Справа № 414/25/20
Суддя: Ковальов В. М.
Дата ухвалення: 2020-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2020 року Справа № 414/25/20

Провадження № 2-а/414/5/2020

Кремінський районний суд Луганської області в складі:

головуючого судді: Ковальова В.М.

за участю секретаря: Олєйнікової І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кремінна адміністративний позов Управління Державної міграційної служби України в Луганській області в особі Кремінського районного відділу УДМС України в Луганській області до громадянина Молдови ОСОБА_1 про примусове видворення за межі території України та зустрічним позовом ОСОБА_2 до Управління державної міграційної служби України в Луганській області в особі Кремінського районного відділу УДМС України в Луганській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на боці позивача ОСОБА_3 , про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Управління Державної міграційної служба України в Луганській області в особі Кремінського районного відділу УДМС України в Луганській області /далі Відділ УДМС/ 08 січня 2020 року звернулося до суду з вказаним адміністративним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що 06 грудня 2019 року Відділом УДМС було встановлено, що громадянин Молдови ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 06 вересня 2019 року перебуває на території України та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Строк перебування на території України закінчився 04 грудня 2019 року. 06 грудня 2019 року відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення іноземцем правил перебування в Україні та попереджено про необхідність виїзду за межі України до 17 грудня 2019 року. На теперішній час він навмисно продовжує порушувати правила перебування на території України та ухиляється від виїзду за межі України.

Тому просить прийняти рішення про примусове видворення його за межі території України та звернути рішення суду до негайного виконання.

ОСОБА_2 30 січня 2020 року звернувся до суду із зустрічним позовом з письмовими поясненнями осіб (а.с.48-64), який він уточнив 07 лютого 2020 року (а.с.68-70), в обґрунтування якого посилається на те, що він вперше в`їхав на територію України наприкінці 2007 року і на початку 2008 року одружився на громадянці України. Відразу звернувся до Відділу УДМС з метою легалізації проживання на території України, на території якої він раніше проживав з мамою та навчався. Але йому у здійсненні цієї мети перешкоджають, знищують його відповідні заяви. Крім того, рішенням Кремінського районного суду від 23 травня 2019 року його під прізвищем ОСОБА_4 було видворено та межі України на територію Молдови, де він змінив прізвище на ОСОБА_5 . По поверненню на територію України на нього стали знову «полювати» з метою видворення, поставили у паспорті відмітку про заборону в`їзду на територію України протягом п`яти років. Тому просить визнати дії позивача протиправними та скасувати цю відмітку.

Відділ УДМС надав відзив на зустрічний позов (а.с.76-82), в якому посилається на наступне. Рішення суду, яким видворено відповідача за межі України, повинно виконуватись, тобто на протязі п`яти років до 24 травня 2024 року йому заборонено в`їзд на територію України, що ним ігнорується. З цією метою у паспорті ОСОБА_1 відповідно до Інструкції про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства проставлено штамп про заборону в`їзду строком на три роки. Відповідач не наддав суду жодного доказу в обґрунтування своїх вимог.

Представник Відділу УДМС Пухненков В.М. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав. В останнє судове засідання не з`явився, у заяві на ім`я суду просить справу розглянути за його відсутності у зв`язку з запровадженням на території України карантинних заходів.

ОСОБА_6 . у судовому засіданні позовні вимоги Відділу УДМС не визнав з підстав визначених ним у своєму позові, в останнє судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив.

Третя особа Бодю Н.В. також в судове засідання не з`явилася, причини неявки не повідомила.

У зв`язку з неявкою учасників справи в останнє судове засідання, суд відповідно до вимог ч.1 ст.205, ч.4 ст.229 КАС України вирішив справу розглянути за їх відсутності та без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» /далі - Закон/ документами, що засвідчують законність перебування іноземця, особи без громадянства на території України можуть бути посвідка на постійне проживання та посвідка на тимчасове проживання.

Відповідно до ч.1 ст. 26 Закону іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону ( стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в`їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

Згідно ч. 3 ст. 26 Закону із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України.

Відповідно до ч. 4 ст. 26 Закону рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Відповідно до ч. 6 ст. 26 Закону контроль за правилами і своєчасним виконанням рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства здійснюється органом, що його прийняв.

З метою контролю за виконанням іноземцем та особою без громадянства рішення про примусове повернення службові особи органу охорони державного кордону чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції, можуть супроводжувати такого іноземця та особу без громадянства по території України.

Відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону у разі прийняття рішення про примусове повернення в паспортному документі іноземця або особи без громадянства скасовується віза і вилучаються документи, що підтверджують законні підстави перебування в Україні.

Відповідно до ч. 8 ст. 26 Закону примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18- річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які перебувають потребують додаткового або тимчасового захисту».

Відповідно до ч.1 ст. 30 Закону центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону ( стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордони України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Позов про примусове видворення не подається стосовно іноземців та осіб без громадянства, підстави для примусового видворення яких виявлені в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон під час їх виїзду з України.

Іноземцям та особам без громадянства, зазначеним у цій статті, забороняється подальший в`їзд в Україну строком на п`ять років. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення та додається до строку заборони в`їзду в Україну, який особа мала до цього.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону рішення суду про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства може бути оскаржено в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 30 Закону центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, або орган охорони державного кордону на підставі відповідного рішення з наступним повідомленням протягом 24 годин прокурора розміщує іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Відповідно до ч. 4 ст. 30 Закону іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

У разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

Відповідно до ч. 5 ст. 30 Закону рішення суду про примусове видворення іноземця або особи без громадянства виконується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сері міграції, а стосовно іноземців та осіб без громадянства, затриманих ним у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України, - органом охорони державного кордону. Контроль за правильним і своєчасним виконанням рішення про примусове видворення здійснюється органом, за чиїм позовом суд прийняв рішення про примусове видворення. З метою контролю за виконанням іноземцем або особою без громадянства рішення про примусове видворення службові особи органу охорони державного кордону або центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, здійснюють супровід такого іноземця або особи без громадянства.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції, службова особа якого супроводжувала іноземця та особу без громадянства, яку примусово видворено за зверненням органу Служби безпеки України, інформує такий орган про виконання рішення про примусове видворення.

Відповідно до ч.8 ст. 30 Закону положення цієї статті не застосовуються до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Статтею 31 Закону визначено перелік обставин, за наявності яких забороняється примусове повернення чи примусове видворення іноземця або особи без громадянства.

Відповідно до п. 29 постанови Пленуму ВАС України «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» від 25 червня 2009 року № 1 зі змінами, судам слід мати на увазі, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово видворенні з території України лише на підставі постанови адміністративного суду. Така постанова приймається судом за зверненням зазначених суб`єктів владних повноважень з позовною заявою про примусове видворення з України іноземця чи особи без громадянства, якщо вони не виконали у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Така правова позиція викладена також Верховним Судом у постанові від 07 лютого 2018 року у справі №743/432/16-а.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України суд при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин повинен враховувати висновки щодо застосування норми права, викладені в постановах Верховного Суду.

Докази, які надані до справи, свідчать про наступне.

Згідно копії паспорту (а.с.21), який видано 28 серпня 2019 року, ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином Молдови.

За проживання без документів на право проживання в Україні Відділом УДМС 06 грудня 2019 року на ОСОБА_8 було складено протокол про адміністративне правопорушення і його того ж дня було притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 203 КУпАП та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 700 грн. Також відповідача було ознайомлено з порядком сплати штрафу та порядком оскарження постанови (а.с.22-23).

Рішенням Відділу УДМС від 06 грудня 2019 року (а.с.24) ухвалено про примусове повернення за межі ОСОБА_9 та зобов`язано останнього покинути територію України у термін до 17 грудня 2019 року з забороною в`їзду на територію України строком на три роки.

Відповідно до розписки (а.с.25) відповідач 06 грудня 2019 року отримав примірник рішення Відділу УДМС та зобов`язався не пізніше 17 грудня 2019 року залишити територію України. Йому також було роз`яснено вимоги ст.30 Закону щодо видворення у примусовому порядку в разі ухилення від виїзду за межі України у визначений вище термін.

Дії позивача щодо проставленого штампу в паспорті відповідача відповідають вимогам додатку 4 до п.4 розділу II Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом МВС України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, СБУ від 23 квітня 2012 року зі змінами.

Тобто позивач як суб`єкт владних повноважень відповідно до ч.2 ст.77 КАС України довів суду правомірність свого рішення.

Навпаки відповідач належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів своєї позиції суду не надав. Не виконав в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення за межі України, рішення позивача не оскаржив, у нього відсутні документи про право перебування на території України і він не є особою, на яку розповсюджується Закон України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», а також Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, тому вимоги Відділу УДМС підлягають задоволенню, а доводи ОСОБА_8 не заслуговують на увагу.

Із письмових пояснень ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_3 (а.с.51-64) вбачається, що ОСОБА_7 довгий час проживає з дружиною ОСОБА_3 та її сином в м. Кремінна Луганської області, працює, характеризується позитивно, весь час намагався у Відділі УДМС отримати дозвіл на проживання в Україні, але йому в цьому штучно відмовляють.

Суд не може взяти до уваги також доводи пояснення цих осіб щодо неправомірності дій працівників Відділу УДМС відносно ОСОБА_8 , оскільки неправомірність дій суб`єкта владних повноважень встановлюється не показаннями фізичних осіб, а шляхом оскарження цих дій, що не було зроблено відповідачем.

Рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 23 травня 2019 року (а.с.88-90) громадянина Молдови ОСОБА_16 було примусово видворено за межі України. Вказане рішення суду він не оскаржив. Повернувшись на територію Молдови він змінив прізвище на ОСОБА_5 та повернувся на територію України, де черговий раз проігнорував вимоги щодо вирішення питання про законне перебування на території країни у передбачений діючим законодавством спосіб.

Оскільки справа розглядалася за правилами загального позовного провадження, суд відповідно до п.3 ч. 2 ст. 371 КАС України вирішив не застосувати правила негайного виконання рішення суду.

На підставі викладеного та керуючись ст. 5, 26, 30, 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст. ст. 242, 244, 245, 246, 250, 295 КАС України суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Управління Державної міграційної служби України в Луганській області в особі Кремінського районного відділу УДМС України в Луганській області до громадянина Молдови ОСОБА_8 про примусове видворення за межі території України задовольнити.

Примусово видворити громадянина Молдови ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі України.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_8 до Управління Державної міграційної служби в Луганській області в особі Кремінського районного відділу УДМС України в Луганській області про визнанні дій протиправними та скасування відмітки у паспорті про заборону в`їзду в Україну строком на п`ять років відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Першого апеляційного адміністративного суду через Кремінський районний суд Луганської області протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.М. Ковальов