Справа № 160/9033/19
Суддя: Коршун А.О.
Дата ухвалення: 2020-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 березня 2020 року м. Дніпросправа № 160/9033/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Коршуна А.О. (доповідач),

суддів: Панченко О.М., Чередниченка В.Є.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.12.2019р. у справі №160/9033/19
за позовом:ОСОБА_1
до: про:Головного управління ДФС у Дніпропетровській області визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу в частині суми боргу у розмірі 13937,72 грн.

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019р. ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі ГУ ДФС у Дніпропетровській області) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу в частині суми боргу у розмірі 13937,72 грн. / а.с. 4-9,21/.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.102019р. за вищезазначеним адміністративним позовом було відкрито провадження в адміністративній справі №160/9033/19 та справу призначено до судового розгляду /а.с. 2/.

Позивач, посилаючись у адміністративному позові з урахуванням уточненого позову /а.с. 25-27 / на те, що він з 05.08.2005р. по 22.08.2019р. був зареєстрований фізичною особою-підприємцем та перебував на загальній системі оподаткування, а з 08.02.2012р. є платником єдиного внеску, з 2015р. він не здійснював підприємницьку діяльність та не отримував доходу, але залишався зареєстрованим як фізична особа підприємець, у 2015р. його було мобілізовано, а з червня 2016р. він пішов на службу до Національної Гвардії України за контрактом і знаходячись на службі не мав можливості здійснювати підприємницьку діяльність, під час проходження служби у липні 2019р. йому стало відомо про те, що органами державної виконавчої служби відкрито виконавче провадження з примусового виконання вимоги ГУ ДФС у Дніпропетровській області №Ф-363956/484 від 14.02.2019р. про сплату суми заборгованості (недоїмки) з єдиного внеску у розмірі 18276,72 грн. за період 2017-2018рр. Позивач зазначає, що ця вимога податкового органу на суму боргу 13937,72 грн. є необгрунтованою та безпідставною, оскільки у цей період він перебував на військовій службі за контрактом і військові частини сплачували за нього єдиний соціальний внесок і відповідно до наданих йому відомостей цей внесок не було за нього сплачено лише за період січень-березень, листопад-грудень 2017р., та січень 2018р. у загальному розмірі 4339 грн., тому за виключенням цієї суми він вважає безпідставним стягнення з нього заборгованості по сплаті єдиного внеску вищезазначеним рішенням відповідача, тому просив визнати протиправним та скасувати вимогу №Ф-363956/484 від 14.02.2019р. про сплату суми заборгованості (недоїмки) з єдиного внеску на суму боргу 13937,72 грн..

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.12.2019р. у справі №160/9033/19 у задоволенні адміністративного позову відмовлено /а.с. 85-88/.

Позивач, не погодившись з вищезазначеним рішення суду, подав апеляційну скаргу / а.с. 93-99/, та 29.01.2020р. адміністративна справа №160/9033/19, разом з апеляційною скаргою позивача, надійшли до Третього апеляційного адміністративного суду / а.с. 91/.

Ухвалами Третього апеляційного адміністративного суду від 30.01.2020р. у справі №160/9033/19 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.12.2019р. у справі №160/9033/19 та апеляційний розгляд справи в порядку письмового провадження призначено на 17.03.2020р. / а.с. 103-104/, про що судом було повідомлено учасників справи /а.с.105-107/.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали адміністративної справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Під час розгляду цієї справи судом першої інстанції встановлено, та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 , позивач у справі, у період з 05.08.2005р. по 22.08.2019р. був зареєстрованим як фізична особа-підприємець /а.с.13-16, 74-75/ та відповідно даних облікової картки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , як платника єдиного соціального внеску до бюджету, позивач має заборгованість зі сплати єдиного внеску за 2017р. у розмірі 8448 грн. (виходячи із розрахунку 704грн. х 12 місяців), за 2018р. у розмірі 9828,72 грн. (виходячи із розрахунку 819,06грн. х 12 місяців) /а.с.70-72/, на підставі цих даних контролюючим органом, відповідачем у справі відносно фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , позивача у справі, була сформована вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-3639-56/484 від 14.02.2019р. на загальну суму 18276,72 грн. / а.с. 12/.

І саме вищезазначена вимога відповідача є предметом оскарження у цій справі в частині сплати боргу (недоїмки) в сумі 13937,72 грн., оскільки саме у цій частині позивач вважає її протиправною з огляду на те, що у період з 2017-2018рр. позивач не здійснював підприємницької діяльності, а відповідно і не отримував доходу від такої діяльності, з 2015р. він був мобілізований, а з червня 2016р. по даний час проходить військову службу у військових частинах Національної гвардії України, єдиний внесок за нього сплачується відповідними військовими частинами у яких він перебував на військовій службі за контрактом, а відповідно, він не зобов`язаний сплачувати єдиний внесок у подвійному розмірі ще й як фізична особа-підприємець.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати, повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені нормами Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі Закон) та положеннями Інструкції про порядок нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, яка затверджена наказом Міністерства фінансів України №449 від 20.04.2015р. та зареєстрована у Міністерстві юстиції України 07.05.2015р. за №508/26953 ( далі Інструкція).

Відповідно до п. 4 ч.1ст. 1 Закону платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, такі платники, відповідно до п.1 ч.2 ст.6 Закону зобов`язані своєчасно та у повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок, і для платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, розмір єдиного внеску, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону, нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, при цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Згідно до вимог п.3 ч.8 ст.9 Закону платники єдиного внеску зобов`язані сплачувати єдиний внесок за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Частиною 12 ст. 9 Закону передбачено, що єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника податків.

Разом з тим пункту 92 розділу VІІІ Закону передбачено, що під час особливого періоду, визначеного Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», призвані на військову службу під час мобілізації або залучені до виконання обов`язків щодо мобілізації за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, на весь строк їх військової служби звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених пунктом 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», якщо вони не є роботодавцями.

Підставою для такого звільнення є заява фізичної особи - підприємця та копія військового квитка або копія іншого документа, виданого відповідним державним органом, із зазначенням даних про призов такої особи на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, які подаються до органу доходів і зборів фізичною особою підприємцем.

Ця норма застосовується з першого дня мобілізації, оголошеної Указом Президента України №303 від 17.03.2014 р. «Про часткову мобілізацію», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», та протягом усього особливого періоду.

Також необхідно зазначити, що аналогічні норми містяться і у пункті 7 розділу ІV Інструкції.

Отже сукупний аналіз вищенаведених правових норм, які регулюють спірні відносини, що виникли між сторонами у цій адміністративній справі, дає можливість зробити висновок про те, що підставою для звільнення платника єдиного внеску (фізичної особи-підприємця) від сплати єдиного внеску на період проходження таким платником військової служби є відповідна заява такої фізичної особи-підприємця та копія військового квитка або копія іншого документа, виданого відповідним державним органом про проходження ним військової служби, яка подається до органу доходів і зборів (органу ДФС) таким платником єдиного внеску (фізичною особою-підприємцем).

Під час розгляду цієї справи судом встановлено, та підтверджено матеріалами справи, що позивач, який у період з 05.08.2005р. по 22.08.2019р. був зареєстрованим у ЄДРПОУ як фізична особа-підприємець, та взятий на облік як платник єдиного внеску у Криворізькій південній ДПІ Головного управління ДФС у Дніпропетровській області / а.с.13-16/, під час проходження ним військової служби з 20.07.2015р. по день припинення підприємницької діяльності 22.08.2019р. / а.с. 15,47/ не реалізував свого права на звільнення від сплати єдиного внеску як фізична особа-підприємець на період проходження ним військової служби за контрактом у період з 2017р. 2018р. та з відповідною заявою до податкової служби, у порядку визначеному п.92 розділу VІІІ Закону та пункту 7 розділу ІV Інструкції , не звертався. При цьому необхідно зазначити, що ці обставини не заперечувались позивачем під час розгляду справи судом першої інстанції .

Колегія суддів, приймаючи до уваги вищенаведені норми чинного законодавства, які регулюють спірні відносини, та встановлені судом під час розгляду справи на підставі наданих учасниками справи доказів фактичні обставини справи, враховуючи, що позивач не реалізував свого права на звільнення від обов`язків сплати єдиного внеску як фізична особа-підприємець, встановлених ст.6 Закону на період проходження ним військової служби у 2017-2018р.р. шляхом звернення із заявою встановленої форми до податкового органу у спосіб та у порядку, передбаченому п.92 розділу VІІІ Закону , пунктом 7 розділу ІV Інструкції, а відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не приймалося жодних рішень про відмову позивачу у такому звільненні у період 2017-2018р.р., вважає, що суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що при прийнятті вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-3639-56/484 від 14.02.2019р. в частині нарахування єдиного соціального внеску у розмірі 13937,72 грн. відповідачем не було порушено вимог Закону, а тому підстави для визнання протиправною та скасування наведеної вимоги у оспорюваній позивачем частині відсутні, та постановив у справі правильне рішення про відмову позивачу у задоволенні адміністративного позову через його необґрунтованість та безпідставність..

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення даної адміністративної справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права, які регулюють саме ці правовідносини, та постановив правильне рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними у справі доказами, та їм була надана відповідна правова оцінка, жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права під час апеляційного розгляду справи не було встановлено, тому вважає необхідним рішення суду першої інстанції від 06.12.2019р. у цій адміністративній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача необхідно залишити без задоволення, оскільки доводи, які викладені у апеляційній скарзі, суперечать зібраним у справі доказам та фактичним обставинам справи, зводяться до переоцінки заявником апеляційної скарги доказів, які були досліджені судом першої інстанції під час розгляду даної адміністративної справи і незгоди з висновками суду з оцінки обставин у справі, а також помилкового тлумачення заявником апеляційної скарги норм матеріального та процесуального права, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.12.2019р. у справі №160/9033/19 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки встановлені ст. 329, 331 КАС України.

Повний текст виготовлено та підписано 17.03.2020р.

Головуючий - суддя А.О. Коршун

суддя О.М. Панченко

суддя В.Є. Чередниченко