Справа № 140/3666/19
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2020-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2020 рокуЛьвівСправа № 140/3666/19 пров. № А/857/2506/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Кушнерика М.П., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Харківській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 08 січня 2020 року у справі за адміністративним позовом Громадської організації «Мирний берег» до Головного управління Національної поліції у Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції Сорока Ю.Ю.,

час ухвалення рішення 08.01.2020 року,

місце ухвалення рішення м.Луцьк,

дата складання повного тексту рішення не вказано,

в с т а н о в и в:

У грудні 2019 року Громадська організація «Мирний берег» (далі позивач) звернулася з позовом до Головного управління Національної поліції у Харківській області (далі відповідач) про визнання протиправними дій та зобов`язання відповідача надати інформацію, що запитувалась у запиті від 23.08.2019 року № 71.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 08 січня 2020 року позов задоволено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, якою в задоволенні позову відмовити повністю.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що позивач просить надати конфіденційну інформацію про осіб, яка може бути поширена лише за їх згодою. Крім того, запитувана інформація містить таємницю досудового розслідування.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з`явилися, хоча належним чином були повідомленні про місце та час розгляду справи, а тому колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу згідно з п.2 ч.1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 23.08.2019 року позивачем подано до відповідача інформаційний запит, у якому просив надати інформацію по кожному територіальному підрозділу органу поліції у Харківській області щодо кількості відкритих кримінальних проваджень з розбивкою за відповідними статтями КК України в яких триває досудове розслідування кримінальних правопорушень, відомості про які внесені до ЄРДР за фактом безвісного зникнення осіб (ч.1 ст. 115 КК України з відміткою "зникнення безвісти"), незаконного позбавлення волі, викрадення людини (ст. 146 КК України), захоплення заручників (ст. 147 КК України) на території Донецької та Луганської областей помісячно за період з 01 січня 2014 року по І квартал 2019 року, а також із зазначенням по кожному з таких кримінальних проваджень: короткого викладу обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення(фабули); повного імені особи, що розшукується, викрадена або взята у заручники; повного імені особи, яку залучено до провадження як потерпілого (а.с. 6).

У відповіді на запит від 30.08.2019 року № 19331/119-24/01-2019 вбачається, що надати запитувану інформацію не є можливим у зв`язку з тим, що досудове розслідування триває та законодавство передбачає кримінальну відповідальність за розголошення даних досудового розслідування. Крім того, розпорядником інформації, внесеної до ЄРДР є Генеральна прокуратура України, що є держателем реєстру (а.с. 7).

Згідно ст. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 № 2939-VI (далі Закон № 2939) публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 19 Закону № 2939 запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Ст. 13 вищевказаного Закону визначено розпорядників інформації це суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Ст. 6 Закону № 2939 передбачає, що обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог:

1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя;

2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам;

3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Тобто, за загальним правилом публічна інформація є відкритою. Винятки з цього правила встановлюються законом, зокрема, ним встановлено види інформації, до якої може бути обмежено доступ, - конфіденційна, таємна та службова інформація, та сукупність вимог, дотримання яких є обов`язковим для обмеження доступу до таких видів інформації.

Положення ч. 1 ст. 7 Закону № 2939 не передбачає можливості для суб`єктів владних повноважень відносити інформацію до конфіденційної. Такі суб`єкти можуть обмежувати доступ до інформації лише шляхом віднесення її до службової або таємної відповідно до закону.

Розпорядники інформації, які володіють конфіденційною інформацією, можуть поширювати її лише за згодою осіб, які обмежили доступ до інформації, а за відсутності такої згоди - лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (ч. 2 ст. 7 Закону № 2939).

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що запитувана інформація є конфіденційною та не може поширюватись без згоди особи суд не бере до уваги, оскільки така інформація може бути поширена, якщо вона є суспільно необхідною, тобто є предметом суспільного інтересу, і право громадськості знати цю інформацію переважає потенційну шкоду від її поширення. Вбачається, що з урахуванням положень ч. 2 ст. 7 Закону № 2939 та ч. 2 ст. 32 Конституції України суспільними інтересами (інтерес громадськості), у яких конфіденційна інформація може бути поширена, є лише інтереси національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону № 2939 таємна інформація - інформація, доступ до якої обмежується відповідно до частини другої статті 6 цього Закону, розголошення якої може завдати шкоди особі, суспільству і державі. Таємною визнається інформація, яка містить державну, професійну, банківську таємницю, таємницю досудового розслідування та іншу передбачену законом таємницю.

Належність запитуваної інформації до конфіденційної, таємної або для службового користування на підставі ст. 7, 8, 9 Закону № 2939 відповідно не є єдиною достатньою підставою для обмеження доступу до неї. Обмеження доступу до конкретної інформації допускається у разі, якщо за визначенням вона є конфіденційною або таємною або для службового користування та за умови застосування сукупності вимог п. 1-3 ч. 2 ст. 6 Закону № 2939.

З відмови у доступі до публічної інформації повинно вбачатися:

1) якому з перелічених у п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2939 інтересів відповідає обмеження, а також чому обмеження доступу відповідає зазначеному інтересу (інтересам);

2) у чому конкретно полягає шкода інтересу (інтересам); яким є причинно-наслідковий зв`язок між наданням доступу та можливим настанням шкоди; чому ця шкода є істотною; яка ймовірність настання шкоди внаслідок надання доступу до інформації;

3) чому шкода від надання інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Відсутність висновку розпорядника інформації щодо наявності хоча б однієї зі згаданих трьох підстав означає, що законних підстав для обмеження доступу до інформації немає, а відмова у доступі до публічної інформації є необґрунтованою.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов`язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо.

Інформація може вважатись суспільно необхідною, якщо її поширення сприяє, зокрема, виявленню порушень прав людини, зловживання владою, корупційних правопорушень, неетичної поведінки публічних службовців, невиконання (чи неналежного, недбалого виконання) ними своїх обов`язків, дискримінації за будь-якою ознакою.

Зважаючи на суть запитуваної інформації, така є суспільно необхідною, буде сприяти виявленню порушень прав людини та запитується в інтересах таких людей.

Відповідач, як розпорядник запитуваної інформації, залежно від обставин кожного кримінального провадження, та з врахуванням сукупності вимог ч. 2 ст. 6 Закону № 2939, у кожному конкретному випадку приймає рішення про надання чи ненадання інформації.

Оскільки запитувана інформація має суспільний інтерес, відповідач не надав належних доводів необхідності обмеження доступу до інформації, колегія суддів вважає, що відмова в наданні позивачу інформації є необґрунтованою.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Харківській області слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Харківській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 08 січня 2020 року у справі № 140/3666/19 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді М. П. Кушнерик
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 25 березня 2020 року