15 ), або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Суд зазначає, що вимоги, які пред`являються до оформлення первинних документів, мають імперативний характер. Законом встановлені ті реквізити, які мають бути обов`язково вказані при складенні первинного облікового документа та які дозволяють ідентифікувати господарську операцію.

Отже, первинні документи повинні не лише містити повну інформацію про виконану господарську операцію, але й виступати носіями достовірних відомостей про таку операцію та її учасників.

Для аналізу сформованих платником даних податкового обліку реальність операції визначається не лише фактичною наявністю та рухом товарів (робіт, послуг), але й реальністю виконання поставки саме задекларованим контрагентом, тобто наявністю прямого зв`язку з конкретним постачальником.

Власне наявність формально складених первинних документів, не опосередкованих фактичним рухом активів між конкретними учасниками господарської операції, не породжує податкових наслідків у вигляді зменшення фінансового результату до оподаткування чи збільшення податкового кредиту.

Таким чином, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Досліджуючи зміст фінансово-господарських операцій позивача з ТОВ «Софт-Портал», ТОВ «Астіком», ТОВ «Дені Люкс», ТОВ «Драфт-Сюрвей», ТОВ «ІН-Текс», ТОВ «Профбудкомплекс», податкові наслідки яких контролюючий орган поставив під сумнів, судом встановлено наступне.

Між позивачем (покупець), з однієї сторони, та ТОВ «Софт-Портал» (постачальник), з іншої сторони, укладено усний договір на поставку товару.

В підтвердження виконання умов договору позивачем надано суду наступні документи: рахунок-фактура № 10-02/04 від 10.04.2017 (товар - профіль рейковий, ролик поворотний алюмінієвий, направляюча для стулок дверей, шестерня, ремінь зубчастий) на загальну суму з ПДВ 28 519,80 грн. в т.ч. ПДВ 4 753,30 грн (а.с.60); видаткова накладна № 10-02/04 від 10.04.2017 (товар - профіль рейковий, ролик поворотний алюмінієвий, направляюча для стулок дверей, шестерня, ремінь зубчастий) (а.с.67), виписка по рахунку в ПАТ «Укрсоцбанк» (а.с.73).

Суму податку на додану вартість у розмірі 4753,30 грн., на підставі податкових накладних, виданих ТОВ «Софт-Портал», позивач включив до складу податкового кредиту відповідних звітних періодів.

В акті перевірки контролюючим органом встановлено, що засновником ТОВ «Софт-Портал» у період взаємовідносин буд ОСОБА_3 , директором (головним бухгалтером) - Романчук В.В.

3гідно з даними, що містяться в Єдиному реєстрі податкових накладних, ревізором встановлено, що ТОВ «Софт-Портал» придбавало за 2016- 2017 роки фени, термоси, електрочайники, посуд, телефони, карти пам`яті, ноутбуки, пральні машини, витяжки тощо, назва яких не співпадає з назвою товарів, реалізованих ТОВ «Софт-Портал» на адресу ТОВ «Автоматика-М-Сервіс».

Також, з акту убачається, що відповідно до баз даних ДФС та в ході аналізу податкової звітності, поданої ТОВ «Софт-Портал» до податкового органу встановлено відсутність будь-якої інформації про наявні складські приміщення, наявність автомобільного чи іншого транспорту, а також устаткування, шо необхідне для здійснення фінансово-господарської діяльності підприємства. Фактично у ТОВ «Софт-Портал» відсутні трудові ресурси, виробниче обладнання, матеріали для здійснення основного виду діяльності; відсутні затрати на оренду офісних та складських приміщень, оплату комунальних послуг, оплату послуг телефонного зв`язку, оплату послуг за користування мережею Інтернет, оплату логістичних послуг та інших витрат необхідних для ведення фінансово-господарської діяльності суб`єкта господарювання.

Поряд з цим, з акту перевірки з`ясовано, що відповідно до пояснень від 22.05.2017 засновника ТОВ «Софт-Портал» ОСОБА_3 до фінансово-господарської діяльності підприємства він не має відношення, декларацій на прибуток, накладних з ПДВ. наказів на призначення, інших документів та податкову звітність не складав, не підписував, не подавав та нікому цього не доручав. Вказані пояснення долучено судом до матеріалів справи.

Також, між позивачем (покупець), з однієї сторони, та ТОВ «Астіком» (постачальник), з іншої сторони, укладено усний договір на поставку товару.

В підтвердження виконання умов договору позивачем надано суду наступні документи: рахунок-фактура № 01/12/02 від 01.12.2017 товар на загальну суму з ПДВ 14 758,80 грн в т.ч. ПДВ 2459,80 грн. (товар ролик поворотний алюмінієвий, направляюча для стулок дверей, шестерня, профіль рейковий); видаткова накладна № 01/12/02 від 01.12.2017 на загальну суму з ПДВ 14 758,00 грн в т.ч. ПДВ 2459,80 грн. (товар ролик поворотний алюмінієвий, направляюча для стулок дверей, шестерня, профіль рейковий) (а.с.70), платіжне доручення № 179 від 05.01.2018 на суму 14 758,80 грн. (а.с.76).

Суму податку на додану вартість у розмірі 2460,00 грн., на підставі податкових накладних, виданих ТОВ «Астіком», позивач включив до складу податкового кредиту відповідних звітних періодів.

В акті перевірки контролюючим органом встановлено, що засновником, директором, головним бухгалтером ТОВ «Астіком» у період взаємовідносин та на теперішній час є ОСОБА_1.

В убачається з акту перевірки, відповідно до даних, шо містяться в Єдиному реєстрі податкових накладних, ревізором встановлено, що ТОВ «Астіком» придбавало у 2017 році різноманітні напої: кока-кола, швепс, чай, фанта, Бон-Аква, труби, перехід, сталь, цвяхи, профіль, дошка, свердло, щит тощо, назва яких не співпадає з назвою товарів, реалізованих ТОВ «Астіком» на адресу ТОВ «Автоматика-М-Сервіс».

Податковим органом також встановлено відсутність будь-якої інформації про наявні у ТОВ «Ін-Текс» складські приміщення, наявність автомобільного чи іншого транспорту, а також устаткування, що необхідне для здійснення фінансово-господарської діяльності підприємства. Фактично у ТОB «Астіком» відсутні трудові ресурси, виробниче обладнання, матеріали для здійснення основного виду діяльності. Відповідно до баз даних ДФС у ТОВ «Астіком» відсутні затрати на оренду офісних та складських приміщень, оплату комунальних послуг, послуг телефонного зв`язку, оплату послуг за користування мережею Інтернет, оплату логістичних послуг та інших витрат, необхідних для ведення фінансово-господарської діяльності суб`єкта господарювання.

Поряд з цим, з акту перевірки з`ясовано, що до ГУ ДФС у м. Києві надійшли матеріали від Оперативного управління ГУ ДФС у Чернігівській області у вигляді протоколу допиту свідка від 15.02.2018 ОСОБА_1 , директора, головного бухгалтера та засновника ТОВ «Астіком», відповідно до якого свідок ОСОБА_1 повідомив про непричетність до ведення фінансово-господарської діяльності ТОВ «Астіком». Документи податкового обліку та бухгалтерського обліку не підписував. Хто подавав документи до ДФС України не відомо. Місцезнаходження ТОВ «Астіком» невідоме. Вказані покази долучено судом до матеріалів справи.

У судовому засідання у якості свідка було допитано директора, головного бухгалтера та засновника ТОВ «Астіком» ОСОБА_1 , який підтвердив надані контролюючому органу пояснення, а саме пояснив суду, що він не має жодного відношення до створення та діяльності ТОВ "Астіком", жодних первинних документів від товариства не підписував, довіреностей щодо підпису від його імені та імені ТОВ "Астіком" жодним особам не надавав.

Між позивачем (покупець), з однієї сторони, та ТОВ «Дені Люкс» (постачальник), з іншої сторони, укладено усний договір надання послуг.

В підтвердження виконання умов договору позивачем надано суду наступні документи: рахунок-фактура № ДЮ000000263 від 19.09.2016 (послуги - заміна стойки алюмінієвої конструкції, заміна секції швидкісних доріг) на загальну суму з ПДВ 33 000,00 грн. в т.ч. ПДВ 5 500,00 грн (а.с.59); акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ДЮ00000260 (а.с.66), виписка по рахунку в ПАТ «Укрсоцбанк» (а.с.72).

Суму податку на додану вартість у розмірі 5500,00 грн., на підставі податкових накладних, виданих ТОВ «Дені Люкс», позивач включив до складу податкового кредиту відповідних звітних періодів.

В акті перевірки контролюючим органом встановлено, що засновником, директором, головним бухгалтером ТОВ «Дені Люкс» у період взаємовідносин та на теперішній час є ОСОБА_4.

В убачається з акту перевірки, відповідно до даних, що містяться в Єдиному реєстрі податкових накладних, ревізором встановлено, що ТОВ «Дені Люкс» придбавало у 2016 році наступні товари та послуги: балясина, підсходина, дошка, сходина, поручень, юридичні, консультаційні та інформаційні послуги тощо, назва яких не співпадає з назвою товарів, робіт, послуг, реалізованих ТОВ «Дені Люкс» на адресу ТОВ «Автоматика-М-Сервіс».

Податковим органом також відповідно до баз даних ДФС та в ході наявності податкової звітності встановлено відсутність будь-якої інформації про наявні у ТОВ «Дені-Люкс» складські приміщення, наявність автомобільного чи іншого транспорту, а також устаткування, що необхідне для здійснення фінансово-господарської діяльності підприємства. Фактично у ТОB «Дені Люкс» відсутні трудові ресурси, виробниче обладнання, матеріали для здійснення основного виду діяльності. Відповідно до баз даних ДФС у ТОВ «Дені Люкс» відсутні затрати на оренду офісних та складських приміщень, оплату комунальних послуг, послуг телефонного зв`язку, оплату послуг за користування мережею Інтернет, оплату логістичних послуг та інших витрат, необхідних для ведення фінансово-господарської діяльності суб`єкта господарювання.

Поряд з цим, з акту перевірки убачається, що відповідно до пояснень засновника ТОВ «Дені Люкс» ОСОБА_4 - до фінансово-господарської діяльності підприємства вона не має відношення, декларацій на прибуток, накладних з ПДВ, наказів на призначення, інших документів та податкову звітність не складала, не підписувала, не подавала та нікому цього не доручала. Вказані пояснення долучено судом до матеріалів справи.

Також, між позивачем (покупець), з однієї сторони, та ТОВ «Драфт-Сюрвей» (постачальник), з іншої сторони, укладено усний договір надання послуг.

В підтвердження виконання умов договору позивачем надано суду наступні документи: рахунок-фактура № 0307/02 від 03.07.2017 товар на загальну суму з ПДВ 30 000,00 грн в т.ч. ПДВ 5000,00 грн. (монтаж воріт); акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 0307/02 (а.с.69), виписка по рахунку в ПАТ «Укрсоцбанк» (а.с.75).

Суму податку на додану вартість у розмірі 5000,00 грн., на підставі податкових накладних, виданих ТОВ «Драфт-Сюрвей», позивач включив до складу податкового кредиту відповідних звітних періодів.

В акті перевірки контролюючим органом встановлено, що засновником, директором, головним бухгалтером ТОВ «Драфт-Сюрвей» у період взаємовідносин та на теперішній час є ОСОБА_5 .

В убачається з акту перевірки, відповідно до даних, шо містяться в Єдиному реєстрі податкових накладних, ревізором встановлено, що ТОВ «Драфт-Сюрвей» придбавало у 2017 році наступні товари: туфлі жіночі, нанесення логотипу, гофроящики, водяний насос, світильник, серветки, скоби, різноманітні канцтовари та взуття тощо, назва яких не співпадає з назвою товарів, робіт, послуг, реалізованих ТОВ «Драфт-Сюрвей» на адресу ТОВ «Автоматика-М-Сервіс».

Податковим органом також відповідно до баз даних ДФС та в ході аналізу податкової звітності встановлено відсутність будь-якої інформації про наявні у ТОВ «Драйт-Сюрвей» складські приміщення, наявність автомобільного чи іншого транспорту, а також устаткування, що необхідне для здійснення фінансово-господарської діяльності підприємства. Фактично у ТОB «Драфт-Сюрвей» відсутні трудові ресурси, виробниче обладнання, матеріали для здійснення основного виду діяльності. Відповідно до баз даних ДФС у ТОВ «Драфт-Сюрвей» відсутні затрати на оренду офісних та складських приміщень, оплату комунальних послуг, послуг телефонного зв`язку, оплату послуг за користування мережею Інтернет, оплату логістичних послуг та інших витрат, необхідних для ведення фінансово-господарської діяльності суб`єкта господарювання.

Поряд з цим, з акту перевірки убачається, що згідно з показами засновника, директора та головного бухгалтера ТОВ «Драфт-Сюрвей» ОСОБА_5 , відібраних протоколом допиту від 09.08.2018 заступником начальника ВОСАПДВ ОУ ДПІ у Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві Удовиченко О.В. в рамках кримінального провадження № 0000054 від 24.07.2018 за ч.2 ст. 205 ККУ, ТОВ «Драфт-Сюрвей» невідоме, жодного відношення до здійснення фінансово-господарської діяльності директор немає. Вказані покази долучено судом до матеріалів справи.

Між позивачем (покупець), з однієї сторони, та ТОВ «Ін-Текс» (постачальник), з іншої сторони, укладено усний договір на поставку товару.

В підтвердження виконання умов договору позивачем надано суду наступні документи: рахунок-фактура: № 18/04-3 від 18.04.2017 (товар - профіль рейковий, ролик поворотний алюмінієвий, направляюча для стулок дверей, шестерня, ремінь зубчастий) на загальну суму з ПДВ 22 206,36 грн. в т.ч. ПДВ 3 701,06 грн. (а.с.61); видаткова накладна №18/04-3 від 18.04.2017 (товар - профіль рейковий, ролик поворотний алюмінієвий, направляюча для стулок дверей, шестерня, ремінь зубчастий) (а.с.68), виписку по рахунку в ПАТ «Укрсоцбанк» (а.с.74.)

Суму податку на додану вартість у розмірі 3701,00 грн., на підставі податкових накладних, виданих ТОВ «Софт-Портал», позивач включив до складу податкового кредиту відповідних звітних періодів.

В акті перевірки контролюючим органом встановлено, що засновником ТОВ «Ін-текс» у період взаємовідносин був ОСОБА_3 , директором (головним бухгалтером) - Стешенко В.С.

В убачається з акту перевірки, відповідно до даних, що містяться в Єдиному реєстрі податкових накладних, ревізором встановлено, що ТОВ «Ін-Текс» придбавало у 2017 році водонагрівачі, праски, мобільні телефони, навушники, кофе машини, витяжки, пральні машини тощо, назва реалізованих ТОВ «Ін-Текс» на адресу ТОВ «Автоматика-М-Сервіс» не співпадає з назвою придбаного товару.

Податковим органом ТОВ «Ін-Текс» також встановлено відсутність будь-якої інформації про наявні складські приміщення, наявність автомобільного чи іншого транспорту, а також устаткування, що необхідне для здійснення фінансово-господарської діяльності підприємства. Фактично ТОB «Iн-Текс» відсутні трудові ресурси, виробниче обладнання, матеріали для здійснення основного виду діяльності. Відповідно до баз даних ДФС у ТОВ «Iн-Текс» відсутні затрати на оренду офісних та складських приміщень, оплату комунальних послуг, послуг телефонного зв`язку, оплату послуг за користування мережею інтернет, оплату логістичних послуг та інших витрат, необхідних для ведення фінансово-господарської діяльності суб`єкта господарювання.

Поряд з цим, з акту перевірки з`ясовано, що відповідно до пояснень від 22.05.2017 засновника ТОВ «Iн-Tекс» ОСОБА_3 - до фінансово-господарської діяльності підприємства він не має відношення, декларацій на прибуток, накладних з ПДВ, наказів на призначення, інших документів та податкову звітність не складав, не підписував, не подавав та нікому цього не доручав. Вказані пояснення долучено судом до матеріалів справи.

Між позивачем (покупець), з однієї сторони, та ТОВ «Профбудкомплекс» (постачальник), з іншої сторони, укладено усний договір надання послуг.

В підтвердження виконання умов договору позивачем надано суду наступні документи: рахунки-фактури № ПУ000000820 від 02.08.2016 (послуги - заміна зубчастого ременя, заміна поворотного ролика алюмінієвого, заміна завіси, ремонт направляючих та автоматичних дверей) на загальну суму з ПДВ 7416,00 грн. в т.ч. ПДВ 1236,00 грн (а.с.57); №ПУ000000821 від 08.08.2016 (послуги - заміна роликів, механічні регулювання, програмні налаштування авт. дверей, заміна зубчастого ременя, заміна шестерні двигуна) на загальну суму з ПДВ 8020,80 грн. в т.ч. ПДВ 1336,80 грн. (а.с.58), акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ПУ00000774 (а.с.64), №ПУ00000775 (а.с.65), виписка по рахунку в ПАТ «Укрсоцбанк» (а.с.71).

Суму податку на додану вартість у розмірі 2573,00 грн., на підставі податкових накладних, виданих ТОВ «Профбудкомплекс», позивач включив до складу податкового кредиту відповідних звітних періодів.

В акті перевірки зазначено, що засновником, директором, головним бухгалтером ТОВ «Профбудкомплекс» у період взаємовідносин та на теперішній час є ОСОБА_7 .

В убачається з акту перевірки, за період діяльності ТОВ «Профбудкомплекс» придбавало товари, роботи, послуги: приклеювання антиковзаючої фотолюмінісцентної стрічки, демонтаж старих дощових стоків, розбирання та збирання тротуарної плитки, монтаж нових стоків, встановлення додаткової відео-камери, демонтаж черепиці, транспортні послуги, будівельні матеріали, токарні та свердлильні роботи, будівельно-монтажні роботи, чіпси, кава, цукор, шоколад, кетчуп, жувальна гумка, планово-періодичне обслуговування базових станцій та багато іншого.

В акті перевірки контролюючий орган посилається на те, що вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 03.04.2018 у справі № 760/20771/17 ОСОБА_7 визнано винними у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.205, ч. 2 ст. 205-1 КК України.

Досліджуючи зміст вироку судом з`ясовано, що 21.04.2016, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 діючи в порушення вищевказаних норм законодавства, з метою досягнення злочинної мети, яка полягала у придбанні на його ім`я ТОВ «Профбудкомплекс» для подальшого його використання невстановленими особами з метою прикриття незаконної діяльності, у присутності ОСОБА_8 підписав договір №1 купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «Профбудкомплекс» від 21.04.2016, договір №2 купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «Профбудкомплекс» від 21.04.2016 та протокол № 3 загальних зборів учасників ТОВ «Профбудкомплекс» від 21.04.2016, чим засвідчив факт придбання даного товариства.

На прохання особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, ОСОБА_7 надав фотокопії сторінок свого паспорту громадянина України та ідентифікаційного податкового номеру, завірені його підписом, необхідні для подальшого оформлення відповідних документів щодо зміни складу засновників товариства та придбання корпоративних прав на частку у статутному капіталі.

В вересні 2016 року, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , діючи з корисних мотивів, за попередньою змовою групою осіб, з метою досягнення злочинної мети, яка полягала у придбанні суб`єкта підприємницької діяльності - ТОВ «Т.Д.В. Компані» для подальшого його використання невстановленими особами з метою прикриття незаконної діяльності, у присутності ОСОБА_8 підписав протокол №02/2016 загальних зборів учасників ТОВ «Т.Д.В. Компані» від 14.09.2016, договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ Т.Д.В. Компані» від 14.09.2016, та статут ТОВ «Т.Д.В. Компані».

Також ОСОБА_7 передав особі, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, фотокопії сторінок свого паспорту громадянина України та ідентифікаційного податкового номеру, завірені його підписом, необхідні для подальшого оформлення відповідних документів, в яких ОСОБА_7 був зазначений як учасник товариства.

У подальшому, невстановлені слідством особи, які діяли за попередньою змовою з ОСОБА_7 в період з 21.04.2016 по 30.12.2016, при невстановлених у ході досудового розслідування обставинах, з використанням банківської системи «Клієнт - Банк» сприяли перерахуванню грошових коштів, які надходили від підприємств реального сектору економіки на банківські рахунки ТОВ «Профбудкомплекс» та ТОВ «Т.Д.В. Компані», з метою подальшого переведення у готівку та ухилення від сплати податків, оскільки вказані операції не відображалися в документах податкової звітності.

Зі змісту вироку убачається, що ОСОБА_7 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.205-1 та ч.1 ст.205 КК України.

Отже, матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_7 , від імені якого підписані первинні бухгалтерські документи у взаємовідносинах з ТОВ «Автоматика-М-Сервіс», зареєстрував останнє без мети здійснення підприємницької діяльності та не брав участі у його діяльності.

За встановлених обставин суд дійшов висновку, що підприємства-контрагенти позивача були зареєстровані на підставних осіб, які не мали наміру здійснення господарської діяльності, передбаченої законодавством та статутними документами підприємства.

Суд зауважує, що платник податку повинен бути розумним та обачливим при виборі контрагента. Перевірка наявності у постачальника державної реєстрації та реєстрації у податковому органі не характеризує підприємство як добросовісного платника, що має ділову репутацію, як конкурентоспроможну особу на ринку відповідних товарів (послуг), що діє через уповноважену особу, яка представляє інтереси підприємства. Отже, заходи, спрямовані на отримання витягу з Єдиного державного реєстру та інших документів реєстраційного характеру на контрагента, не є достатніми, позаяк отримані платником відомості не дозволяють кваліфікувати контрагента як добросовісного партнера, що гарантує виконання своїх зобов`язань.

Разом з тим, під час розгляду справи позивачем не подано доказів щодо перевірки ділової репутації контрагентів, не наведено конкретних обставини укладення та виконання договорів. Зокрема, у матеріалах справи відсутні докази щодо наявності ділового листування, проведення перемов, ділових зустрічей між позивачем та задекларованими контрагентами у процесі налагодження господарських стосунків та виконання спірних операцій.

Суд зазначає, що несприятливі наслідки недостатньої обережності у підприємницькій діяльності покладаються на особу, якою укладено відповідні правочини, та не можуть бути перенесені на бюджет шляхом зменшення податкових зобов`язань та провадження необґрунтованих виплат. У випадку недобросовісності контрагентів покупець несе ризик своєї бездіяльності не лише по виконанню господарсько-правових зобов`язань, але і в рамках податкових правовідносин, та в силу вимог податкового законодавства позбавляється можливості скористатися пільговим порядком обчислення бази оподаткування у зв`язку з відсутністю належним чином оформлених первинних документів.

Під час розгляду даної справи суд виходить також з правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 21.01.2011 у справі за позовом ТОВ «СІБ» до ДПІ у Жовтневому районі м. Луганська про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення, неналежним чином оформлена (підписана неуповноваженою особою) податкова накладна не може бути підставою для нарахування податкового кредиту за наявності фактів, що ставлять під сумнів реальність наданої послуги.

Більш повно питання про правові наслідки підписання первинних документів не уповноваженою особою Верховний Суд України розкрив у постанові від 05.03.2012 у справі за позовом ТОВ «Нафта» до Шосткинської МДПІ (справа № 21-421а11) у якій ВСУ дійшов висновку, що податкові накладні, які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності контрагентів платника податків, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним.

Ця ж правова позиція надалі була конкретизована у низці інших рішень Верховного Суду України. Зокрема, у постанові від 03.11.2015 у справі №21-4471а15 де ВСУ вказав, що ознакою дефектності первинних документів (у тому числі й податкових накладних) є пояснення посадових осіб постачальника, відібрані у рамках кримінальних справ, котрі заперечували свою участь у веденні господарської діяльності, укладанні і підписанні первинних документів.

При цьому Верховний Суд України наголосив, що сам факт того, що на момент розгляду справи стосовно посадових осіб контрагентів не було постановлено вироків, не може спростовувати достовірність їх пояснень щодо характеру укладених угод і фактичного здійснення операцій за цими угодами.

Водночас у постанові Верховного Суду України від 22.03.2016 у справі №21-170а16 міститься висновок, відповідно до якого обставини, засвідчені письмовими поясненнями посадових осіб контрагентів, щодо діяльності очолюваних ними підприємств (зокрема, такі що свідчать про підписання первинних документів невстановленими особами) не можуть залишитися неврахованим судами, оскільки ознаки фіктивного підприємства несумісні з легальною підприємницькою діяльністю, навіть за формального підтвердження її первинними документами.

У постанові від 12.01.2016 у справі № 21-3706а15 Верховний Суд України зазначив, що господарські операції фіктивних (нелегальних) підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку.

Також, при вирішенні справи судом встановлено, що 06.12.2016 Верховним Судом України винесена постанова у справі у за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Болтон Груп» до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві про скасування податкового повідомлення-рішення.

В рішенні Верховного суду України по цій справі зазначено, що аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

У зв`язку з наведеним колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України погодилась з позицією апеляційного суду про те, що недоведеність фактичного здійснення господарської операції (нездійснення операції) позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди, а покупця - права на формування цієї податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв`язку з цим юридично дефектних первинних документів, та незважаючи на наявність у платника податку доказів сплати продавцеві вартості товарів/послуг, якщо рух коштів не забезпечений зв`язком з господарською діяльністю учасників цих операцій. При цьому, відсутність ділової мети також є підставою для відмови у наданні податкової вигоди.

Аналогічна правова позиція підтримана у постанові Верховного Суду від 16 січня 2018 року по справі № К/9901/1478/18.

Отже, з урахуванням викладених правових позицій Верховного Суду України та Верховного Суду у подібних спорах, суд дійшов висновку, що первинні документи, виписані контрагентами позивача, які були зареєстровані на підставних осіб та не мали наміру здійснення господарської діяльності, не відповідають вимогам статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оскільки вони містять недостовірні відомості про учасників господарської операцій.

У даному випадку матеріали справи свідчать про те, що підприємства-постачальники знаходились поза межами контролю формальних (номінальних) директорів, а від імені контрагентів невідомі особи лише оформляли відповідні документи.

За таких обставин, первинні документи, виписані контрагентами позивача, не можуть бути підставою для віднесення відповідних сум до податкового кредиту та витрат, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування податком на прибуток.

Крім того, слід зазначити, що досудовим розслідуванням встановлено фактичну відсутність у контрагентів позивача власних або орендованих складських приміщень, тощо.

Отже, відсутність у контрагентів позивача матеріально-технічних ресурсів, без яких підприємницька діяльність не може здійснюватися, об`єктивно ставлять під сумнів можливість поставки ними товарів, обсяг яких вимагав залучення до їх виконання певної кількості працівників та матеріально-технічних засобів.

Дійсно, норми Податкового кодексу України не ставлять у залежність право платника податків на податковий кредит від виконання податкового обов`язку іншими платниками - постачальниками товарів (послуг). Однак, у разі встановлення в судовому процесі обставин, які свідчать, що платник податків був чи міг бути обізнаний щодо протиправної діяльності його контрагента, яка полягає в незаконній мінімізації податкових зобов`язань, зокрема у створенні штучних підстав для збільшення валових витрат та/чи податкового кредиту, або у разі коли платник податків діяв без належної обачності чи обережності при виборі контрагента, який не виконує податкового обов`язку, при встановлених обставинах, які не підтверджують реальність господарських операцій, отримана таким платником податків податкова вигода у вигляді права на податковий кредит є безпідставною.

Водночас, у цьому контексті позивачем не наведено пояснень щодо наявності ділової мети у виборі постачальників, які не мають власних ресурсів для здійснення продажу товарів за наявності об`єктивної можливості встановити ділові відносини з постачальниками, які такі ресурси мають, тим самим скоротивши ланцюг постачання (за рахунок виключення третьої особи у ланцюгу - перевізника), відповідно зменшивши витрати.

Крім того, позивачем не встановлювалось джерело походження та виробника продукції, придбаної у контрагентів.

З огляду на викладене, фактично контрагенти позивача в «ланцюгу» постачання введено в товарообіг (легалізовано) товар невідомого виробництва та виробника, з метою формування відповідної ціни та, як наслідок, формування податкового кредиту та витрат кінцевим споживачем, зокрема і для Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоматика-М-Сервіс».

З приводу посилань позивача на проведення оплати вартості придбаних товарів, суд зауважує, що саме по собі формальне перерахування коштів на розрахунковий рахунок контрагентів не є беззаперечним свідченням реальності здійснення господарської операції.

Отже, з наведеного слідує, що учасниками договірних відносин було здійснено лише обмін документами, оскільки позивач придбавав товар у контрагентів, що не мали достатніх технічних можливостей, трудових ресурсів, транспортних засобів, виробничого обладнання для виконання взятих на себе зобов`язань.

Поряд з цим, суд звертає увагу, що формування податкового кредиту та витрат на підставі правочинів, у межах яких було здійснено виключно обмін документами первинного бухгалтерського обліку та перерахування грошових коштів, чинним законодавством не передбачено.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 22 вересня 2015 року у справі №21-1526а15.

При цьому, суд погоджується з доводами відповідача про те, що здійснення продажу товарів на будь-яких умовах не звільняє учасників господарської операції від складання первинних документів, які передбачені законодавством про бухгалтерський облік та випливають із звичаїв ділового обороту, а тому відсутність документів на перевезення та про походження товарів може свідчити про нездійснення самих господарських операцій.

У разі якщо податковий орган доведе узгодженість дій між платником та його контрагентом, які свідчать про здійснення операцій без наміру створити відповідні цим операціям правові наслідки з метою отримати податкову вигоду, або що платник податку діяв без належної обачності й обережності, і йому мало бути відомо про порушення, які допускав його контрагент, або що діяльність платника податку спрямована на здійснення операцій, пов`язаних з наданням податкової вигоди, переважно з контрагентами, які не виконують своїх податкових зобов`язань, то право платника на податковий кредит не можна вважати законним.

В аспекті цього суд зауважує, що за умовами ділового звичаю при виборі контрагента суб`єктами господарювання оцінюються не лише умови угоди та їх комерційна привабливість, але і ділова репутація контрагента, його платоспроможність, а також ризик невиконання зобов`язань та надання гарантій їх виконання, наявність у контрагента необхідних ресурсів (виробничих потужностей, технологічного обладнання, кваліфікованого персоналу) та відповідного досвіду.

При цьому, свідоцтво про державну реєстрацію та наявність реєстрації постачальника в органах податкової інспекції не характеризують підприємство як добросовісного платника, що має ділову репутацію, як конкурентноспроможну особу на ринку, що гарантує виконання своїх зобов`язань через уповноважених представників.

А відтак доказами прояву розумної обережності слугують не лише установчі документи та витяги з Єдиного державного реєстру, але й обґрунтування мотивів вибору контрагента, обставин укладення та виконання договорів, перевірка ділової репутації контрагента, повноважень осіб, що діють від імені підприємства.

Разом з цим, під час розгляду справи позивачем не подано доказів щодо перевірки ділової репутації контрагентів, не наведено конкретних обставини укладення та виконання договорів. Зокрема, у матеріалах справи відсутні докази щодо наявності ділового листування, проведення перемов, ділових зустрічей між позивачем та задекларованими контрагентами у процесі налагодження господарських стосунків та виконання спірних операцій.

І хоча з огляду на принцип індивідуальної відповідальності платника у сфері податкових правовідносин платник не є відповідальним за протиправні дії третіх осіб, що перебувають поза межами його впливу та контролю, однак несприятливі наслідки недостатньої обережності у підприємницькій діяльності мають покладатися на особу, якою були укладені відповідні правочини, та не можуть бути перенесені на бюджет шляхом зменшення податкових зобов`язань та здійснення необґрунтованих виплат з бюджету. У разі недобросовісності контрагентів покупець несе певний ризик не лише невиконання цивільно-правового договору, але й в рамках податкових правовідносин, позаяк в силу вимог податкового законодавства позбавляється можливості скористатися правом на податковий кредит в силу відсутності документів, що мають силу первинних документів.

Отже, з урахуванням наведеного у сукупності слід зазначити, що під час розгляду справи суду не надано тих відомостей і документів, які за звичайною діловою практикою супроводжують фактичне виконання такого роду операцій та у сукупності з первинними документами підтверджують їх реальне виконання.

Натомість податковим органом у процесі перевірки встановлені обставини, які у сукупності свідчать про наявність у первинних документах недостовірних відомостей про учасників поставок, фактичну неможливість виконання цих поставок саме задекларованими контрагентами з огляду на брак адміністративно-господарських засобів, спрямованості дій платника на отримання необґрунтованої податкової вигоди у вигляді зменшення бази оподаткування та, як результат, зменшення суми податків, що належать сплаті.

Таким чином, перевіривши реальність виконання вказаних договорів, суд приходить до висновку про відсутність сукупності умов, обставин та підстав, з якими Податковий кодекс України у взаємозв`язку з положеннями Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» пов`язують виникнення у позивача права на спірні суми податкового кредиту з ПДВ та витрат.

Окремо суд зауважує, що наявність укладеного між учасниками господарської операції цивільно-правового договору, або відсутність визнання такого договору недійсним, або нікчемним саме по собі не свідчить про реальність вчинення відповідної операції.

Суд вважає за необхідне зазначити, що наслідки порушення податкового законодавства застосовуються незалежно від того, чи визнані відповідні цивільні чи господарські зобов`язання недійсними, оскільки відповідальність за порушення норм податкового законодавства є самостійним видом юридичної відповідальності і застосовується незалежно від відповідальності за порушення правил здійснення господарської діяльності .

За таких обставин, аналізуючи наведені норми чинного законодавства та наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що твердження відповідача про порушення позивачем норм податкового законодавства при взаємовідносинах з ТОВ «Софт-Портал», ТОВ «Астіком», ТОВ «Дені Люкс», ТОВ «Драфт-Сюрвей», ТОВ «ІН-Текс», ТОВ «Профбудкомплекс», є таким, що відповідають фактичним обставинам справи, а відтак, податкові повідомлення-рішення податкового органу від 15.08.2018 № та № є законними і підстави для їх скасування відсутні.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На виконання цих вимог відповідач, як суб`єкт владних повноважень, надав суду належні і достатні докази, які спростовують твердження позивача, а відтак довів правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Водночас позивач під час судового розгляду не довів суду належними та достатніми доказами факт придбання товарів, робіт і послуг та реальність понесених витрат.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд враховує, що при відмові позивачу у задоволенні позову понесені ним судові витрати по сплаті судового збору за подання позову не підлягають відшкодуванню.

Керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоматика-М-Сервіс» відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Окружний адміністративний суд міста Києва.

Повний текст рішення складено - 30.03.2020.

Суддя Т.П. Балась