Справа № 340/2294/19
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2020-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 березня 2020 року м. Дніпросправа № 340/2294/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Юрко І.В. (доповідач), суддів: Чабаненко С.В., Чумака С.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2019 року в адміністративній справі №340/2294/19 (головуючий суддя першої інстанції Жук Р.В., рішення у повному обсязі складено 18.11.2019 року) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Кіровоградській області про визнання протиправним вимоги про сплату боргу, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 13.09.2019 року звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Кіровоградській області, в якому просив визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 03.07.2019 року №Ф-151125-52 в сумі 10876,72 грн..

В обґрунтування позову зазначено, що оскаржувана вимога є протиправною, оскільки в період, визначений у вимозі, похивач не проводив підприємницької діяльності та був знятий з податкового обліку як фізична особа - підприємець 12.03.2019 року. Також погзивач вказує, що за вказаний у вимозі період він неодноразово працевлаштовувався офіційно.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2019 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, про задоволення позовних вимог.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що судом першої інстанції не враховано тих обставин, що він хоча і був зареєстрований як фізична особа-підприємець з 10.08.2006 року по 12.03.2019 року, але фактично підприємницької діяльності на протязі всього періоду реєстрації не здійснював. Крім того, зазначає, що у вказаний період неодноразово працевлаштовувався офіційно, а відтак за нього сплачувалось ЄСВ до бюджету работодавцями.

Відповідач не надав суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу.

Сторони про дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку письмового провадження, за таких обставин суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_1 згідно з відомостями ЄДРПОУ зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця 10.08.2006 року. Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Державну реєстрацію припинення проведено 12.03.2019 року (рішення про припинення 3008538) (а.с.9, 10).

Відповідач - Головне управління ДФС у Кіровоградській області є суб`єктом владних повноважень, який в даних правовідносинах реалізує надані йому Податковим кодексом України повноваження.

Податковим органом 03.07.2019 року винесено вимогу №Ф-151125-52 про сплату позивачем боргу (недоїмки) за несвоєчасну сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на загальну суму 10876,72 грн. (а.с.13).

Не погодившись з такою вимогою про сплату боргу (недоїмки), позивач оскаржив її до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що згідно облікових даних інформаційної системи органів доходів і зборів, розрахована загальна сума заборгованості позивача на 30.06.2019 року та становить 10876,72 грн. Згідно з даними Єдиного державного реєстру позивач припинив діяльність лише 12.03.2019 року, а отже і статусу платника єдиного внеску позбавлений з 12.03.2019 року, відтак вимога про сплату боргу з єдиного соціального внеску є законною та обґрунтованою.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст.51 Господарського кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) підприємницька діяльність припиняється:

- з власної ініціативи підприємця;

- у разі закінчення строку дії ліцензії;

- у разі припинення існування підприємця;

- на підставі рішення суду у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначено у Законі України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464-VI (далі по тексту - Закон №2464).

Відповідно до пункту 2 статті 1 Закону №2464 єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону № 2464 платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Пунктом 3 частини 1 статті 7 Закону №2464 передбачено, що для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, єдиний внесок нараховується на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до пункту 5 стаття 1 Закону №2464 мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Частиною 5 статті 8 Закону №2464 передбачено, що єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Згідно з частиною 12 статті 9 Закону №2464 єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Відповідно до частини 4 статті 25 Закону №2464 орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону № 2464 облік осіб, зазначених у пунктах 1,4,5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, ведеться в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування, а щодо застрахованих осіб, які є учасниками накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - учасниками накопичувальної пенсійної системи), - з національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та Пенсійним фондом.

Зняття з обліку платників єдиного внеску, зазначених в абзацах другому, п`ятому та сьомому пункту 1 та пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органами доходів і зборів на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, платників єдиного внеску - фізичних осіб-підприємців, - на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, після проведення передбачених законодавством перевірок платників та проведення остаточного розрахунку, а платників єдиного внеску, зазначених в абзаці шостому пункту 1 та пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, на яких не поширюється дія Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», - за їхньою заявою після проведення передбачених законодавством перевірок платників, звірення розрахунків та проведення остаточного розрахунку, а платників єдиного внеску, зазначених в абзаці восьмому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, - за їхньою заявою.

З матеріалів справи вбачається, що згідно облікових даних інформаційної системи органів доходів і зборів, розрахована загальна сума заборгованості позивача на 30.06.2019 року, яка становить 10876,72 грн. (а.с.26-27).

На підставі цих даних ГУ ДФС у Кіровоградській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 03.07.2019 року №Ф-151125-52.

Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» від 15.05.2013 року №755-VІ (далі по тексту - Закон №755) регулюються відносини, які виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, а також фізичних осіб-підприємців.

Відповідно до частини 8 статті 4 Закону №755 фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Як зазначалось вище, згідно з даними Єдиного державного реєстру ОСОБА_1 припинено підприємницьку діяльність лише 12.03.2019 року.

Таким чином, статусу платника єдиного внеску позивач позбавлений з 12.03.2019 року, отже вимога про сплату боргу з єдиного соціального внеску є законною та обґрунтованою.

В позовній заяві та апеляційній скарзі позивач зазначає, що був зареєстрований як фізична особа-підприємець з 10.08.2006 року по 12.03.2019 року, але фактично підприємницької діяльності не здійснював, доходів не отримував, декларацій за весь період не подавав, відомості про себе в ЄДРПОУ не підтверджував. При цьому за цей період неодноразово працевлаштовувався.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що вказані позивачем обставини не передбачені Законом №2464 як підстави для звільнення особи, зареєстрованої як фізична особа-підприємець, від сплати єдиного внеску.

Позивачем ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції не надано доказів щодо сплати за нього будь-якими «роботодавцями» і в які саме періоди єдиного внеску, як і не надано доказів припинення підприємницької діяльності на періоди працевлаштування.

Навпаки, наявні в матеріалах справи облікові дані інформаційної системи органів доходів і зборів свідчать про нарахування позивачу єдиного внеску та її часткову сплату, що спростовує посилання позивача про відсутність підприємницької діяльності.

Як зазначалося вище, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 7 Закону № 2464-VI сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Судом апеляційної інстанції не виявлено будь-яких порушень відповідачем порядку прийняття відносно ОСОБА_1 вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 03.07.2019 року №Ф-151125-52.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За вказаних вище обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що під час прийняття оскаржуваної постанови відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вирішуючи питання про можливість касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

За приписами пункту 6 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з пунктом 24 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня 2019 року становить 1921 гривню, тобто до незначних у 2019 році відносяться справи щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує 192100 гривень.

Позивач оскаржує вимогу про сплату боргу (недоїмки) відповідача на суму, що не перевищує 192100 гривень, у зв`язку з чим справа, що розглядається, на час прийняття постанови суду апеляційної інстанції є справою незначної складності, а тому постанова суду апеляційної інстанції не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Керуючись статтями 12, 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2019 року в адміністративній справі №340/2294/19 залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2019 року в адміністративній справі № 340/2294/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак