Справа № 480/4967/19
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2020-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 березня 2020 р. Справа № 480/4967/19
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Шевченко І.Г.,
за участю секретаря судового засідання - Мельник О.П.,
представника позивача - Дубровної В.В.,
представника відповідача - Свистуна Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ в Сумській області), в якій просила визнати протиправною відмову ГУ ПФУ в Сумській області, викладену в листах, про відмову ОСОБА_1 в зарахуванні до страхового стажу періоду з 02.06.1994 по 24.04.1999 (що складає 4 роки 10 місяців 22 дні) по догляду за особою, яка досягла пенсійного віку та потребує стороннього догляду та відмову в призначенні з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зобов`язавши ГУ ПФУ в Сумській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу, що дає право на призначення пенсії, періоду з 02.06.1994 по 24.04.1999 (що складає 4 роки 10 місяців 22 дні) по догляду за особою, яка досягла пенсійного віку та потребує стороннього догляду та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 12 липня 2019 року та виплатити виниклу заборгованість.
Свої вимоги мотивувала тим, що після повторного звернення до відповідача за призначенням пенсії за віком, ГУ ПФУ в Сумській області було відмовлено у її призначенні у зв`язку з неврахуванням до страхового стажу періоду з 02.06.1994 по 24.04.1999 по догляду за особою, яка досягла пенсійного віку та потребує стороннього догляду, оскільки не було надано висновок медичного закладу про потребу ОСОБА_2 у постійному сторонньому догляді. З вказаними діями відповідача ОСОБА_1 не погодилася та звернулася до суду за захистом своїх прав.
Ухвалою суду від 09.12.2019 вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Ухвалою суду від 28.12.2019 у відповідача витребувано додаткові докази у справі (а.с.34).
Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву (а.с.36-43), в якому просив у задоволенні позову відмовити, оскільки відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 для призначення пенсії необхідно мати 26 років трудового стажу, а згідно наданих нею документів страховий стаж ОСОБА_1 складав 21 рік 2 місяці 5 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком.
Також представник у відзиві вказав, що при розрахунку пенсії позивачу було виявлено недостатність наданих документів для зарахування до трудового стажу періоду здійснення догляду за особою, яка досягла 80 річного віку гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 02.06.1994 по 24.04.1999, а саме був відсутній висновок медичного закладу про потребу постійного стороннього догляду, у зв`язку з чим вищезазначений період не зараховано до трудового стажу.
ГУ ПФУ в Сумській області зверталось з листом про надання висновку медичного закладу про те, що ОСОБА_2 потребувала постійного стороннього догляду з 02.06.1994 по дату смерті до комунального некомерційного підприємства «Шосткинська центральна районна лікарня». Однак, останнім не надано документів у зв`язку з тим, що документація не збереглася.
З посиланням на постанову Верховного Суду від 31.07.2019 у справі № 348/2357/16-а, відмітив, що сам по собі догляд за пенсіонером, незалежно від його віку, за відсутності висновку медичного закладу про потребу в сторонньому догляді, не може бути підставою для зарахування періодів такого догляду до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за віком.
Також представником ГУ ПФУ в Сумській області надавалося пояснення (а.с.53-55), в якому представник вказав, що 11.11.2019 року до Управління праці та соціального захисту населення Шосткинської райдержадміністрації був направлений лист щодо надання інформації чи отримувала ОСОБА_1 допомогу по догляду за пристарілою особою ОСОБА_2 , яка за висновком медичного закладу потребувала постійного стороннього догляду, на який була отримана відповідь листом від 14.11.2019 №01/24/2642, що архівні пенсійні справи передані до Пенсійного фонду України Шосткинського району згідно акту прийому-передачі від 30.07.2004. При реорганізації управлінь архівна пенсійна справа ОСОБА_2 управлінням ПФУ в Шосткинському районі на зберігання до Шосткинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області не передавалася.
Ухвалою суду від 20.01.2020 ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 05.02.2020 (а.с.58), яке за клопотанням представника позивача (а.с.64) ухвалою суду від 05.02.2020 було відкладено на 25.02.2020 (а.с.65,67).
В судовому засіданні 25.02.2020 було оголошено перерву до 12.03.2020 у зв`язку з необхідністю витребування додаткових доказів у відповідача (а.с.80). Крім того, в судовому засіданні представник позивача заявила клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000грн. та надала докази на підтвердження надання правової допомоги (а.с.73-75).
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити з підстав, викладених у позові.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, просив суд у їх задоволенні відмовити у зв`язку з необґрунтованістю.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні матеріали справи, заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити частково, виходячи з наступного.
В судовому засіданні встановлено, що 06.06.2019 до Шосткинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області (далі - Шосткинське ОУПФУ Сумської області) позивач звернулася із заявою про призначення пенсії (а.с.42), за результатами розгляду якої рішенням Шосткинського ОУПФУ Сумської області від 10.06.2019 №38 (а.с.38) позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на підставі ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з тим, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 24 роки 6 місяців 28 днів, право на призначення пенсії за віком позивач набуде у 63 роки.
Про прийняте рішення Шосткинське ОУПФУ Сумської області повідомило ОСОБА_1 листом від 12.06.2019 (а.с.21-22,38). Крім того, позивачці було надано довідку Шосткинського ОУПФУ Сумської області про наявний страховий стаж від 10.06.2019 №23 (а.с.25), в якій зазначено, що наявний страховий стаж ОСОБА_1 складає 24 роки 6 місяців 28 днів.
17.07.2019 позивач звернулася до ГУ ПФУ в Сумській області із заявою про призначення пенсії (а.с.41), за результатами розгляду якої відповідачем, після отримання, в тому числі на запит органу Пенсійного фонду відповіді комунального некомерційного підприємства «Шосткинська центральна районна лікарня» (а.с.40,43), було прийнято рішення від 09.09.2019 №75 (а.с.39), відповідно до якого позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком на підставі ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з тим, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 21 рік 2 місяці 5 днів, право на призначення пенсії за віком позивач набуде у 63 роки. Відмовляючи у призначенні пенсії, відповідач у рішенні вказав, що відповідно до наданих документів заявниця здійснювала догляд за особою, яка досягла 80-річного віку (гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) за період з 02.06.1994 по 24.04.1999 рр., що підтверджено актом від 29.03.2019 р. № 2 обстеження фактичних, обставин здійснення догляду, документами про вік (архівна довідка від 17.04.2019 за № Б-56, видана Державним архівом Сумської області). Відповідно до ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788 та п.10 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р. № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», із змінами, передбачено зарахування до трудового стажу часу догляду за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду. Висновок медичного закладу надано не було. Тому, вищезазначений період не зараховано до трудового стажу.
Про прийняте рішення відповідач повідомив ОСОБА_1 листом від 16.10.2019 (а.с.23-24).
Позивач, не погодившись з відмовою у призначенні їй пенсії за віком, звернулася до суду за захистом своїх прав.
Надаючи правову оцінку відносинам, що в даному випадку склалися між сторонами, суд виходить з наступного.
Згідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституції України.
Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Так, принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV), відповідно до ч.ч.1-4 ст.26 якої особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років.
До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку, зокрема, 59 років - які народилися з 01 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року (ч.1).
У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років (ч.2).
У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 15 до 22 років (ч.3).
У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, необхідного страхового стажу на дату досягнення віку, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, пенсію за віком може бути призначено після набуття особою страхового стажу, визначеного частинами першою - третьою цієї статті на дату досягнення відповідного віку.
Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії (ч.4).
Посилаючись на вказані норми, відповідач, вважаючи, що страховий стаж позивача складає 21 рік 2 місяці 5 днів, відмовив у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 (а.с.39). При цьому, як вбачається з рішення від 09.09.2019 №75 (а.с.39), ГУ ПФУ в Сумській області, з посиланням на ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788 та п.10 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р. № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», не було зараховано ОСОБА_1 період з 02.06.1994 по 24.04.1999, в якому позивач здійснювала догляд за особою, яка досягла 80-річного віку (гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ), у зв`язку з не надання позивачем висновку медичного, за яким пенсіонер потребує постійного стороннього догляду.
Суд не може погодитись з даним рішенням відповідача, враховуючи наступне.
Згідно з п.9 ч.1 ст.11 Закону №1058-IV загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають, зокрема, непрацюючі працездатні особи, які здійснюють догляд за особою з інвалідністю I групи або за особою, яка досягла пенсійного віку, встановленого статтею 26 цього Закону, та за висновком закладу охорони здоров`я потребує постійного стороннього догляду, якщо такі непрацюючі працездатні особи отримують допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства.
При цьому, за приписами ч.1 ст. 24 Закону №1058-IV до страхового стажу зараховується період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до ч.ч.2, 4 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
За змістом пункту «є» частини 3 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон України «Про пенсійне забезпечення»), на яку посилається відповідач, до стажу роботи зараховується також час догляду за інвалідом I групи або дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду.
Системний аналіз вказаних норм свідчить про те, що до стажу роботи зараховується також час догляду за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребував постійного стороннього догляду, якщо такі непрацюючі працездатні особи отримують допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства.
Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , здійснювала догляд за особою, яка досягла 80-річного віку, зокрема, ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 02.06.1994 по 24.04.1999 (дата смерті ОСОБА_2 ), та отримувала відповідну компенсацію.
Вказані обставини підтверджуються копією архівної довідки Державного архіву Сумської області від 17.04.2019 №Б-56 стосовно дати народження ОСОБА_2 (а.с.83), копією свідоцтва про смерть ОСОБА_2 серії НОМЕР_1 (а.с.20), копією довідки виконавчого комітету Чапліївської сільської ради Шосткинського району Сумської області №691 (а.с.85), копіями з пенсійної справи (управлінні соціального захисту населення Шосткинської районної державної адміністрації) Мірошниченко В.М., а саме: довідки виконавчого комітету Чапліївської сільської ради народних депутатів від 29.03.1996 №496 (а.с.76), копією заяви про призначення компенсації по догляду, копію рішення про призначення такої компенсації (а.с.77,78), а також копією акта фактичних обставин здійснення догляду за особою, яка досягла 80-річного віку, складеного уповноваженими особами Шосткинського ОУПФУ Сумської області (а.с.82).
Частиною 1 статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.10 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637), на який також посилається відповідач, час догляду за особою з інвалідністю I групи, дитиною з інвалідністю віком до 16 років, а також пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, встановлюється на підставі: акта обстеження фактичних обставин здійснення догляду; документів, що засвідчують перебування на інвалідності (для осіб з інвалідністю I групи і дітей з інвалідністю) і вік (для осіб похилого віку і дітей з інвалідністю).
Акт обстеження фактичних обставин здійснення догляду складається органами Пенсійного фонду України на підставі відомостей житлово-експлуатаційних або інших організацій за місцем проживання (реєстрації), сільських, селищних рад, опитування осіб, за якими здійснюється догляд, та їх сусідів, інших даних.
Документами, які підтверджують вік, можуть бути свідоцтво про народження або паспорт чи довідка житлово-експлуатаційних або інших організацій за місцем проживання (реєстрації) та інші.
Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи на виконання вказаних норм, як вже зазначалось вище, Шосткинським ОУПФУ Сумської області було складено акт фактичних обставин здійснення догляду за особою, яка досягла 80-річного віку за №2 від 29.03.2019 (а.с.83) саме на підставі якого, згідно п.10 Порядку №637 і встановлюється час догляду за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду. Крім того, у відповідності до п.10 Порядку №637 також було надано документи, що підтверджують вік ОСОБА_2 (а.с.20,83).
Таким чином, суд приходить до висновку, що у відповідача було достатньо доказів для зарахування спірного періоду до стажу позивача.
Обґрунтовуючи свою позицію відповідач посилається на постанову Верховного Суду від 31.07.2019 у справі №348/2357/16-а та зазначає, що сам по собі догляд за пенсіонером, незалежно від його віку, за відсутності висновку медичного закладу про потребу в сторонньому догляді, не може бути підставою для зарахування періодів такого догляду до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за віком.
Вказані доводи суд не приймає до уваги, оскільки обставини, що були предметом дослідження Верховним Судом у справі №348/2357/16-а не є подібними у даній справі, в якій, на відміну від обставин, які досліджувались Верховним Судом, підтверджено матеріалами справи, що позивач, здійснюючи догляд за ОСОБА_2 , отримувала відповідні компенсаційні виплати, крім іншого, органом Пенсійного фонду був складений відповідний акт обстеження факту догляду позивачем за особою, яка досягла 80-річного віку (а.с.82).
При цьому, Верховним Судом у зазначеній справі №348/2357/16-а підтверджено правильність застосування норм права у подібних правовідносинах у постанові Верховного Суду від 18.07.2018 у справі №348/919/17, в якій Суд дійшов до висновку, що час догляду за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребував постійного стороннього догляду в період до 2004 року (включно) зараховується, зокрема, на підставі акта фактичних обставин здійснення догляду за такою особою, а починаючи з 01.01.2005 - у разі отримання компенсації по догляду за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребував постійного стороннього догляду, в управлінні праці та соціального захисту населення.
Матеріалами ж даної справи підтверджено, що Шосткинським ОУПФУ Сумської області було складено акт фактичних обставин здійснення догляду за особою, яка досягла 80-річного віку за №2 від 29.03.2019 (а.с.82), крім того, у відповідача були наявні документи, що підтверджують вік ОСОБА_2 . Більше того, позивачем надано докази, що вона отримувала компенсацію по догляду за ОСОБА_2 , а відтак, у відповідача були всі підстави для зарахування спірного періоду до стажу позивача, у зв`язку з чим зазначені вище доводи відповідача є необґрунтованими.
Дійсно, відповідно до п.п.2,3 п.4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005року №22-1 орган, що призначає пенсію, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Проте, суд вважає, що, в даному випадку, позивач не може бути позбавлена свого права на призначення пенсії у зв`язку з неможливістю органом Пенсійного фонду отримати витребувані ним документи, тим більше, що документи, на підставі яких відповідно до п.10 Порядку №637 встановлюється час догляду за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, у відповідача були в наявності, тобто у зв`язку з обставинами, що виникли не з вини позивача, та на які вона не могла вплинути. Зі свого боку, позивач вчинила всі необхідні для призначення пенсії дії та надала всі документи для врахування до стажу періоду роботи, а відтак, не може нести тягар відповідальності за неможливість відповідача перевірити дані обставини та документи.
При вирішені цього спору, суд, відповідно до ч.ч.1,2 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
За юридичною позицією Конституційного Суду України верховенство права - це панування права в суспільстві; верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо; всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України; справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права; у сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх досягнення (підпункт 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004).
Конституційний Суд України в абзаці другому пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 зазначив, що діяльність правотворчих і правозастосовчих органів держави має здійснюватися за принципами справедливості, гуманізму, верховенства і прямої дії норм Конституції України, а повноваження - у встановлених Основним Законом України межах і відповідно до законів.
Конституційний Суд України у Рішенні від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010 вказав, що одним із елементів конституційного принципу верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями; обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).
У Доповіді «Верховенство права», яка схвалена Європейською Комісією За демократію через право (Венеціанською Комісією) на 86-му пленарному засіданні (25-26 березня 2011 року), наголошено, що принцип правової визначеності є ключовим у питанні довіри до судової системи і верховенства права; держава зобов`язана дотримуватися та застосовувати у прогнозований і послідовний спосіб ті закони, які вона ввела в дію (пункт 44); правова визначеність передбачає, що норми права повинні бути зрозумілими і точними, а також спрямованими на забезпечення постійної прогнозованості ситуацій і правових відносин (пункт 46); парламентові не може бути дозволено зневажати основоположні права людини внаслідок ухвалення нечітких законів (пункт 47); правова визначеність означає також, що необхідно у цілому дотримуватися зобов`язань або обіцянок, які взяла на себе держава перед людьми (поняття «законних очікувань») (пункт 48).
Своєю невизначеністю ГУ ПФУ в Сумській області було порушено принцип юридичної визначеності, як складової частини поняття верховенства права.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував у своїх рішеннях на тому, що правосуддя не повинно бути ілюзорним і має забезпечувати реальний захист прав особи і гарантії того, що справу буде вирішено остаточно рішенням в судовому провадженні (рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов та Купчик проти України», від 13.02.2011 року у справі Чуйкіна проти України).
Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 №3-рп/2003 також наголосив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (п.9 абз.10).
Верховним Судом України у постанові від 16.09.2015 у справі №826/4418/14 була сформована правова позиція, що рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду.
Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникало б необхідності повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Відповідно до ч.2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Оскільки, в ході розгляду справи встановлено, що відповідачем прийняте рішення про відмову в призначенні пенсії за віком від 09.09.2019 №75 (а.с.39), яке не входить до предмету позову, для повного та ефективного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Сумській області від 09.09.2019 №75 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком, а також зобов`язати відповідача призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV з 17 липня 2019 року, зарахувавши позивачу до страхового стажу період по догляду за особою, яка досягла пенсійного віку та потребує стороннього догляду з 02.06.1994 по 24.04.1999.
Щодо дати призначення пенсії, суд виходить з наступного.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.45 Закону №1058-ІV, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку. Тобто вказана норма пов`язує насамперед призначення пенсії з датою звернення за пенсією, а не з «датою викупу страхового стажу», як вважає позивач, а відтак, суд вважає необхідним зобов`язати відповідача призначити пенсію позивачу з 17.07.2019 (дата звернення), а не з 12.07.2019, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав для задоволення в цій частині (дата призначення) позовних вимог.
Також суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправною відмову ГУ ПФУ в Сумській області, викладену в листах про відмову ОСОБА_1 в зарахуванні до страхового стажу періоду з 02.06.1994 по 24.04.1999 (що складає 4 роки 10 місяців 22 дні) по догляду за особою, яка досягла пенсійного віку та потребує стороннього догляду та у призначенні з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки обов`язковою ознакою рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, як предмета адміністративного спору, є прямий (безпосередній) вплив рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень на правовий статус фізичної чи юридичної особи, тобто обмеження її прав, свобод, покладення на неї обов`язків. Прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, як правило, є результатом вчинення ряду дій. З огляду на те, що в правовому регулюванні приймає участь саме рішення суб`єкта владних повноважень, а не окремі дії, вчинені в процесі здійснення владних повноважень, за результатами яких прийнято рішення, ці дії не можуть бути предметом оскарження до адміністративного суду окремо від оскарження рішення. Листи органу Пенсійного фонду не є рішеннями суб`єкта владних повноважень в контексті норм Кодексу адміністративного судочинства України, які створюють правові наслідки, а являють собою відображення змісту рішення, зокрема, рішення від 09.09.2019 №75 (а.с.39). Тому, в даному випадку юридичне значення має саме рішення від 09.09.2019 №75. Таким чином, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.
Згідно зі ст. 244 Кодексу адміністративного судочинства України, під час ухвалення рішення, суд, окрім іншого, має вирішити як розподілити між сторонами судові витрати.
Відповідно до ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Представником позивача в судовому засіданні 25.02.2020 було заявлено клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00грн. В якості підтвердження фактичного здійснення вказаних витрат, ОСОБА_3 надано: договір на надання правничої допомоги від 01.12.2019 №7 (а.с.73-74), ордер (а.с.27), копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.28), а також квитанцію від 01.12.2019 на суму 5000,00грн. (а.с.75).
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що у відповідності до ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вказаних вимог, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).
В даному випадку, дослідивши зміст поданих позивачем документів, суд відмічає, що наданий представником доказ квитанція (а.с.75) не містить детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, а перераховані в ній види послуг, як-то: вивчення нормативної бази, консультації не дають змоги визначити об`єм та кількість опрацьованих матеріалів, їх відношення до предмету спору, ступінь впливу на кінцевий результат, якого прагне досягти сторона при розгляді даної справи, та кількість витраченого часу на кожен вид робіт.
Разом з тим, суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу пов`язані із складанням адвокатом позовної заяви та її участі в судових засіданнях підлягають відшкодуванню, однак, враховуючи, що вартість цих послуг та час, витрачений, зокрема, на складання позовної заяви, у квитанції окремо від інших послуг, не зазначено, суд, враховуючи критерій обґрунтованості та доцільності понесених позивачем витрат, з урахуванням складності даної справи та обсягу наданих послуг, а також значення справи для позивача, вважає за необхідне зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 1000грн. та відшкодувати цю суму позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Крім того, суд вважає за необхідне стягнути на користь ОСОБА_1 з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань в рахунок повернення суму судового збору в розмірі 768,40грн., сплаченої позивачем за подання позовної заяви згідно квитанції від 02.12.2019 (а.с.3).
Керуючись ст.ст. 90, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 255, 295, 297, п.15.5 Розділу VІІ Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 09.09.2019 №75 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 17 липня 2019 року, зарахувавши ОСОБА_1 до страхового стажу період по догляду за особою, яка досягла пенсійного віку та потребує стороннього догляду з 02.06.1994 по 24.04.1999.
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 17.03.2020.

Суддя І.Г. Шевченко