Справа № 140/194/20
Суддя: Сорока Юрій Юрійович
Дата ухвалення: 2020-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2020 року ЛуцькСправа № 140/194/20

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Сороки Ю.Ю.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ) про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ) про стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) індексації грошового забезпечення за період з 01 червня 2015 року по 13 квітня 2017 року, з 04 вересня 2017 року по 17 липня 2019 року та стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ) індексації грошового забезпечення за період з 13 квітня 2017 року по 04 вересня 2017 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проходила військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина № НОМЕР_1 ) та ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ) на підставі контракту. За час проходження служби позивачу не нараховувалася та не виплачувалась індексація грошового забезпечення за період з 01.07.2015 по 15.05.2019.

Дані дії відповідачів позивач вважає протиправними, оскільки індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці і її проведення у зв`язку зі зростанням споживчих цін, є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Ухвалою судді від 22.01.2020 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Позивачем, у визначений судом строк, усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою судді від 04.02.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та встановлено учасникам справи строк для подання заяв по суті справи.

У відзиві на позовну заяву від 21.02.2020, представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими, оскільки у зв`язку зі зміною законодавства щодо порядку індексації грошових доходів населення відповідно до пункту 9 Прикінцевих положень Закону України "Про державний бюджет України на 2015 рік", норми та положення Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. Однак, Кабінет Міністрів України рішення про порядок проведення індексації заробітної плати та особливого порядку проведення індексації грошових доходів населення за 2015 рік не приймав, внаслідок чого грошові кошти на виплату індексації заробітної плати не виділялись, а тому в Луцького прикордонного загону відсутні підстави для проведення нарахування та виплати індексації грошового забезпечення. У зв`язку з цим, з урахуванням джерела коштів на проведення індексації у межах фінансових ресурсів та за відсутності бюджетних надходжень Луцьким прикордонним загоном, як бюджетною установою, нарахування та виплата індексації позивачу в періоди з 01.07.2015 по 13.04.2017 та з 06.09.2017 по 30.11.2018 не здійснювалась.

Також, представник відповідача зазначив, що в період з 01.06.2015 по 01.07.2015 та з 01.12.2018 по 17.05.2019 індексація позивачу була виплачена в повному обсязі. Вказав, що у період з 04.09.2017 по 05.09.2017 та з 16.05.2019 по 17.07.2019 позивач не проходила військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), а тому позовні вимоги про стягнення індексації за вказані періоди не підлягають до задоволення.

Просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача повністю.

У відзиві на позовну заяву від 24.02.2020 представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ) зауважив, що позивача зараховано до особового складу Чернігівського прикордонного загону з 25.04.2017, згідно наказу начальника Чернігівського прикордонного загону від 25.04.2187 №139-ос По особовому складу, а згідно наказу від 05.09.2017 №309-ос По особовому складу позивача було виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення з 04.09.2017. В період з 25.04.2017 по 04.09.2017 індексація не нараховувалася. При цьому, звернув увагу на те, що в даному випадку, головним розпорядником коштів є Міністерство внутрішніх справ України, а Чернігівський прикордонний загін є лише розпорядником коштів 3 рівня, а тому відповідач діяв суто у межах і спосіб наданих йому повноважень.

З наведених підстав представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

У відповідях від 26.02.2020 та 27.02.2020 на відзиви відповідачів, позивач із доводами представників відповідачів не погодилася з підстав, викладених у позовній заяві. Просила суд задовольнити позов повністю.

Враховуючи вимоги статті 262 КАС України судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні).

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 в період з 23.06.2007 по 24.04.2017 та з 06.09.2017 по 17.05.2019 проходила військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина № НОМЕР_1 ) та з 25.04.2017 по 04.09.2017 у ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ).

Так, згідно із наказом начальника Луцького прикордонного загону від 24 квітня 2017 року №86-ос, позивача було виключено зі списків військової частини у зв`язку із вибуттям для подальшого проходження військової служби у розпорядження начальника 105 прикордонного загону (м.Чернігів). (а.с.42)

Наказом начальника Чернігівського прикордонного загону від 25 квітня 2017 року №139-ос майора ОСОБА_1 зараховано до списку особового складу загону та на всі види забезпечення. (а.с.60)

Відповідно до наказу начальника Чернігівського прикордонного загону від 05 вересня 2017 року №309-ос ОСОБА_1 було виключено зі списків військової частини з 05.09.2017, у зв`язку із вибуттям для подальшого проходження військової служби до Луцького прикордонного загону.(а.с.61)

Згідно наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 06.09.2017 №202-ос майора ОСОБА_1 зараховано до списку особового складу загону та на всі види забезпечення, у зв`язку із прибуттям з 105 прикордонного загону, в/ч НОМЕР_2 (м. Чернігів). (а.с.43)

Згідно із наказом начальника Північного регіонального управління від 15.05.2019 №154-ос, позивача звільнено з військової служби в запас.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 17 травня 2019 року №250-ос, майора ОСОБА_1 було звільнено з військової служби відповідно до підпункту «ґ» частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».(а.с.44)

12.12.2019 позивач звернулася до Луцького прикордонного загону та ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявами щодо виплати індексації.

Луцький прикордонний загін у відповіді від 27.12.2019 №11/14515 та Чернігівський прикордонний загін у відповіді від 21.12.2019 №11/4070 повідомили позивача, що кошторисні призначення Державної прикордонної служби України починаючи з 01.07.2015 по 28.02.2018 не дозволяли здійснити видатки на виплату індексації грошових доходів військовослужбовцям Державної прикордонної служби України. У зв`язку із чим, нарахування індексації грошового забезпечення Чернігівським прикордонним загоном з 25.04.2017 по 05.09.2017 та Луцьким прикордонним загоном з липня 2015 року (2016, 2017) до грудня 2148 року, не проводилось.

Вважаючи бездіяльність відповідачів щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення протиправною, позивач звернулася до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статтею 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 05.10.2000 №2017-III законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Статтею 19 Закону №2017-III передбачено, що державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Спеціальним законом, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України від 20.12.1991 №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон №2011-XII).

Відповідно до статті 1 Закону №2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Частиною першою статті 9 Закону №2011-XII передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (частини друга і третя статті 9 Закону №2011-XII).

Закон України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.2001 року №1282-ХІІ (далі - Закон №1282-ХІІ) визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Як визначено статтею 1 Закону №1282-XII, індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

За приписами статті 2 Закону №1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Статтею 4 Закону №1282-XII встановлено підстави для проведення індексації, зокрема, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Законом України від 24.12.2015 №911-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" у частині першій статті 4 Закону №1282-XII цифри "101" замінено цифрами "103".

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Приписами частини другої статті 5 Закону №1282-XII передбачено, що підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Відповідно до статті 6 Закону №1282-XII у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону, грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з статтею 9 Закону №1282-XII індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів.

Таким чином, основною метою індексації грошових доходів населення є забезпечення достатнього життєвого рівня населення України за рахунок відшкодування подорожчання споживчих товарів і послуг.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюються на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників, визначаються Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 (далі - Порядок №1078).

Як встановлено пунктом 1-1 Порядку №1078, підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Відповідно до пункту 4 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

Виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету (пункт 6 Порядку №1078).

Отже, на підприємства, установи, організації, незалежно від форм власності, покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації.

Суд не погоджується з посиланнями відповідача на пункт 6 Порядку №1078 та статтю 5 Закону №1282-XII, якими визначено, що проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, як на підтвердження правомірності своїх дій по не виплаті позивачу індексації грошового забезпечення, оскільки невиплата індексації є обмеженням права позивача на оплату праці та не може залежати від наявності або відсутності фінансових ресурсів бюджету.

Положеннями Закону №1282-XII та Порядку №1078 визначено джерело коштів на проведення індексації. Разом з тим, виплата індексації не ставиться, вищевказаними нормативно-правовими актами, у залежність від надходження коштів до власника підприємства, установи, організації.

Як вбачається з матеріалів справи, єдиною підставою для невиплати позивачу індексації грошового забезпечення, стала відсутність коштів для виплати індексації грошового забезпечення.

Однак, відповідачами не надано суду жодних належних та допустимих доказів того, що у бюджеті відповідного рівня, з якого фінансується Луцький прикордонний загін Північного регіонального управління ДПС України та Чернігівський прикордонний загін ДПС України, кошти на індексацію грошового забезпечення за вказаний період були відсутні.

Отже, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 12.12.2018 року у справі №825/874/17.

Крім того, відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути, позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

При цьому, суд при розгляді даної справи враховує практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права.

У справі "Кечко проти України" Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (пункт 23 Рішення).

Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.

У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Крім того, Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 №5- рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Разом з тим, як вбачається з позовної заяви позивач просить суд стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) індексацію грошового забезпечення за період з 01 червня 2015 року по 13 квітня 2017 року та з 04 вересня 2017 року по 17 липня 2019 року, а також з ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ) за період з 13 квітня 2017 року по 04 вересня 2017 року.

Згідно довідки заступника головного бухгалтера фінансово-економічного відділу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), індексацію грошового забезпечення за період з 01.06.2015 по 01.07.2015 та з 01.12.2018 по 17.05.2019 було нараховано та виплачено в повному обсязі. (а.с.45-46)

Таким чином, підстави для нарахування та виплати позивачу індексації у зазначений період відсутні.

З огляду на що, з ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) слід стягнути індексацію грошового забезпечення за період з 01.07.2015 по 13.04.2017 та з 06.09.2017, оскільки саме з цієї дати, згідно наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 06.09.2017 №202-ос По особовому складу майора ОСОБА_1 зараховано до списку особового складу загону, по 30.11.2018.

Також, позивач просить стягнути індексацію грошового забезпечення за період з 13 квітня 2017 року по 04 вересня 2017 року з ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ).

Проте, як встановлено судом, позивач проходила військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ) з 25.04.2017, що стверджується наказом начальника Чернігівського прикордонного загону від 25 квітня 2017 року №139-ос По особовому складу. (а.с.60)

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, індексація грошового забезпечення позивача у період з 25.04.2017 по 04.09.2017 ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_2 ) не проводилася.

У зв`язку із чим, з ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ) слід стягнути індексацію грошового забезпечення за період з 25.04.2017 по 04.09.2017.

Вирішуючи спір, суд враховує, що згідно із загальними засадами права, дії суб`єкта владних повноважень - це активна поведінка суб`єкта владних повноважень, а бездіяльність - це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень. Як дії, так і бездіяльність можуть мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи.

При цьому в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували виплату позивачу індексації грошового забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) за період з 01.07.2015 по 13.04.2017 та з 06.09.2017 по 30.11.2018, а також ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_2 ) за період з 25.04.2017 по 04.09.2017, що свідчить саме про протиправну бездіяльність відповідачів щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за вказані періоди.

У зв`язку із чим, суд з урахуванням вимог статті 9 КАС України з метою належного захисту прав позивача вважає за необхідне визнати таку бездіяльність відповідачів протиправною та зобов`язати Луцький прикордонний загін Північного регіонального управління ДПС України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби за період з 01.07.2015 по 13.04.2017 та з 06.09.2017 по 30.11.2018, зобов`язати Чернігівський прикордонний загін ДПС України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 25.04.2017 по 04.09.2017.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач не довів правомірність своєї бездіяльності, а відтак позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ч.1, 2 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, тому на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина № НОМЕР_1 ) та ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина № НОМЕР_2 ) солідарно слід стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 420, 40 грн.

Керуючись статтями 72-77, 244-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_5 (військова частина № НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за періоди з 01.07.2015 по 13.04.2017 та з 06.09.2017 по 30.11.2018.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина № НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 25.04.2017 по 04.09.2017.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина № НОМЕР_1 ) та ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина № НОМЕР_2 ) солідарно витрати по сплаті судового збору в розмірі 420, 40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідачі: Луцький прикордонний загін Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України, адреса: 43005, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Стрілецька, будинок 6.

Чернігівський прикордонний загін Державної прикордонної служби України, адреса: 14039, Чернігівська область, місто Чернігів, вулиця Квітнева, будинок 3-а.

Суддя Ю.Ю. Сорока