Справа № 360/5306/19
Суддя: Є.О. Кисельова
Дата ухвалення: 2020-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

26 березня 2020 рокуСєвєродонецькСправа № 360/5306/19

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Кисельова Є.О. розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання протиправної бездіяльності, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (далі - відповідач, Біловодське ОУПФУ Луганської області), в якому після уточнення позовних вимог позивач просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Біловодського об`єднаного управління Пенсіонного фонду України Луганської області щодо не врахування до загального страхового та пільгового стажу роботи періоду з 01.01.1990 по 31.12.1997 на посаді електрозварник 4 розряду плавильного цеху Спільного підприємства "Інтерсплав"; з 04.08.1982 по 25.04.1983 на посаді електрозварника 3 розряду "Должанського шахтостроительного управления Трест "Свердловскшахтострой" (мовою оригіналу); з 11.09.1986 по 29.12.1989 на посаді електрозварника ручної зварки З розряду на "Донбасское ремонтно-строительное специализированое управление треста "Укрцветметремонт"" ( мовою оригіналу);

- визнати протиправним та скасувати рішення Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області №6143/03-18 від 29.10.2019 про відмову в призначені пенсії за віком на пільгових умовах;

- зобов`язати Біловодське об`єднане управління Пенсіонного фонду України Луганської області врахувати до загального страхового та пільгового стажу роботи періоду з 01.01.1990 по 31.12.1997 на посаді електрозварник 4 розряду плавильного цеху Спільного підприємства "Інтерсплав"; з 04.08.1982р. по 25.04.1983р. на посаді електрозварника З розряду "Должанського шахтостроительного управления Трест "Свердловскшахтострой" ( мовою оригіналу); з 11.09.1986 по 29.12.1989 на посаді електрозварника ручної зварки З розряду на "Донбасское ремонтно-строительное специализированое управление треста "Укрцветметремонт"( мовою оригіналу);

- зобов`язати Біловодське об`єднане управління Пенсіонного фонду України Луганської області здійснити призначення та виплату пенсії за віком на пільгових умовах з 21.02.2019 відповідно до п. 1 ч. ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що є внутрішньо переміщеною особою. ІНФОРМАЦІЯ_2 з письмовою заявою звернувся до Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області, що підтверджується копією розписки-повідомлення про отримання ІНФОРМАЦІЯ_2. Посилається на те, що у липні 2019 отримав рішення Біловодського ОУПФУ Луганської області № 3952/03-18 від 17.07.2019 про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах. Не погодившись із вказаним рішенням звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з відповідним позовом. Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 16.10.2019 позовні вимоги задоволено частково, а саме визнано протиправним та скасовано рішення від 17.07.2019 № 3952/03-18 та зобов`язано відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії від ІНФОРМАЦІЯ_2 з урахуванням правової оцінки, наведеної судом у рішенні.

Як стверджує позивач, на виконання рішення суду по справі № 360/3764/19 від 16.10.2019 звернувся до відповідача з заявою про повторний розгляд заяви про призначення пенсії. За результатами її розгляду, 12.12.2019 через поштове відправлення надійшло рішення Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області від 29.10.2019 № 6143/03-18 про відмову в призначенні пенсії.

Позивач вважає, що рішення відповідача від 29.10.2019 № 6143/03-18 порушує його конституційні права, тому підлягає скасуванню.

Позивач в судове засідання не прибув, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, просив розглянути справу без його участі (арк.спр.1-4).

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, просив здійснювати розгляд справи без його участі (арк.спр.102-103).

10.02.2020 від представника відповідача до відділу діловодства та обліку звернень громадян (канцелярію) суду за вхідним реєстраційний номером 5333/2020 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважає позовні вимоги необґрунтованими та просить суд відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі (арк.спр.102-103).

Відповідно до частини 9 статті 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи вимоги частини 9 статті 205 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу у письмовому провадженні.

Судом по справі вчинено такі процесуальні дії:

- ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 16.01.2020 прийнято позовну заяву до розгляду після усунення її недоліків та відкрито провадження у справі, вирішено подальший розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження (арк.спр.1-2);

- ухвалою суду від 16.03.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (арк.спр.141).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.72-79, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд дійшов наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 11.05.2000 Свердловським МВ УМВС України в Луганській області, ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 (арк.спр.6,7).

Відповідно до інформації зазначеної у довідці від ІНФОРМАЦІЯ_2 за № 920-, ОСОБА_1 , є внутрішньо переміщеною особою з тимчасово окупованої території та районів проведення антитерористичної операції, тимчасова адреса місця проживання позивача: АДРЕСА_2 (арк.спр.8).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду у справі № 360/3764/19 від 16.10.2019 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Біловодського об`єднаного Пенсійного фонду України Луганської області від 17.07.2019 № 3952/03-18 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 .

Зобов`язано Біловодське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 10 квітня 2019 року за № 197, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. У задоволенні решти позовних вимог відмовити. Рішення суду набрало законної сили 19.11.2019 (арк.спр.51-59).

Судом встановлено, що Біловодським ОУПФУ Луганської області було повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії на пільгових умовах (Список № 2) після надходження рішення суду від 16.10.2019 справа 360/3764/19 та прийнято рішення про відмову в призначення пенсії від 29.10.2019 № 6143/03-18 (далі - рішення від 29.10.2019) (арк.спр.63-64).

Виходячи із змісту рішення від 29.10.2019 вбачається, що відповідачем розглянуто наступні документи: особисту заяву від ІНФОРМАЦІЯ_2; копію трудової книжки від 04.08.1982 серія НОМЕР_3 ; копії паспорта та ідентифікаційного коду; копію атестату про навчання № НОМЕР_4 від 16.07.1982; копію військового квитку НОМЕР_5 від 24.06.1986; довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 516 від 20.12.2013; довідку про заробітну плату № 791 від 19.12.2013; довідку про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території № 920 - від ІНФОРМАЦІЯ_2. Для перевірки пільгового стажу з 11.09.1986 по 29.12.2013 був направлений запит до ГУ ПФУ в Запорізькій області. Згідно акту № 539/1 від 04.07.2019 про підтвердження пільгового стажу роботи позивача в АТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» пільговий стаж не підтверджено. До загального стажу період враховано. Загальний стаж роботи складає 25 років 5 місяців 12 днів, стаж роботи електрозварником на автоматичних та напівавтоматичних машинах становить 11 років 17 місяців. До загального стажу роботи не враховані періоди роботи: з 04.08.1982 по 25.04.1983 в Довжанському шахтобудівному управлінні тресту «Свердловськшахтобуд» у зв`язку із нерозбірливим записом наказу на звільнення; з 01.01.1990 по 3112.1997 на підприємстві «Інтерсплав» (мовою оригіналу) у зв`язку з тим, що в наказі № 266 від 29.12.1989 має місце виправлення. Уточнюючі довідки та документи, які були надані позивачем для підтвердження трудового стажу, видані підприємствами, які знаходяться на непідконтрольній українській території владі (арк.спр.63-64).

Як свідчать матеріали справи, 26.11.2019 позивач звернувся до Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області із заявою довільної форми, відповідно до якої просив повторно розглянути заяву про призначення пенсії від ІНФОРМАЦІЯ_2 з урахуванням правової оцінки, наданої Луганським окружним адміністративним судом у рішенні від 16.10.2019 по справі № 360/3764/19. Вказана заява була прийнята посадовими особами відповідача до розгляду, про що свідчить відповідний штамп вхідної кореспонденції (арк.спр.59-60).

За результатами розгляду заяви позивача від 26.11.2019 Біловодським ОУПФУ Луганської області було надано відповідь від 10.12.2019 № 377/К-14 про відмову в призначенні пенсії за віком, яка за своїм змістом відповідає рішенню від 29.10.2019 (арк.спр.61-62).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам, якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з наступного.

Згідно частини 2 статті 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4)безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058) законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, Законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону № 1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Частинами першою, другою та четвертою статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону № 1058-IV).

Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Згідно з абзацом 4 частини третьої статті 4 Закону № 1058-IV, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, серед іншого: пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

Статтею 44 Закону № 1058-IV визначено порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії.

Так, відповідно до частини першої статті 44 Закону № 1058-IV, заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Частиною першою статті 114 Закону № 1058-IV визначено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців у чоловіків і не менше 22 років 6 місяців у жінок.

Згідно із паспортом громадянина України, серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 (арк.спр. 6-7), тобто станом на ІНФОРМАЦІЯ_2 (дата первинного звернення з заявою про призначення пенсії) йому виповнилося 55 років.

У оскаржуваному рішенні від 29.10.2019 відповідачем зазначено, що загальний стаж роботи складає 25 років 5 місяців 12 днів, стаж роботи електрозварником на автоматичних та напівавтоматичних машинах становить 11 років 17 днів. На думку відповідача, внаслідок не зарахування певних періодів роботи до загального та пільгового стажу, позивач не має достатнього стажу для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-VI.

Законом, що відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій є Закон України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (надалі - Закон №1788-XII).

Згідно з частиною першою статті 48 Кодексу законів про працю України (далі -КЗпП України) та статтею 62 Закону № 1788 основним документом про трудову діяльність працівника, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Зазначені правові норми кореспондуються з пунктом 1.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення від за № 58 від 29.07.1993 (далі - Інструкція № 58).

Так, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів.

Крім того, зазначеним правовим нормам відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п.3 Порядку).

Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Наказом Міністерством праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383 затверджено Порядок застосування Списків № 1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі - Порядок № 383).

Пунктом 3 Порядку № 383 передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92 (приклади у додатках 1, 2).

Згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.92 № 442 (далі - Порядок проведення атестації робочих місць), атестація робочих місць за умовами праці (далі - атестація) проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років.

Зазначена постанова набула чинності з 21.08.92. Це означає, що при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, певного 5-річного періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21.08.92, відповідне право впродовж цього періоду повинне бути підтверджене за результатами атестації (пункт 4.1 Порядку № 383).

Відповідно до пункту 4.3 Порядку № 383 у разі підтвердження цього права за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.97 (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць, до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи із шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Пунктом 10 Порядку № 383 визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637.

Таким чином, довідка уточнюючого характеру може бути основним доказом підтвердження пільгового стажу в період роботи на відповідних посадах або за професіями лише в тих випадках, коли відсутня трудова книжка або відсутні відповідні записи у трудовій книжці та в тих випадках, коли такий пільговий стаж виник до 21.08.1992. Після 21.08.1992 основними документами, які підтверджують пільговий стаж в період роботи на відповідних посадах або за професіями, які включені до Списків, є трудова книжка та документи, що підтверджують проведення атестації робочих місць за умовами праці. При цьому, значення трудової книжки та результатів атестації як основних документів, що підтверджують пільговий стаж роботи, встановлено Законом №1788 (статті 13, 62), і будь-які підзаконні нормативно-правові акти, які суперечать цьому положенню, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Щодо спірного періоду роботи позивача з 04.08.1982 по 25.04.1983 у трудовій книжці НОМЕР_3 , виданої на ім`я позивача, містяться такі записи:

1) запис № 1 04.08.1982 прийнятий електрозварником 3 розряду, наказ № 147/к від 10.08.1982;

2) запис № 2 25.04.1983 звільнений у зв`язку з призивом до лав Радянської Армії, наказ від 26.04.1983.

Номер наказу про звільнення написаний нерозбірливо, запис про звільнення засвідчено печаткою Довжанського шахтобудівного управління.

У трудовій книжці НОМЕР_6 , виданої на ім`я позивача, містяться такі записи щодо періоду роботи з 11.09.1986 по 29.12.1989 та з 01.01.1990 по 31.12.1997:

1) Донбаське ремонтно-будівельне спеціалізоване управління треста "Укрцветремонт":

- запис № 4 - 11.09.1986 - прийнятий ел. зварником ручної зварки 3 розряду на Свердловську дільницю № 10 при Свердловському заводі алюмінієвих сплавів наказ № 10 від 28.08.1986;

- запис № 5 - 01.12.1989 - присвоєно 4 розряд електрозварника ручної зварки на тій же ділянці з повним робочим днем в цехах Свердловського заводу алюмінієвих сплавів, наказ № 242 від 17.11.1989;

- запис № 6 - 29.12.1989 - звільнено за ст. 36 п. 5 КЗпП УРСР, за переводом до спільного підприємства "Інтерсплав" за погодженням між керівниками, наказ № 202 від 29.12.1989;

2) Спільне радянсько-іспанське підприємство "Інтерсплав":

- запис № 7 - 01.01.1990 - прийнято ел. зварником 4 розр. Плавильного цеху за переводом з укладанням строкового трудового договору, наказ № 266к від 29.12.89;

- запис № 8 від 06.04.1991 - присвоєно 5 розряд ел. зварника, наказ № 6 від 06.06.1991;

- запис № 9 - 18.07.1997 - на підставі атестації робочих місць, професію електрозварника віднесено до Списку № 2, наказ № 296 від 18.07.1997;

- запис № 10 - 11.03.2002 звільнений за ст. 36 п. 5 КЗпП України за переводом до ТОВ "Тамко", наказ від 11.03.2002 № 77к (арк.спр. 12-15).

Заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем "кваліфікований робітник", "молодший спеціаліст", "бакалавр", "спеціаліст" та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування. До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди (пункт 2.2 Інструкції № 58).

Згідно з Пунктом 2.4 вищезазначеної Інструкції визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Щодо посилань відповідача у відзиві на неможливість зарахування спірних періодів роботи позивача до загального стажу з підстав того, що в трудовій книжці позивача нерозбірливий запис про звільнення, та у дату наказу внесені виправлення, суд зазначає, що пунктом 2.6 Інструкції № 58 встановлено, що разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис.

Зазначаючи про виникнення сумнівів у відповідача щодо запису в трудовій книжці може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу. Відсутність підтверджуючих довідок не може нівелювати відомості трудової книжки, оформлені належним чином, та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового стажу.

Відповідно до п. 4 постанови КМУ від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Суд зазначає про те, що законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку.

Усі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством.

При цьому, самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису не передбачено.

Відтак, суд вважає, що позивач, як особа на яку не покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до її трудової книжки відомостей, а тому невірне заповнення трудової книжки не може бути підставою для винесення органом Пенсійного фонду України рішення про відмову у призначенні пенсії та не зарахування трудового стражу, результатом чого стало обмеження належного соціального захисту пенсіонера.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання всіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Відповідач не врахував, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідній роботі, а не правильність записів у трудовій книжці, зокрема, виправлення у даті наказу та нечітко зазначений номер наказу.

Наведене в повній мірі узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові № 687/975/17 від 21.02.2018, в якій суд касаційної інстанції вказав, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Таким чином, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 25 квітня 2019 року у справі №593/283/17.

Щодо доводів відповідача про неврахування до пільгового стажу періоду роботи з 11.09.1986 по 29.12.1989 на підставі акту № 539/1 від 04.07.2019 про підтвердження пільгового стажу ОСОБА_1 на АТ "Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат", яким не підтверджено зазначений період роботи у зв`язку з ненаданням підприємством документів на перевірку, суд зазначає, що в матеріалах пенсійної справи наявна довідка Запорізького виробничого алюмінієвого комбінату від 20.12.2013 № 516, якою підтверджено, що ОСОБА_1 працював постійно і безпосередньо повний робочий день в Донбаському РБСУ тресту "Укрцветремонт" у період з 11.09.1986 по 29.12.1989 за професією електрозварника ручного зварювання (арк. спр. 157).

Ненадання підприємством на перевірку документів не свідчить беззаперечно про неправомірність виданої 20.12.2013 довідки, видача якої АТ "Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат" не заперечується.

Також на підтвердження трудового стажу за період з 01.01.1990 по 11.03.2002 позивачем надано довідки від 03.09.2013 №№ 139, 140, 141, 142, видані спільним підприємством "Інтерсплав" (арк. спр. 19-22) та архівні довідки від 09.07.2019 №№ 3187, 3188, 3189, 3190, які засвідчені печаткою "архивного отдела администрации города Свердловска и Свердловского района Луганской народной республики" (арк. спр. 23-26), накази про проведення атестації робочих місць від 23.06.1995 № 164, 18.07.2007 № 296, 11.07.2001 № 293 (арк.спр.33,34,39) та історичної довідки від 09.07.2019 № 3196 (арк.спр.32).

Щодо посилань відповідача як на підставу незарахування періоду роботи на те, що довідки та документи, надані позивачем для підтвердження трудового стажу, видані підприємствами, яке знаходиться на непідконтрольній українській владі території, а у відповідності до відповідно до статті 2 Закону України "Про особливості державної політики, із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях" діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у зв`язку з такою діяльністю акт є недійсним, і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасове окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи, суд зазначає таке.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі "Ковач проти України" від 07.02.2008, пункт 59 рішення у справі "Мельниченко проти України" від 19.10.2004, пункт 50 рішення у справі "Чуйкіна проти України" від 13.01.2011, пункт 54 рішення у справі "Швидка проти України" від 30.10.2014 тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

За статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Отже, позивач опинився в ситуації, що відповідно позбавляє його можливості забезпечити належний захист своїх прав.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини третьої статті 23 Загальної Декларації прав людини, пункту 4 частини першої Європейської Соціальної хартії та частини третьої статті 46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Також суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема, "Mozer v. the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Застосовуючи "намібійський виняток" у справі "Кіпр проти Туреччини", ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи викладене, суд вважає, що у даному випадку і при обставинах, що склались у зв`язку з тимчасовою окупацією певних територій Луганської області, відмова відповідачем - органом державної влади позивачу - фізичній особі у реалізації її права на отримання пенсії з підстави знаходження підтверджуючих первинних документів на окупованій території, не є пропорційною меті, якої намагався досягти відповідач цією відмовою, та така відмова порушує баланс між конституційним правом позивача на соціальне забезпечення та завданням відповідача щодо перевірки правильності нарахування пенсії.

Статтею 76 КАС України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що відповідач повинен врахувати довідки від 03.09.2013 №№ 139, 140, 141, 142, видані спільним підприємством "Інтерсплав" (арк. спр. 19-22) та архівні довідки від 09.07.2019 №№ 3187, 3188, 3189, 3190, які засвідчені печаткою "архивного отдела администрации города Свердловска и Свердловского района Луганской народной республики" (арк. спр. 23-26), історичну довідку від 09.07.2019 № 3196 та копії наказів про атестацію робочих місць, відомості в яких узгоджуються з відомостями, що містяться в трудовій книжці.

Зазначений висновок суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 22.10.2018 у справі № 235/2357/17.

Окрім того, суд зазначає, що згідно статті 62 Закону № 1788-XII та підпункту 4 пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Однак, як встановлено судом, відповідачем не здійснено жодних дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна було б додатково підтвердити пільговий стаж позивача.

Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 30.09.2019 у справі № 638/18467/15-а.

Надаючи оцінку дотриманню відповідачем порядку прийняття рішення, суд зазначає таке.

Згідно з пунктом 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів про призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

Згідно з абзацами першим, третім пункту 4.1 розділу ІV "Приймання, оформлення і розгляд документів" Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2). Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

Пунктом 4.2 розділу ІV "Приймання, оформлення і розгляд документів" Порядку № 22-1 встановлено, що при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі;

4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України (абзац перший пункту 4.3 розділу ІV "Приймання, оформлення і розгляд документів" Порядку № 22-1).

Згідно з абзацом першим пункту 4.7 розділу ІV "Приймання, оформлення і розгляд документів" Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Як на підставу для відмови в зарахуванні до пільгового стажу спірних періодів роботи відповідач посилається на відсутність підтверджуючої довідки для підтвердження періоду роботи з 01.01.1990 по 31.12.1997.

Проте, у розписці-повідомленні не зазначено переліку документів, яких недостатньо для призначення пенсії і не пропонував позивачу у тримісячний строк з дня прийняття заяви надати відсутні документи (арк. спр. 104-105).

Доводи відповідача стосовно зазначення позивачем на зворотному боці заяви відомостей, що його повідомлено про те, що певні періоди роботи не будуть враховані до розрахунку пенсії у зв`язку з тим, що є виправлення в трудовій книжці та неможливістю надати підтверджуючу довідку, суд оцінює критично, оскільки це не нівелює обов`язку відповідача запропонувати надати документи, яких не вистачає.

Суд звертає увагу позивача, що відповідно до частини 2 статі 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Як вже було встановлено судом, рішенням Луганського окружного адміністративного суду у справі № 360/3764/19 від 16.10.2019 набрало законної сили 19.11.2019, а отже є обов`язковим до виконання на всій території України та всіма органами державної влади, насамперед, Біловодським об`єднаними управління Пенсійного фонду України Луганської області.

Так, рішенням суду від 16.10.2019 по справі № 360/3764/19, ухваленого судом на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, підтверджених належними та допустимими докази, яке набрало законної сили, була надана оцінка спірним правовідносинам та зобов`язано Біловодське ОУПФУ Луганської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 10.04.2019 за № 197, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, за даними трудової книжки, надавши оцінку відомостям, що містяться в уточнюючих довідках, виданих спільним підприємством "Інтерсплав", архівних довідках, які засвідчені печаткою "архивного отдела администрации города Свердловска и Свердловского района Луганской народной республики", наказах про атестацію робочих місць, історичній довідці, довідках ПАТ "Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат", та вирішити питання про призначення пенсії з 21.02.2019.

Натомість, на виконання вищевказаного рішення суду, відповідачем прийнято рішення про відмову у призначені пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 від 29.10.2019 № 6143/03-18, що за своєю суттю та змістом повністю відповідає рішенню Біловодського ОУПФУ Луганської області від 17.07.2019 № 3952/03-18, визнаному нечинним та скасованому рішенням суду у справі № 360/3764/19.

Таким чином, суд приходить до висновку, що при прийнятті рішення від 29.10.2019 № 6143/03-18 в порушення положень Кодексу адміністративного судочинства України відповідачем жодним чином не було враховано висновків суду у справі № 360/3764/19 та відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах з тих самих підстав, що й у рішенні від 17.07.2019 № 3952/03-18. Зазначене є неприпустимим з огляду на те, що в резолютивній частині рішення містилося зауваження щодо обов`язкового врахування висновків суду при повторному розгляді заяви позивача.

Вказані дії Білокуракинського ОУПФУ призвели до порушення прав ОСОБА_1 на належним соціальний захист та свідомим зволіканням щодо вирішенням питання призначення пенсії за віком на пільгових умовах через допущення відповідачем надмірного формалізму.

З огляду на наведене, рішення від 10.12.2019 № 377/К-14 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 є протиправним та таким, що не відповідає критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, дотримання яких перевіряє адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, внаслідок чого підлягає скасуванню.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, та позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Біловодського об`єднаного управління Пенсіонного фонду України Луганської області щодо не врахування до загального страхового та пільгового стажу роботи періоду з 01.01.1990 по 31.12.1997 на посаді електрозварник 4 розряду плавильного цеху Спільного підприємства "Інтерсплав"; з 04.08.1982 по 25.04.1983 на посаді електрозварника З розряду "Должанського шахтостроительного управления Трест "Свердловскшахтострой" (мовою оригіналу); з 11.09.1986 по 29.12.1989 на посаді електрозварника ручної зварки З розряду на "Донбасское ремонтно-строительное специализированое управление треста "Укрцветметремопт"" ( мовою оригіналу) та зобов`язати Біловодське об`єднане управління Пенсіонного фонду України Луганської області здійснити призначення та виплату пенсії за віком на пільгових умовах з 21.02.2019 відповідно до п. 1 ч. ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", суд зазначає наступне.

Щодо доводів позивача стосовно того, що при розгляді адміністративної справи № 360/3764/19 судом було на власний розсуд обрано спосіб захисту, який виявився зовсім неефективним, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частинами другою та третьою статті 14 КАС України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Суд звертає увагу позивача, що судове рішення у справі № 360/3764/19 набрало законної сили 19.11.2019.

Позивач правом на апеляційне оскарження судового рішення, передбаченим статтею 13 КАС України, не скористалися, тобто погодилися з судовим рішенням та обраним судом способом захисту порушеного права позивача, обрання якого, зокрема, було обґрунтовано позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 06.03.2018 у справі № 754/14898/15-а та від 17.07.2018 у справі № 514/166/16-а.

Також позивач не звертався до суду з позовом про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження, з заявами про встановлення судового контролю в порядку статті 382 КАС України, з заявами про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду, у порядку, визначеному статтею 383 КАС України.

Натомість, у тексті позовної заяви піддаються критиці висновки суду першої інстанції, викладені у судовому рішенні, яке набрало законної сили, і з яким позивач погодився, що є неприпустимим у відповідності до положень статті 129-1 Конституції України та статті 14 КАС України.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);

- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);

- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);

- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пунктів 2-4 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язати утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Окрім того, суд звертає увагу відповідача на те, що частиною третьою статті 245 КАС України передбачено право суду у разі скасування індивідуального акта зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Статтею 58 Закону № 1058 визначено, що Пенсійний фонд є органом, який, зокрема, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.

Оскільки відповідачем при прийнятті рішення про відмову в призначенні пенсії жодним чином не було виконано рішення суду № 360/3764/19, а отже взагалі не надавалася оцінка відомостям, що містяться в уточнюючих довідках від 03.09.2013 №№ 139, 140, 141, 142, виданих спільним підприємством "Інтерсплав" та архівних довідках від 09.07.2019 №№ 3187, 3188, 3189, 3190, історичній довідці, копіях наказів про атестацію, які засвідчені печаткою "архивного отдела администрации города Свердловска и Свердловского района Луганской народной республики", а вирішення питання призначення пенсії є виключною компетенцією відповідача, з метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких він просить, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім і необхідним (ефективним) та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії від 10.04.2019 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Так, відповідач повинен обрахувати загальний та пільговий стаж позивача за даними трудової книжки, надавши оцінку відомостям, що містяться в уточнюючих довідках, виданих спільним підприємством "Інтерсплав", архівних довідках, які засвідчені печаткою "архивного отдела администрации города Свердловска и Свердловского района Луганской народной республики", наказах про атестацію робочих місць, історичній довідці, довідках ПАТ "Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат", та вирішити питання про призначення пенсії з 21.02.2019, оскільки пунктом 1 частини першої статті 45 Закону № 1058 визначено, що пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Також суд зауважує, що обрання такого способу захисту порушеного права позивача узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 06.03.2018 у справі № 754/14898/15-а, від 17.07.2018 у справі № 514/166/16-а, в яких, зокрема, зазначено, що "..Повідомляючи позивачу про відмову в призначенні пільгової пенсії, ПФУ діяло необґрунтовано. При цьому, суд не обраховує дійсний загальний та спеціальний стаж позивача, у зв`язку з чим відсутні підстави для зобов`язання ПФУ призначити пенсію позивачу за віком на пільгових умовах".

Правову позицію, що вирішення питання призначення пенсії є виключною компетенцією Пенсійного фонду, у зв`язку з чим належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії на пільгових умовах, висловлено Верховним Судом у постанові від 07 березня 2018 року у справі № 233/2084/17 (реєстраційний номер рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 72694515).

Суд зауважує відповідача, що при повторному розгляді заяви позивача останній не може прийняти рішення, яке по суті повторює рішення, що визнане судом протиправним, і повинен вирішити заяву позивача з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цій справі.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною восьмою статті 139 КАС України визначено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Згідно з матеріалами справи позивач при зверненні до суду з позовом сплатив 840,80 грн судового збору, про що свідчить квитанція 0.0..1 від 16.12.2019 (арк. спр. 5).

Оскільки спір виник внаслідок протиправнх дій відповідача, судові витрати підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 5, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання протиправної бездіяльності, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Біловодського об`єднаного Пенсійного фонду України Луганської області від 29 жовтня 2019 року про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 .

Зобов`язати Біловодське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 10 квітня 2019 року за № 197, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Біловодського об`єднаного Пенсійного фонду України Луганської області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі 840,80 (вісімсот сорок вісім гривень 80 коп.) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Суддя Є.О. Кисельова