Справа № 944/5643/19
Суддя: Швед Н. П.
Дата ухвалення: 2020-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 944/5643/19
Провадження №2-а/944/112/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2020 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:

головуючої судді - Швед Н.П.

з участю секретаря - Козака О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Яворові адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції у Тернопільській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК №543326 від 23.10.2019року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся із позовною заявою до Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції у Тернопільській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК №543326 від 23.10.2019року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач покликається на те, що 22.09.2019року поліцейським УПП в Тернопільській області Хом?яком Р.М. відносно нього було винесено постанову серії ЕАК №1546639 про вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425грн..

Як слідує з вищевказаної постанови він 22.09.2019року об 15год. 17хв. на автодорозі М-12 Стрий-Тернопіль-Кіровоград-Знам?янка, керуючи транспортним засобом марки «SKODA OKTAVIA A7», номерний знак НОМЕР_1 , під час зупинки вказаного автомобіля працівником поліції, не надав на вимогу працівника поліції посвідчення водія та інші документи, тобто своїми діями вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП.

Однак під час керування транспортним засобом він не порушив жодним чином правил дорожнього руху та його прохання пояснити у зв`язку з чим він був зупинений, інспектор поліції не зміг відповісти. Під час складання постанови у нього не було відібрано пояснень, не надано змогу скористатись послугами адвоката чи іншого фахівця в галузі права. Дана постанова було винесена без повного та всебічного з`ясування обставин справи. У зв`язку з цим, він вніс на дану постанову скаргу до Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції у Тернопільській області про скасування такої.

Листом Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції у Тернопільській області від 08.10.2019року вих.М-574/41,33-2019, його було повідомлено про те, що скарга про оскарження постанови серії ЕАК №1546639 від 22.09.2019року про вчинення ним адміністративного правопорушення передбаченого ч.1ст.126КУпАП, розглянута в межах компетенції. За результатами проведеної перевірки, вищевказану постанову скасовано, відповідно до п.2ч.1ст.293КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення відносно нього за ч.1ст122 та ч.1ст126КУпАП направлено на новий розгляд. Однак жодного процесуального рішення про скасування постанови, йому надіслано не було. Відтак не відомо що стало підставою скасування даної постанови, та направлення справи на новий розгляд.

Крім цього, незрозумілим залишається і те, чому після того коли постанову було скасовано а справу направлено на новий розгляд 23.10.2019року поліцейський УПП в Тернопільській області Хом?як Р.М. на підставі цих самих матеріалів виніс постанову серії НК №543326 про притягнення його до адміністративної відповідальності уже за двома статтями, а саме: ч.1ст.122 та ч.1ст.126 КУпАП, що значно погіршує його становище.

Відповідно до змісту оскаржуваної постанови, він 22.09.2019року о 15год. 17хв. на автодорозі М-12 Стрий-Тернопіль-Кіровоград-Знам?янка, керуючи транспортним засобом марки «SKODA OKTAVIA A7», номерний знак НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 80 км/год в населеному пункті, та на вимогу працівника поліції відмовився представити посвідчення водія,чим порушив п.12.9«б», 2.4«а» ПДР України, тобто своїми діями вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 гривень, однак факт не відповідає дійсності, оскільки факт вчинення ним адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.122КУпАП не був відображений в постанові від 22.09.2019року, яка в подальшому була скасована самим відповідачем та матеріали справи направлено саме на новий розгляд, а не для усунення недоліків чи зміни кваліфікації його дій.

Вважає винесену постанову незаконною з огляду на те, що жодних порушень правил дорожнього руху він не вчиняв, а його автомобіль було зупинено поліцейськими без законної на те підстави. Просить позов задовольнити. Скасувати постанову серії НК №543326 від 23.10.2019 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП, стягнути з відповідача судові витрати.

Ухвалою від 22.11.2019року призначено спрощений порядок розгляду справи.

В судове засідання позивач не з`явився, його представник адвокат Пащук А.І. подав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити у відсутності сторони позивача. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить такі задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився скерував на адресу суду відзив на позовну заяву, в обгрунтування якого покликається на те, що вимоги позивача є безпідставними, оскільки позивач 22 вересня 2019року о 15 год. 17 хв., керуючи транспортним засобом марки «SKODA OKTAVIA A7», номерний знак НОМЕР_1 , рухався із швидкістю 80 км/год, тобто перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 30км/год, чим порушив п.12.9 «б» ПДР України.

З відеозапису з нагрудного відеореєстратора поліцейського слідує, що 22.09.2019року поліцейський роти №2 батальйону УПП в Тернопільській області ДПП лейтенантом поліції Кучмієм ВМ на підставі ЗУ «Про Національну поліцію» позивачу було подано сигнал про зупинку транспортного засобу. Після цього, поліцейський підійшов до водія, яким виявився ОСОБА_1 , представився та пояснив причину зупинки і попросив пред?явити посвідчення на право керування транспортним засобом, на що водій категорично відмовився та пред?явив лише паспорт громадянина України.

В подальшому, 23.10.2019року в приміщенні УПП в Тернопільській області ДПП був проведений розгляд адміністративної справи у відсутності позивача, оскільки такий не з?явився на розгляд справи, хоч належним чином був повідомлений про час і місце розгляду, що підтверджується копією повідомлення, жодних клопотань він не подавав, лише подав письмові пояснення по суті справи.

В адміністративному позові позивач вказує на те, що працівники поліції зупинили його транспортний засіб та не могли пояснити причини зупинки та суті вчинення правопорушення, проте таке твердження спростовується матеріалами відеофіксації, які долучені до матеріалів справи.

Факт вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП підтверджується фотознімком з лазарного вимірювача швидкості руху приладу TruCAM, на якому чітко зафіксовано державний номерний знак транспортного засобу, водій якого перевищив встановлені Правилами дорожнього руху обмеження швидкісного режиму для населеного пункту та відеозаписом з нагрудного відеореєстратора, на якому зафіксована процедура винесення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

З огляду на викладене, оскаржувана постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП є обгрунтованою та законною, тому просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, розгляд справи проводити у відсутності представника відповідача.

Судовий розгляд здійснюється за відсутності учасників справи в порядку письмового провадження без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 4 ст.229 КАС України.

Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини та перевіривши їх доказами, дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково.

Судом встановлено що ОСОБА_1 22.09.2019року об 15год. 17хв. на автодорозі М-12 Стрий-Тернопіль-Кіровоград-Знам?янка, керуючи транспортним засобом марки «SKODA OKTAVIA A7», номерний знак НОМЕР_1 , під час зупинки вказаного автомобіля працівником поліції, не надав на вимогу працівника поліції посвідчення водія та інші документи, тобто своїми діями вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП.

В подальшому позивачем було подано скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі у вищестоящий орган(вищестоящій посадовій особі), а саме, Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції у Тернопільській області.

З листа Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції у Тернопільській областівід 08.10.2019 №М-574/41/33-2019 адресованого Малику Р.М., вбачається, що скаргу на постанову серії ЕАК №1546639 від 22.09.2019року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.126КУпАП розглянута в межах компетенції. За результатами проведеної перевірки постанову скасовано відповідно до вимог п.2ч.1ст.293КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 направлено на новий розгляд уже за ч.1 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП.

Слід звернути увагу що жодного процесуального рішення яким була скасована постанова серії ЕАК №1546639 від 22.09.2019року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.126КУпАП представником відповідача суду не надано.

23.10.2019року поліцейським УПП в Тернопільській області Хом?яком Р.М. під час нового розгляду матеріалів адміністративної справи відносно ОСОБА_1 було винесено постанову серії НК №543326, згідно якої ОСОБА_1 22.09.2019року о 15год. 17хв. на автодорозі М-12 Стрий-Тернопіль-Кіровоград-Знам?янка, керуючи транспортним засобом марки «SKODA OKTAVIA A7», номерний знак НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 80 км/год в населеному пункті, чим порушив 2.9«б» ПДР України, (швидкість вимірювалась лазарним вимірювачем швидкості руху приладом TruCAMLTI 20/20), а також на вимогу працівника поліції не представив посвідчення водія чим порушив п.2.4"а",тобто своїми діями вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.122 та ч.1 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення і виді штрафу в розмірі 425грн..

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Приписами статті 14 Закону України від 30.06.1993р. № 3353 «Про дорожній рух» встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

За правилами п.1.3. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306 (далі ПДР України) учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Пунктом 1.1. ПДР України визначено, що ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п.1.9.ПДР України особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Так, згідно п.12.9 "б" ПДР України водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість,зазначену в пунктах 12.4-12.7 на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29,3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил.

Згідно із п.2.4 "а" ПДР України на вимогу працівника міліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Статтею 222 КУпАП визначено, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: зокрема, про порушення правил дорожнього руху, передбачені частиною другою статті 122 та статтею 126 КУпАП.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127,статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

За правилами статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтями 70, 77, частиною третьою статті 85, статтею 153, якщо розмір штрафу не перевищує трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, частиною першою статті 85, якщо розмір штрафу не перевищує семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, статтею 107 (у випадках вчинення правопорушень, перелічених в частині третій статті 238), частиною третьою статті 109, статтями 110, 115, частинами першою, третьою і п`ятою статті 116, частиною третьою статті 116-2, частинами першою і третьою статті 117 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження на місці вчинення правопорушення), статтями 118, 119, статтями 134, 135, 185-3, статтею 197 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження), статтею 198 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження) цього Кодексу, якщо особа не оспорює допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається.

Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Аналіз положень частин першої - третьої статті 258 КУпАП дозволяє дійти висновку про те, що їх дія поширюється:

1) на правопорушення, визначені в частині першій цієї статті;

2) у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

3) на випадки, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

Частина друга статті 258 КУпАП надає право Національній поліції не складати протокол про вчинення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Відповідно на ці правовідносини поширюється положення частини четвертої статті 258 КУпАП, коли уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Таким чином, під час оформлення матеріалів про адміністративні порушення за вчинення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, в тому числі, передбаченого статтями 122, 126 КУпАП, у працівників Національної поліції відсутній обов`язок складати протокол про адміністративне правопорушення.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 17 липня 2019 року у справі №263/1600/17.

В той же час, за приписами статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися із матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Тобто, зазначені права особа має, як на стадії формування матеріалів справи та її доказової бази, так і на стадії розгляду справи про адміністративне правопорушення, однак як вбачається жодних матеріалів адміністративної справи до моменту початку розгляду справи про адміністративне правопорушення складено не було.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до пункту 1 та 2 р. III Інструкції № 1395 справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, частиною 1 статті 122, частиною 1 статті 126 виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Якщо ж справа про адміністративне правопорушення розглядається в інший час, ніж виявлено правопорушення, то особа, яка притягується до відповідальності, має бути заздалегідь повідомлена про пред`явлене звинувачення, час та місце розгляду справи для того, щоб повністю скористатись своїми правами, передбаченими статтею 268 КУпАП.

Як вбачається з матеріалів справи постанову серії ЕАК №1546639 від 22.09.2019року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.126КУпАП, яку в подальшому скасовано відповідачем винесено в день вчинення правопорушення. Постанову серії НК №543326, згідно якої ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушеннь, передбачених ч.1 ст.122 та ч.1 ст.126 КУпАП винесено 23.10.2019року, однак таку вручено позивачу лише 24.10.2019року, що підтверджується витягом про відстежування міжнародних відправлень та відправлень по Україні, який міститься в матеріалах справи.

Вказане свідчить про те, що справа про адміністративне правопорушення розглядалась за відсутності суб`єкта правопорушення, а відтак останній був позбавлений можливості скористатись правами, передбаченими ст.268 КУпАП.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У статті 252 КУпАП зазначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 283 КУпАП, яка визначає зміст постанови про адміністративне правопорушення зазначено, що у постанові мають міститися: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. У постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, вказуються відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Зі змісту зазначених норм можна зробити висновок, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, виходячи з його правової природи та завдання, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема наявність вини особи у вчиненні такого правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Вказана постанова винесена з врахуванням вимог статті 36 КУпАП-позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Так, в якості доказу по справі відповідачем надано відеозапис на диску DVD-R.

Статтею 40 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто положення цього Закону надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.

З оглянутих судом матеріалів відеозйомки вбачається, що відеозапис не суцільний, а складається з фрагментів на одному з яких зафіксовано легковий автомобіль, номерних знаків якого на відеозаписі не видно, який судячи із запису на диску перевищив встановлену швидкість у населеному пункті на 30км.. Також наявний фрагмент відеозапису, з якого слідує, що водій транспортного засобу надав паспорт громадянина України, однак відмовився надати посвідчення водія, вказаний відеозапис також не містить номерного знака автомобіля.

Крім цього, не можна вважати зазначений диск належним та допустимим доказом вини позивача, оскільки він був виготовлений після розгляду справи про адміністративне правопорушення, а тому не враховувався і не міг бути врахований відповідачем при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Зважаючи на вищевказане, відеозапис, наданий інспектором патрульної поліції не являється достатнім доказом по справі, оскільки із-за неналежної фіксації події адміністративного правопорушення, неможливо ідентифікувати всі фрагменти, як доказ однієї події.

Слід зазначити, що відповідачем, окрім іншого, в порушення ст.283 КУпАП в постанові про адміністративне правопорушення не вказано технічний засіб, яким здійснено відеозапис.

Отже, зважаючи на те, що відповідачем не надано суду достатньо належних доказів наявності в діях позивача складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122 та ч.1 ст.126 КУпАП.

Відповідно до вимог ч.1ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень

Відповідно до вимог ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі статтею 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

В силу вимог ст.62 Конституції України, вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до вимог п.3 ч.3ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, місцевий загальний суд, як адміністративний, має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/ 2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинності.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям Європейського Суду з прав людини, практика якого при розгляді справ судами в обов`язковому порядку використовується як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

В рішенні «Маліга проти Франції» від 23.09.1998 року ЄСПЛ підкреслив, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинності і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

В рішенні у справі "Коробов проти України" ЄСПЛ висловив позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Тобто, таких, які не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення "поза розумним сумнівом".

З врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова винесена без врахування та належної перевірки всіх обставин справи щодо наявності чи відсутності в діях позивача ознак правопорушень, за які законом передбачено адміністративну відповідальність, не наведено доказів, на яких ґрунтується висновок про вчинення правопорушень, тому в цій частині позовні вимоги слід задовольнити.

Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача судових витрат, то такі є необгрунтованими, оскільки, позивачем не надано жодних доказів щодо понесених ним витрат, тому в задоволенні таких слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.77, 242-244, 246, 268, 286 КАС України, суд,-

у х в а л и в:

позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції у Тернопільській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК №543326 від 23.10.2019року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП задовольнити частково.

Постанову серії НК №543326 від 23.10.2019року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, за ч.1 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП - скасувати.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду або через суд першої інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Швед Н.П.