Справа № 140/730/20
Суддя: Дмитрук Валентин Васильович
Дата ухвалення: 2020-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2020 року ЛуцькСправа № 140/730/20

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Дмитрука В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Волинської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) звернулася з позовом до Прокуратури Волинської області про визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати вихідної допомоги при звільненні у розмірі середньомісячного заробітку в сумі 32 395,97 грн. та зобов`язання виплатити зазначену допомогу, зобов`язання виплатити середній заробіток за весь час затримки виплати вихідної допомоги при звільненні, починаючи з 04.12.2019 по день фактичного розрахунку із компенсацією втрати частини доходів (індексацією) у зв`язку із порушенням строків їх виплат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач працювала в органах прокуратури з 12.12.1995, а в прокуратурі Волинської області - безперервно з 15.10.1999 по 03.12.2019. Наказом прокурора Волинської області від 27.11.2019 №371к ОСОБА_1 звільнено з посади начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів прокуратури області на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 03.12.2019.

При проведенні остаточного розрахунку Прокуратурою Волинської області не нараховувалась та не виплачувалась позивачу вихідна допомога, передбачена статтею 44 Кодексу Законів про працю України (далі - КЗпП України).

ОСОБА_1 вважає, що невиплата відповідачем вихідної допомоги при звільненні у розмірі середнього місячного заробітку є протиправною, порушує її права, гарантовані Конституцією України та чинним законодавством, через що вони мають бути поновлені шляхом зобов`язання відповідача здійснити виплату на її користь вихідної допомоги при звільненні у розмірі середнього місячного заробітку та середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 17.02.2020 відкрито спрощене позовне провадження у справі без проведення судового засідання та виклику сторін.

Відповідач у відзиві на позовну заяву позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову, мотивуючи тим, що наказом прокурора Волинської області від 27.11.2019 №371к ОСОБА_1 звільнено з посади начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів прокуратури області на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 03.12.2019. Відповідно до Закону України «Про прокуратуру» у разі звільнення на підставі пункту 9 частини першої статті 51 цього Закону не передбачено виплату вихідної допомоги. Крім того, стаття 44 КЗпП України також не передбачає можливості виплати вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку працівникові у разі припинення трудового договору на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру». Відтак, при звільненні позивач не набула права на отримання вихідної допомоги.

У відповіді на відзив позивач зазначила, що Закон України «Про прокуратуру» є спеціальним законом, що регулює правовідносини у зв`язку із звільненням прокурорів, проте КЗпП України регулює трудові правовідносини, що виникли між працівником і роботодавцем в тій частині, що не врегульовано спеціальним законом. Частиною другою статті 85 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що питання матеріально-побутового забезпечення та соціального захисту працівників органів прокуратури, не врегульовані цим Законом, визначаються Законом України «Про державну службу» та іншими законодавчими актами. Таким чином, трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини. Відтак, враховуючи, що нормами спеціального законодавства не врегульовано питання виплати вихідної допомоги, до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми КЗпП України.

Дослідивши письмові пояснення, викладені учасниками справи у заявах по суті справи, а також письмові докази, суд дійшов висновку, що позов є безпідставним та не підлягає задоволенню з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що наказом прокурора Волинської області від 27.11.2019 № 371к ОСОБА_1 звільнено з посади начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів прокуратури області на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 03.12.2019 (а.с.17).

Цим же наказом зобов`язано відділ фінансування та бухгалтерського обліку прокуратури області провести остаточний розрахунок та виплату усіх належних позивачу виплат при звільненні.

11.12.2019 ОСОБА_1 звернулася до відповідача із запитом про надання інформації чи нараховувалась їй вихідна допомога при проведенні остаточного розрахунку та здійсненні належних виплат при звільненні (а.с.18).

Прокуратура Волинської області листом від 16.12.2019 №19-259вих19 повідомила позивача, що вихідна допомога не нараховувалась і не виплачувалась у зв`язку з тим, що у разі звільнення на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» не передбачена виплата вихідної допомоги, а стаття 44 КЗпП України також не передбачає можливості виплати вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку працівникові у разі припинення з працівником трудового договору на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» (а.с.19-21).

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати вихідної допомоги при звільненні у розмірі середнього місячного заробітку, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 123 Конституції України організація і порядок діяльності органів прокуратури України визначаються законом.

На виконання вимог статті 123 Конституції України прийнято Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII (далі - Закон №1697-VII), який містить спеціальні норми щодо організації та порядку діяльності органів прокуратури України, особливостей розгляду трудових спорів (зокрема, питання проходження служби в органах прокуратури, звільнення з неї, права і обов`язки прокурорів, їх соціальні гарантії та ін.).

Норми даного Закону є пріоритетними перед нормами Кодексу законів про працю України і трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального закону не врегульовані спірні правовідносини, або коли про застосування приписів трудового законодавства прямо йдеться у спеціальному законі.

Відповідно до частини третьої статті 16 Закону №1697-VII прокурор може бути звільнений лише з підстав та в порядку, передбачених цим Законом.

Згідно із пунктом 9 частини першої статті 51 цього Закону №1697-VII прокурор звільняється з посади зокрема у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Виплата вихідної допомоги при звільненні з підстав, передбачених статтями 36, 38-41 КЗпП України визначено статтею 44 КЗпП України.

Закон України «Про прокуратуру» в редакції від 05.11.1991, у тому числі частина перша статті 46-2, якою передбачалось звільнення прокурорів за КЗпП України, втратив чинність 15.07.2015 на підставі підпункту 1 пункту 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014, а тому на час звільнення позивача правові підстави для застосування до правовідносин, які виникли між сторонами, Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 були відсутні.

Враховуючи те, що позивача звільнено з підстав та в порядку, передбачених Законом України №1697-VII, яким не передбачено виплату вихідної допомоги при звільненні, позивач не набув права на її отримання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31.01.2018 по справі №820/1119/16 (К/9901/1729/18).

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, з урахуванням з`ясованих обставин, досліджених матеріалів справи, суд дійшов висновку, що Прокуратурою Волинської області правомірно не виплачено позивачу при звільненні вихідну допомогу у розмірі середнього місячного заробітку, а відтак вимога позивача про визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати вихідної допомоги при звільненні у розмірі середньомісячного заробітку в сумі 32 395,97 грн. та зобов`язання виплатити зазначену допомогу є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Крім цього, враховуючи, що позовна вимога про стягнення з прокуратури Волинської області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки виплати позивачу вихідної допомоги при звільненні є похідною від першої позовної вимоги, тому вона також не підлягає задоволенню.

Відтак, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Керуючись статтями 243 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Дмитрук