Справа № 380/1099/20
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2020-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/1099/20
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого-судді Мартинюка В.Я. розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику (повідомлення) сторін у м.Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України про стягнення компенсації вартості за неотримане речове майно, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України в якому просить, з урахуванням уточнених позовних вимог:

- визнати протиправною бездіяльність щодо не проведення розрахунку при звільненні - невиплату у день виключення із списків частини (10.04.2019 року) грошової компенсації за неотримане речове майно;

- зобов`язати виплатити грошову компенсацію вартості за неотримане під час проходження військової служби речове майно у сумі 30931 грн. 60 коп.;

- стягнути середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 10.04.2019 року по день виплати компенсації, виходячи із розрахунку 668 грн. 54 коп.

Підставами позовних вимог є те, що на день звільнення ОСОБА_1 з військової служби з ним не було проведено повного розрахунку, зокрема в частині виплати компенсації вартості за неотримане майно. Така виплата не проведена і станом на момент подання позовної заяви до суду з мотивів відсутності коштів для такої виплати. Також, позивач вважає, що оскільки грошову компенсацію за неотримане речове майно позивачу не виплачено в день його виключення зі списків частини, вказане свідчить про те, що при звільненні відповідач не провів повного розрахунку. Тому, відповідно до ст.117 КЗпП України, позивач має право на виплату середнього заробітку за весь період затримки такого розрахунку.

Відповідач у відзиві на позов зазначає, що у даному випадку відносини між сторонами не є трудовими, а є відносинами між державною і громадянином України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, регулювання яких здійснюється Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» Тому, на думку відповідача, покликання позивача на ст.116-117 КзПП України є безпідставними. Також, відповідач вважає, що позивачем пропущено строки звернення до суду, передбачені ст.122 КАС України.

Ухвалою суду від 11.02.2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив таке.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_2 Західного оперативно-територіального об`єднання національної гвардії України від 10.04.2019 року за №78, старшого прапорщика ОСОБА_1 , сержанта з матеріального забезпечення 3 патрульної роти 1 патрульного батальйону, звільненого з військової служби відповідно до п.«б» п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за станом здоров`я без права носіння військової форми одягу, з 10.04.2019 року виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення.

Листом від 11.05.2019 року за №50/14/27/3-496 відповідач повідомив позивача про те, що йому проведено нарахування за неотримане речове майно згідно довідки-розрахунку №29 від 08.05.2019 року на суму 30931 грн. 60 коп. При надходженні коштів позивача буде повідомлено додатково.

Спірні правовідносини виникли у зв`язку із невиплатою у день звільнення грошової компенсації за неотримане речове майно та стягненням з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку на підставі статей 166,117 КЗпП України.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до ст. 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» продовольче забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178 затверджено Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - Порядок №178), який визначає механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку і Управління державної охорони (далі - військовослужбовці) грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - грошова компенсація).

Згідно з п.п. 3-5 Порядку № 178, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації. Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Під час судового розгляду установлено, що відповідачем не було виплачено ОСОБА_2 грошової компенсації за неотримане речове майно станом день виключення зі списків особового складу відповідно до наказу від 10.04.2019 року за №78.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, висловленою у рішенні від 10.03.2011 у справі «Сук проти України», держава може ввести, призупинити або припинити виплати працівникам з державного бюджету, внісши відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні виплати є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним.

Згідно позиції Європейського суду у справіvan Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office) щодо принципу юридичної визначеності, який означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії.

Така дія зазначеного принципу пов`язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності. При цьому, якщо держава чи будь-який її орган схвалили певну концепцію, така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у осіб (юридичних чи фізичних) стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Відтак, якщо держава задекларувала певні правила проведення розрахунку при звільненні військовослужбовця, то вона зобов`язана вжити всіх заходів для забезпечення реалізації цих правил.

За таких обставин, бездіяльність відповідача щодо не проведення повного розрахунку при звільненні - невиплату ОСОБА_1 в день виключення зі списків частини (10.04.2019) компенсації за неотримане речове майно є протиправною.

Також, суд враховує, що відносини публічної служби є предметом конституційного та адміністративного права. Підстави виникнення, проходження і припинення служби визначені не трудовим, а спеціальним законодавством, за приписами якого повинні розглядатися спори з участю публічних службовців. У разі відсутності відповідних положень у конституційному або адміністративному законодавстві суд може додатково застосувати трудове законодавство, якщо така можливість передбачена у спеціальному законі.

У разі, коли така можливість застосування трудового права у спеціальному законі не передбачена, то за правилами ч. 6 ст.7 КАС України суд застосовує закон, який регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону - виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права), навівши у рішенні відповідні доводи.

Приписами ст. 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану нею суму.

Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому, працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

При цьому, норми КЗпП України не поширюються на військовослужбовців в частині порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яким врегульовано оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальності роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, тому за аналогією закону до спірних відносин слід застосувати норми ст.ст. 116, 117 КЗпП України та поширити останні на правовідносини, які виникають під час звільнення зі служби в Національній гвардії України.

Як встановлено під час судового розгляду, в день виключення позивача із списків частини, такому не виплачена грошова компенсація за неотримане речове майно. На підставі наведеної колегія суддів вважає обґрунтованими доводи позивача про те, що при звільненні відповідач не провів повного розрахунку з ним. За таких обставин позивач має право на виплату середнього заробітку за весь період затримки такого розрахунку у відповідності до приписів ст.117 КЗпП України.

Середній заробіток працівника згідно з ч. 1 ст.27 Закону України «Про оплату праці» визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженою постановою Кабінету Мінстрів України № 100 від 08.02.1995.

Із пункту 5 цього Порядку вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 1, 2 п. 8 вказаного Порядку).

Із змісту довідки про доходи ОСОБА_1 від 07.02.2020 року за №190 слідує, що розмір грошового забезпечення такого за два місяці перед звільненням: лютий та березень місяці 2019 року становить 27410 грн. 50 коп. (13705 грн. 00 коп. + 13705 грн. 00 коп.). Відповідно середньоденний розмір грошового забезпечення позивача становить 668 грн. 54 коп. (27410 грн. 00 коп./41 робочий день).

З урахуванням наведеного, з відповідача належить стягнути на користь позивача середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільнені (невиплата грошової компенсації за речове майно) за період із 10.04.2019 року по день фактичного розрахунку, виходячи із грошового забезпечення 668 грн. 54 коп. в день.

Застосування вищезгаданих правових норм у наведений спосіб відповідає висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 31.05.2018 року у справі № 823/1023/16, в постанові від 26.06.2019 року у справі № 826/15235/16, а тому суд, у відповідності до вимог ч.5 ст.242 КАС України, враховує такий при вирішенні даної справи.

Також, суд звертає увагу на те, що, відповідно до положень ст.233 КЗпП України, на правовідносини щодо стягнення грошової компенсації за неотримане речове майно не поширюються строки звернення до суду, оскільки дана компенсація відноситься до обов`язкових виплат, які підлягають виплаті працівнику під час звільнення, в контексті поширення на неї положення ст.117 КЗпП України згідно згаданої позиції Верховного Суду.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Як передбачено ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Щодо судових витрат, то, у відповідності до вимог ст.139 КАС України, такі не належить стягувати зі сторін.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,
ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України щодо не проведення розрахунку при звільненні - невиплату ОСОБА_1 у день виключення із списків частини (10.04.2019 року) грошової компенсації за неотримане речове майно.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання національної гвардії України (, м.Львів, вул.Стрийська, 146) виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) грошову компенсацію вартості за неотримане під час проходження військової служби речове майно у сумі 30931 (тридцять тисяч дев`ятсот тридцять одну) грн. 60 коп.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання національної гвардії України (, м.Львів, вул.Стрийська, 146) на корить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 10.04.2019 року по день виплати компенсації, виходячи із розрахунку 668 (шістсот шістдесят вісім) грн. 54 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.Я.Мартинюк