Справа № 240/627/20
Суддя: Шуляк Любов Анатоліївна
Дата ухвалення: 2020-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
30 березня 2020 року м. Житомир справа № 240/627/20
категорія 11203000
Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Шуляк Л.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії,
ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду із позовом, в якому просить:
- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити пенсію за віком.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він звернувся із заявою про призначення йому пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Проте, від Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області отримав відмову, яку обґрунтовано тим, що у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу - 26 років. Зазначено, що до загального трудового стажу не враховано період роботи з 10.11.1997 до 24.12.2000 у виробничому кооперативі "Арболіт" виконкому Богунської районної ради народних депутатів, так як записи про роботу у трудовій книжці не відповідають вимогам п.п.2.3, 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 17.08.1993 №110. В свою чергу, позивач вважає відмову протиправною, оскільки наявність записів в його трудовій книжці, є достатніми підставами для підтвердження трудового стажу, які Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області не взяло до уваги при розгляді його заяви.
Ухвалою суду від 31 січня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження із проведенням судового засідання та викликом учасників справи на 28 лютого 2020 року об 11:00.
Через відділ документального забезпечення суду 14 лютого 2020 року до відділу документального забезпечення суду надійшов відзив на позовну заяву №0600-0802-7/1720 від 11.02.2020, відповідно до змісту якого Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області позовні вимоги не визнає та просить відмовити у їх задоволенні за безпідставністю. Вказує, що у трудовій книжці позивача в записі №13 про звільнення з виробничого кооперативу "Арболіт" виконкому Богунської районної ради народних депутатів не заповнена графа №4, не вказано номер наказу (розпорядження) про звільнення, що є обов`язковою умовою при зарахуванні періоду роботи до страхового стажу. Так як ОСОБА_1 не було додано до пакету документів довідки з місця роботи за період з 10.11.1997 по 24.12.2000 у виробничому кооперативі "Арболіт" виконкому Богунської районної ради народних депутатів, його неможливо зарахувати до страхового стажу. Тому, згідно поданих документів страховий стаж позивача становить 23 роки 1 місяць, що є недостатнім для призначення пенсії за віком, тому рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 04 грудня 2019 року у призначенні пенсії ОСОБА_1 є правомірним (а.с. 38-40).
В судове засідання 28 лютого 2020 року о 12:00 прибули представники позивача та відповідача.
В судовому засіданні представник позивач позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та просив позов задовольнити.
Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на адміністративний позов.
Без виходу до нарадчої кімнати протокольною ухвалою від 28 лютого 2020 року суд перейшов у письмове провадження, про що засвідчено секретарем судового засідання в протоколі від 28 лютого 2020 року.
Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні за наявними у справі матеріалами.
Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку.
Встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (а.с.12).
Позивач, вважаючи порушеним його право на пенсійне забезпечення, звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує таке.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який набрав чинності 1 січня 2004 року.
Статтею 8 вказаного Закону встановлено право особи на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Відповідно до статті 26 закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та за наявності страхового стажу у період звернення з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років.
Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина 1 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування").
Згідно з частиною 2 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 4 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування").
Положеннями статті 48 Кодексу законів про працю України визначено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Суд встановив, що підставою для відмови у призначенні пенсії слугувало не зарахування до страхового стажу періоду роботи з 10.11.1997 до 24.12.2000 у виробничому кооперативі "Арболіт" виконкому Богунської районної ради народних депутатів, так як у трудовій книжці позивача в записі №13 про звільнення з виробничого кооперативу "Арболіт" виконкому Богунської районної ради народних депутатів не заповнена графа №4, не вказано номер наказу (розпорядження) про звільнення, що є обов`язковою умовою при зарахуванні періоду роботи до страхового стажу.
Так, з копії трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 встановлено, що відповідно до запису №12 від 10.11.1997 позивача прийнято на роботу водієм автомобіля КАМАЗ 5511 та відповідно до запису №13 від 24.12.2000 звільнено із займаної посади (а.с.11 зворот).
Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно з пунктом 2.11 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110 ( далі - Інструкція №58), відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.
Пунктом 2.3 вказаної Інструкції №58 передбачено, що записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.
Зміст п.2.4 Інструкції №58 передбачає те, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993". Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Враховуючи встановлені обставини справи, суд вважає за необхідне акцентувати увагу відповідача на тому, що виявлені останнім недоліки не стосуються суперечностей щодо періоду трудової діяльності, а лише щодо порушень вимог Інструкції №58, про те вказані порушення сталися не з вини позивача, який у спірний період працював на у виробничому кооперативі "Арболіт" виконкому Богунської районної ради народних депутатів, що не заперечується відповідачем.
Крім того, суд наголошує, що ведення трудових книжок працівників підприємства, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), оскільки записи до трудової книжки вносяться виключно власником або уповноваженим ним органом, наявність неправильно занесених записів до трудової книжки, не може ставитись в провину власнику трудової книжки.
Відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи щодо якої внесені такі відомості.
Таким чином суд вказує, що позивач не несе відповідальність за порушення третіми особами вимог ведення трудових книжок. Формальні неточності у документах не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
В свою чергу, суд враховує, що позивачем неодноразово здійснено запити до архівного сектору Житомирської районної державної адміністрації Житомирської області, Комунальної установи "Трудовий архів м.Житомир" Житомирської міської ради, архівного відділу Житомирської міської ради та Державного архіву Житомирської області для отримання підтверджуючих документів періоду його роботи у виробничому кооперативі "Арболіт" виконкому Богунської районної ради народних депутатів.
Однак, відповідно до відповідей №01/29/688 від 11.09.2019, №01-16/36-Н від 12.09.2019, №Н-3953/04 від 13.09.2019, №Н-637 від 09.09.2019 бажані позивачем документи до вищеперелічених установ не надходили (а.с.17-20).
Також суд зазначає, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
Відповідач при винесені оскаржуваного рішення не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Проаналізувавши вищевикладене, слідує висновок, що порушення правил ведення трудової книжки, не може впливати на особисті права її власника та не може нести негативні наслідки у зв`язку із допущенням порушень вимог п.п. 2.3, 2.4 Інструкції при заповненні трудової книжки роботодавцем.
Дана правова позиція щодо відповідальності за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного адміністративного суду від 06.02.2018 по справі №677/277/17 (провадження №К/9901/1298/17).
Відтак, підставою для підтвердження трудового стажу у особи, є записи (відомості) зазначені у трудовій книжці, а не дотриманням усіх формальних вимог при її заповненні.
Слід наголосити, що Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту саме зайнятості особи у оскаржуваний період, а неправильність записів у трудовій книжці. Крім того, у даному випадку суперечностей щодо трудової діяльності у вказаний період у сторін, які беруть участь у справі, не виникло.
З огляду на вищевказане, посилання відповідача на неналежне оформлення трудової книжки, як на підставу для відмови у зарахуванні трудового стажу у період з 10.11.1997 по 24.12.200, судом до уваги не береться.
Отже, позовні вимоги щодо визнання протиправною відмову відповідача про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Стосовно позовних вимог про зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію відповідно за віком у відповідності до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", суд зазначає наступне.
Згідно з положеннями Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта.
На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
Умови, за яких орган відмовляє у призначенні пенсії, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - призначити пенсії або відмовити у її призначенні. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями, а тому зазначені повноваження не є дискреційними.
Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 05.03.2019 по справі № 2040/6320/18.
Слід зазначити, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.
Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
В даному випадку зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", є обґрунтованим способом захисту порушеного права позивача, оскільки позивач вже звертався до відповідача з питанням щодо призначення відповідної пенсії, проте відповідач протиправно виніс рішення про відмову у призначенні пенсії.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 23 травня 2018 року у справі № 825/602/17 та від 22 грудня 2018 року у справі № 804/1469/17.
А тому, з огляду та те, що судом встановлено необхідність зарахування до страхового стажу позивача періоду його роботи з 10.11.1997 по 24.12.200 та, відповідно, наявність стажу для призначення пенсії відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", суд приходить до висновку про необхідність саме зобов`язання відповідача призначити пенсію за віком ОСОБА_1 .
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог, та з метою належного відновлення прав позивача задовольняє позовні вимоги у повному обсязі, з підстав, викладених вище.
Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень не було доведено в судовому порядку належними та допустимими доказами правомірність відмови у призначенні пенсії за віком, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З огляду на викладене, сплачена сума судового збору у розмірі 840,40 грн. згідно з квитанцій від 28.01.2020 №12 та від 29.01.2020 №3, які знаходиться в матеріалах справи, підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 2, 9, 77, 90, 139, 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком згідно зі ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зарахувавши до його стажу період роботи з 10.11.1997 по 24.12.2000 у виробничому кооперативі "Арболіт" виконкому Богунської районної ради народних депутатів.
Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду складено у повному обсязі: 30 березня 2020 року.

Суддя Л.А.Шуляк