Справа № 480/536/20
Суддя: О.О. Осіпова
Дата ухвалення: 2020-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 березня 2020 р. Справа № 480/536/20
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Осіпової О.О., розглянувши у письмовому провадженні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, третя особа: Головне управління Держпродспоживслужби в Сумській області, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, третя особа: Головне управління Держпродспоживслужби в Сумській області, в якій просить:
- визнати бездіяльність відповідача при отриманні повідомлень позивача про протиправні дії Лебединської районної державної лікарні ветеринарної медицини від Роменської місцевої прокуратури та через урядовий портал від 16.08.2019 року №ЛИ-9598997 та 07.10.2019 № ЛИ-9764777;
- визнати, що відповідач покриває своєю бездіяльністю протиправні дії Лебединської районної державної лікарні ветеринарної медицини стосовно оплат за ветеринарну практику при державних протиепізоотичних заходах;
- зобов`язати відповідача провести перевірку у Лебединській районній державній лікарні ветеринарної медицини стосовно оплат власників ВРХ за ветеринарну практику при проведенні державних протиепізоотичних заходів за 2018 та 2019 рік, згідно чинного законодавства.
Свої вимоги мотивує тим, що проведення платних ветеринарних послуг під час здійснення протиепізоотичних заходів, які входять в загальний тариф 103.28 гривень, не передбаченні як обов`язкові заходи при планових протиепізоотичних заходах, і нав`язувати громадянам замовляти дані послуги у Лебединської районної державної лікарні ветеринарної медицини шляхом підписання договору та заяви встановленого зразка під тиском не проведення протиепізоотичних заходів є протиправними діями, з приводу чого він звернувся 16.08.2019 року № ЛИ9598997 до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, з повідомленням про низький відсоток проведення протиепізоотичних заходів в господарствах населення Лебединського району Сумської області та причин цієї проблеми, однією з яких є незаконні побори за ветеринарну практику. У відповіді від 26.09.2019 рок) № В-5394/Л4002 на звернення 16.08.2019 року № ЛИ9598997 не вказано те, що проблема з протиправними поборами під час проведення протиепізоотичних заходів вирішена згідно з чинним законодавством, а вказано, що тарифі відповідають тарифам Наказу Міністерства аграрної політики та продовольства Україні від 13 лютого 2013 року №96. 05.09.2019 року позивачем було отримано відповідь на звернення № 1836-27/19, де вказано, що він відмовився підписувати договір і заяву встановленого зразку під час проведення протиепізоотичних заходів, що відповідає дійсності, а також те, що згідно з державною програмою КПКВК 280920 Лебединська районна державна лікарня ветеринарної медицини на проведення протиепізоотичних заходів отримує лише препарати, всі інші витрати під час проведення зазначених заходів відшкодовується за рахунок власників тварин відповідно до тарифів Наказу Міністерства аграрної політики та продовольства Україні від 13 лютого 2013 року №96. Таким чином Головне управління Держпродспоживслужби в Сумській області на чолі з начальником ОСОБА_2 підтвердило те, що в Сумській області при проведенні протиепізоотичних заходах оплата ветеринарної практики здійснюється за тарифами, переліченими в Наказі Міністерства аграрної політики та продовольства Україні від 13 лютого 2013 року №96, та створюються договори та заяви встановленого зразка, що не відповідає чинному законодавству України та є протиправним, оскільки всі перераховані платні послуги ,які проводить Лебединська районна державна лікарня ветеринарної медицини під час протиепізоотичних заходів, є ветеринарною практикою, яка оплачується за відсутності державного фінансування власниками тварин за чітким переліком та у розмірах, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Такий перелік тарифів містить Постанова Кабінету Міністрів України від 23 квітня 2008 року №413, але за весь час утримання позивачем великої рогатої худоби він не був застосований при оплаті ветеринарної практики при щорічних державних протиепізоотичних заходах. Зазначає, що худоба залишилася непровакценованою та лабораторно не дослідженою під час планових протиепізоотичних заходів в 2019 році, а всі його звернення до Держпродспоживслужби України та Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області не вплинули на протиправні побори за ветеринарну практику при проведенні протиепізоотичних заходів, а тому позивач зверненням через Урядовий портал від 07.10.2019 року № ЛИ 9764777 повідомив про те, що Держпродспоживслужба України покриває протиправні дії підлеглому їй підрозділу Лебединської районної державної лікарні ветеринарної медицини. Його звернення потрапило до Міністерства аграрної політики та продовольства України, яке не прийняло його на розгляд та направило його до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, яка не розглянула його звернення та надала відповідь від 18.10. № В-5785/Л4668, що повторно дане звернення розглядатися не буде, оскільки вже надано відповідь від 26.09.2019 року № В-5394/ Л, що не відповідає дійсності, оскільки звернення за своєю метою є абсолютно різні. Оскільки Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачі не може підтвердити чи заперечити те, чи є законними фіксовані тарифи на ветеринарну практику при проведенні державних протиепізоотичних заходів згідно з тарифами, передбаченими в Наказі Міністерства аграрної політики та продовольства Україні від 13 лютого 2013 року №96, та те, що власники великої рогатої худоби повинні підписувати договори та заяви встановленого зразка під час зазначених заходів, як це стверджує у відповіді на звернення від 05.09.2019 року № 1836-27/19 начальник Головного управління Держпродспоживслужби в Сумськой області В. Моісеєнко, позивач змушений звернутися за захистом своїх прав до суду, щоб запобігти подальшим поборам з боку підлеглих структур Держпродспоживслужби України.
Ухвалою від 28.01.2020р. позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви.
10.02.2020р. провадження у справі відкрито, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін.
02.03.2020р. від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с.40-44), в якому, заперечуючи проти задоволення позову, посилається на те, що Держпродспоживслужба здійснила всі передбачені законодавством заходи та вчинила дії щодо розгляду звернення позивача. Зокрема, звернення ОСОБА_1 щодо можливих порушень чинного законодавства та незаконних дій посадових осіб Лебединської районної державної лікарні ветеринарної медицини при проведенні обов`язкових протиепізоотичних заходів неодноразово розглядалися Державною службою України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, територіальним органом - Головним управлінням та надавалися відповіді позивачу. Відповідно до інформації Головного управління Лебединською районною державною лікарнею ветеринарної медицини (далі - лікарня) у 2019 році проводилися протиепізоотичні заходи відповідно до плану протиепізоотичних заходів з профілактики основних інфекційних і паразитарних хвороб тварин на 2019 рік, який затверджений першим заступником Головного управління та погоджений першим заступником голови Лебединської районної державної адміністрації. В лікарні відсутні будь-які накази та розпорядження, що затверджують форму договору встановленого зразка, який зобов`язує власника тварин сплачувати за ветеринарну практику при проведенні обов`язкових державних протиепізоотичних заходів. Щодо цього факту були надані пояснення начальника лікарні, в яких зазначено, що в тому разі, якщо особа згодна на проведення послуг, вона подає заяву довільної форми до лікарні. Фактичне здійснення ветеринарних послуг підтверджуються актами виконаних робіт. Крім того, посилання позивача на те, що в разі відмови від консультації ветеринарного спеціаліста, працівниками лікарні не здійснюється комплекс протиепізоотичних заходів, є таким, що не відповідає дійсності, оскільки жодних фактів відмови у домогосподарствах, окрім домогосподарства позивача, виявлено не було. При цьому, слід враховувати, що згідно з паспортом бюджетної програми КГІКВК 2809020 "Протиепізоотичні заходи та участь у Міжнародному епізоотичному бюро проведення планових протиепізоотичних заходів ВРХ за рахунок бюджетних коштів для лікарні безкоштовно виділяються лише ветеринарні препарати. Відповідно до замовлення засобів захисту тварин на профілактичні заходи на 2019 рік за кошти державного бюджету фінансувалися тільки препарати для діагностики, профілактики, обробки, участь у Міжнародному епізоотичному бюро, заходи з проведення утилізації побічних продуктів та заходи з відшкодування майнової шкоди у зв`язку з африканською чумою свиней. Всі інші ветеринарні послуги відшкодовуються за рахунок власників тварин відповідно до наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 13.02.2013 № 96 (у редакції наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 26.01.2016 № 18), яким затверджені розміри плати за послуги, які надаються бюджетними установами у галузі ветеринарної медицини, що не заборонено статтею 98 Закону України "Про ветеринарну медицину». У задоволенні позову просить відмовити.
04.03.2020р. від представника третьої особи надійшли письмові пояснення (а.с.81-83), відповідно до яких супутні послуги (клінічний огляд, послуги та консультації ветеринарного спеціаліста) надаються на платній основі відповідно до тарифів наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 13.02.2013 № 96 (у редакції наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 26.01.2016 № 18), однак їхнє фінансування за бюджетні кошти не передбачене, проте ці дії є необхідними для здійснення вакцинації, про що позивачу було неодноразово повідомлено. У задоволенні позову просить відмовити.
06.03.2020р. від позивача надійшла відповідь на відзив (а.с.100-109), згідно з якою при отриманні повідомлень про протиправні дії Лебединської районної державної лікарні ветеринарної медицини стосовно створення договорів та заяв встановленого зразку, які використовуються при оплаті ветеринарної практики під час проведення протиепізоотичних заходів, які підтвердив начальник Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області ОСОБА_3 . Моїсеєнко у відповіді на звернення від 05.09.2019р. №1836-27/19, відповідач не провів перевірку згідно з чинним законодавством, а надав відповідь, керуючись повідомленням тієї ж самої посадової особи від 23.10.2019р. №3011-27/19. При розгляді звернення Держпродспоживслужбою України №ЛИ976777 від 07.10.2019р., яке було направлено Міністерством аграрної політики та продовольства України, відповідач не обґрунтував, чому воно було розглянуто як таке, що раніше розглядалося, та не надав доказів, чи мав він право відповідно до Закону України «Про звернення громадян» розглядати скаргу сам про себе.
13.03.2020р. від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив (а.с.111-112), де вказує, що позивач неодноразово звертався до правоохоронних органів щодо порушень чинного законодавства та незаконних дій посадових осіб Лебединської районної державної лікарні ветеринарної медицини при проведенні обов`язкових протиепізоотичних заходів. За результатами перевірок Державною службою України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, територіальним органом - Головним управлінням та правоохоронними органами порушень з боку посадових осіб Лебединської районної державної лікарні ветеринарної медицини не виявлено. У задоволенні позову просить відмовити.
Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає про таке.
16.08.2019р. ОСОБА_1 звернувся до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту прав споживачів (а.с.11) та повідомив, що у Лебединському районі проводяться незаконні побори за протиепізоотичні заходи, що впливає на низький відсоток вакцинації та лабораторних досліджень великої рогатої худоби, загрожує виникнення епідемій та продовольчий безпеці України. Просив розглянути дане звернення (а.с.11).
02.09.2019р. позивач надіслав відповідачу звернення (а.с.68) про неправомірне збирання коштів за ветеринарну практику при планових державних протиепізоотичних заходах та просив вирішити дану проблему.
За наслідками розгляду звернення ОСОБА_1 надано відповідь про те, що на його звернення вже надано відповідь листом Держпродспоживслужби від 26.09.2019р. №В-5394/Л-4002 та відповідно до ч.2 ст.8 Закону України «Про звернення громадян» не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання (а.с.72).
03.10.2019р. позивач звернувся до відповідача щодо проведення протиепізоотичних заходів.
За наслідками розгляду звернення позивача Держпродспоживслужбою України надано відповідь В-6134/Л-4606 від 05.11.2019р. (а.с.52-54), в якій зазначено, що відповідно до інформації Головного управління Держпродсложивслужби в Сумській області (далі - Головне управління) при розгляді звернення з порушеного питання 21.10.2019 начальником Головного управління було здійснено виїзд на місце можливого здійснення правопорушення та з`ясовано, що Лебединського районною державною лікарнею ветеринарної медицини у 2019 році проводилися протиепізоотичні заходи відповідно до плану протиепізоотичних заходів з профілактики основних інфекційних і паразитарних хвороб тварин на 2019 рік, який затверджений першим заступником Головного управління та погоджений першим заступником голови Лебединської районної державної адміністрації (а.с.52-54).
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч.3 ст. 3 Закону України «Про звернення громадян» № 393/96-ВР від 02.10.1996р. заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.
Частиною 1 статті 15 цього ж Закону передбачено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги (п.1 ч.1 ст.19 Закону № 393/96-ВР).
Відтак, звернення фізичної особи може бути підставою для проведення відповідної перевірки.
Пунктом 3 Положення про Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту прав споживачів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015р. №667, передбачено, що серед основних завдань Держпродспоживслужби є здійснення відповідно до закону державного ветеринарно-санітарного контролю.
Відповідно до підпунктів 3, 23 п.4 Положення про Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту прав споживачів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015р. №667, Держпродспоживслужба відповідно до покладених на неї завдань: у галузі ветеринарної медицини, сферах безпечності та окремих показників якості харчових продуктів та кормів, санітарного та епідемічного благополуччя населення, державного нагляду (контролю) за дотриманням санітарного законодавства, карантину та захисту рослин, пестицидів та агрохімікатів: організовує, здійснює у межах повноважень, передбачених законодавством, державний нагляд (контроль) щодо: здоров`я та благополуччя тварин; здійснює розгляд звернень громадян з питань, пов`язаних з діяльністю Держпродспоживслужби, її територіальних органів, а також підприємств, установ та організацій, що належать до сфери її управління.
Пунктом 7 зазначеного Положення встановлено, що Держпродспоживслужба здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи.
Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначаються Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 877-V (далі - Закон України № 877-V).
Згідно із ч. 1 ст.1 Закону України № 877-V державний нагляд (контроль) діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду І (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання Порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища; заходи державного нагляду (контролю) планові та позапланові заходи, які здійснюються шляхом проведення перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та інших дій; спосіб здійснення державного нагляду (контролю) процедура здійснення державного нагляду (контролю), визначена законом.
Відповідно до статті 3 Закону № 877-V державний нагляд (контроль) здійснюється за принципами: здійснення державного нагляду (контролю) лише за наявності підстав та в порядку, визначеному законом; відкритості, прозорості, плановості й системності державного нагляду (контролю).
Статтею 7 Закону України № 877-V встановлено, що для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки.
Згідно із ст. 1 Закону України "Про ветеринарну медицину" державний ветеринарно-санітарний контроль - функції, що виконуються державними ветеринарними інспекторами та/або офіційними ветеринарними лікарями і полягають у постійному забезпеченні виконання встановлених чинним законодавством ветеринарно-санітарних заходів та технічних регламентів.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 10 Закону України "Про ветеринарну медицину" державний ветеринарно-санітарний контроль здійснюється державними ветеринарними інспекторами. Головний державний ветеринарний інспектор України може надавати лікарям ветеринарної медицини, які працюють у державних установах ветеринарної медицини, та ліцензованим лікарям ветеринарної медицини повноваження державного ветеринарного інспектора на проведення державного ветеринарно-санітарного контролю. Втручання в роботу офіційних ветеринарних лікарів щодо здійснення державного ветеринарно-санітарного контролю забороняється.
Згідно із ч.ч. 1, 2 статті 11 Закону України "Про ветеринарну медицину" державні ветеринарні інспектори та офіційні ветеринарні лікарі, які здійснюють державний ветеринарно-санітарний контроль, мають право: 1) перевіряти під час транспортування об`єктів державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду додержання ветеринарно-санітарних заходів і наявність відповідних супровідних ветеринарних документів; 2) перевіряти безпечність неїстівних продуктів тваринного походження, у тому числі шляхом розширеного ветеринарно-санітарного контролю, щодо їх відповідності вимогам законодавства та технічним регламентам; 3) проводити відбір зразків товарів та інших об`єктів державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду для проведення ветеринарно-санітарної експертизи; 4) проводити оцінку зразків неїстівних продуктів тваринного походження та інших об`єктів державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду з метою перевірки додержання ветеринарно-санітарних заходів і мінімальних показників якості, встановлених відповідними технічними регламентами; 5) перевіряти ветеринарно-санітарний стан виробничих приміщень та умов зберігання репродуктивного матеріалу; 6) перевіряти дотримання ветеринарно-санітарних заходів на потужностях (об`єктах), які використовуються для утримання тварин, виробництва та обігу неїстівних продуктів тваринного походження, ветеринарних препаратів, субстанцій, кормових добавок, преміксів, кормів тваринного походження, готових кормів, репродуктивного матеріалу, засобів догляду за тваринами; 7) вносити пропозиції щодо призупинення, поновлення або анулювання (скасування) експлуатаційних дозволів; 8) здійснювати інспектування та в разі необхідності видавати розпорядження або приписи щодо дезінфекції транспортних засобів, які переміщувалися через карантинні зони хвороб, що підлягають повідомленню; 9) здійснювати стандартний прикордонний ветеринарно-санітарний контроль за об`єктами державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду, що перевозяться транзитом; 10) здійснювати стандартний прикордонний ветеринарно-санітарний контроль, а за необхідності - вибірковий або розширений контроль за об`єктами державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду, що імпортуються або експортуються; 11) видавати міжнародні ветеринарні сертифікати на товари, що експортуються.
Державні ветеринарні інспектори та офіційні ветеринарні лікарі, які здійснюють державний ветеринарно-санітарний контроль, зобов`язані: 1) додержуватися вимог законів і нормативно-правових актів з питань ветеринарної медицини та охорони праці; 2) негайно повідомляти керівників відповідних державних органів ветеринарної медицини про виявлені порушення ветеринарно-санітарних заходів, встановлених законодавством.
Як вбачається з матеріалів справи, у своїх зверненнях до Держпродспоживслужби позивач зазначав про необхідність усунути порушення вимог законодавства у галузі ветеринарної медицини, спричинених неправомірним збиранням коштів за ветеринарну практику при планових державних протиепізоотичних заходах та просив вирішити дану проблему, оскільки це впливає на його права як такого, що утримує велику рогату худобу в Лебединському районі Сумської області, у відповідь на які відповідачем, як зазначено у відповідях на його звернення, надано доручення Головному управлінню Держпродспоживслужби в Сумській області вжити заходів з виконання відповідного плану на території Сумської області, а також з`ясовано, що Лебединського районною державною лікарнею ветеринарної медицини у 2019 році проводилися протиепізоотичні заходи згідно з планом протиепізоотичних заходів з профілактики основних інфекційних і паразитарних хвороб тварин на 2019 рік, який затверджений першим заступником Головного управління та погоджений першим заступником голови Лебединської районної державної адміністрації.
Отже, підстави стверджувати, що під час отримання повідомлень ОСОБА_1 про протиправні дії Лебединської районної державної лікарні ветеринарної медицини відповідач допустив бездіяльність, відсутні, оскільки йому була надана відповідь на суті його звернень та вжито певних заходів, тому в цій частині позовних вимог слід відмовити.
Щодо позовних вимог в частині визнання того, що Держпродспоживслужба покриває своєю бездіяльністю протиправні дії Лебединської районної державної лікарні ветеринарної медицини стосовно оплати за ветеринарну практику при державних протиепізоотичних заходах суд вважає необхідним відмітити, що в даному випадку належним та ефективним способом захисту порушеного права може бути або зобов`язання повторно розглянути звернення позивача, або зобов`язання провести відповідну перевірку згідно з чинним законодавством за наявності для того відповідних правових підстав, відтак позовні вимоги в цій частині також не підлягають задоволенню.
При цьому суд зазначає, що у своїх зверненнях позивач не ставив безпосередньо питання щодо призначення та проведення перевірки районної державної лікарні, а тому такі позовні вимоги є передчасними, що виключає їх задоволення.
Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно із частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що відповідачем доведено правомірність своїх дій під час розгляду звернень позивача.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Враховуючи викладене, підстави для стягнення на користь позивача сплаченого судового збору відповідно до ст.139 КАС України відсутні.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, третя особа: Головне управління Держпродспоживслужби в Сумській області, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 30 березня 2020 року

Суддя О.О. Осіпова