Справа № 620/2695/19
Суддя: Єгорова Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/2695/19 Суддя (судді) першої інстанції: Заяць О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Єгорової Н.М.,

суддів - Коротких А.Ю., Федотова І.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду із позовом до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Ніжинського міського відділу Управління Державної міграційної служби України у Чернігівській області щодо не встановлення належності ОСОБА_1 до громадянства України;

- зобов`язати Ніжинський міський відділ Управління Державної міграційної служби України у Чернігівській області прийняти рішення про встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України "Про громадянство України" ОСОБА_1 з 24 серпня 1991 року;

- видати довідку про реєстрацію особи громадянином України за формою 44, затвердженою Наказом МВС України від 16 серпня 2012 року № 715.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2019 року задоволено частково:

- визнати протиправною бездіяльність Управління Державної міграційної служби в Чернігівській області в частині не прийняття рішення щодо встановлення належності ОСОБА_1 до громадянства України.

- зобов`язати Управління Державної міграційної служби в Чернігівській області прийняти рішення про відмову або встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України "Про громадянство України" ОСОБА_1 з 24 серпня 1991 року.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його повністю та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. В обгрунтування своєї позиції зазначає, що УДМС України в Чернігівській області виконало доручення ДМС України та направило матеріали особової справи позивача до ДМС України для здійснення перевірки їх відповідності вимогам законодавства України про громадянство, а тому позбавлено можливості прийняти відповідне рішення щодо встановлення належності ОСОБА_1 до громадянства України.

У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідності до ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати, виходячи з наступного.

При вирішенні спору судом першої інстанції було встановлено, що 16 червня 1998 року позивач обміняв посвідчення форми № 9, виданого замість викраденого в нього та колишньої дружини ОСОБА_2 у 1993 році паспорта СРСР зразка 1974 року із штампом громадянства України, на паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , що підтверджується частковою копією паспорта громадянина У країни серії НОМЕР_1 , копією Форми № 1.

Листом Ніжинського МВ УДМС України в Чернігівській області інд. 74.23 вих. № 4495 від 24 жовтня 2016 року позивача повідомлено про те, що паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 виданий Ніжинським МВ УМВС України в Чернігівській області 16 червня 1998 року на ім`я ОСОБА_1 Відділом громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України в Чернігівській області визнано безпідставно виданим, на підставі чого зазначений паспорт громадянина України був вилучений з матеріалів кримінальної справи № 12/15761 (в провадженні Ніжинського міськрайонного суду) 21 лютого 2006 року начальником ВГІРФО Ніжинського МРВ УМВС України в Чернігівській області та в подальшому знищений за інформацією Управління ДМС України в Чернігівській області, яка викладена в листі № 74.01/01-13-Н-482 від 02 грудня 2016 року.

Підставою знищення паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 за інформацією, яка викладена в постанові помічника Ніжинського міськрайонного прокурора Івашко Л.В. від 10 листопада 2005 року про відмову в порушенні кримінальної справи зазначений той факт, що він на території України на момент набрання сили Законом України "Про громадянство України" (від 18 січня 2001 року) не проживав, не був зареєстрований та не набув статусу громадянина України.

З матеріалів справи вбачається, що з метою встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року позивач звернувся до Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 04 січня 2018 року, яке набрало законної сили був встановлений юридичний факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на території України станом на 24 серпня 1991 року.

При цьому, ОСОБА_1 з метою виготовлення паспорта громадянина України звернувся 20 грудня 2018 року до Управління державної міграційної служби України в Чернігівській області із заявою про оформлення та видачі довідки про реєстрацію особи громадянином України відповідно до Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийняти рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 червня 2006 року № 588.

Також, відповідно до п.8 Порядку, була подана заява №2 від 20 грудня 2018 року про встановлення належності до громадянства України, форма якої затверджена Наказом МВС України від 16 серпня 2012 року № 715 та додані до заяви: рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 04 січня 2018 року про встановлення юридичного факту постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на території України станом на 24 серпня 1991 року, довідка Ніжинського МВ УДМС України в Чернігівській області інд. 7423 вих. № 2681 від 20 грудня 2018 року про встановлення особи та про те, що станом на 24 серпня 1991 року позивач перебував в громадянстві колишнього СРСР.

Листом № 7423-292/7423.1-19 від 26 березня 2019 року Ніжинський міський відділ Управління державної міграційної служби України в Чернігівській області повернув заяву та додані до неї документи для доопрацювання.

Поряд з викладеним суд встановив, що 02 травня 2019 року позивачем до Ніжинського міського відділу Управління державної міграційної служби України в Чернігівській області була подана заява про усунення недоліків клопотання про встановлення належності до громадянства України.

Однак, на момент розгляду справи судом першої інстанції відповідачем не прийняте рішення про встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України "Про громадянство України" та не видана довідка про реєстрацію особи громадянином України за формою 44, затвердженою Наказом МВС України 16 серпня 2012 року № 715.

На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку, що наданий позивачем пакет документів достатній для прийняття відповідачем рішення про відмову або встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України "Про громадянство України", а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльності Управління Державної міграційної служби в Чернігівській області в частині не прийняття рішення щодо встановлення належності ОСОБА_1 до громадянства України та зобов`язання відповідача прийняти рішення про відмову або встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України "Про громадянство України" ОСОБА_1 з 24 серпня 1991 року.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

Згідно із статтею 19 Конституції України органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 4 Конституції України визначає, що в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.

Закону України "Про громадянство України" від 18 січня 2001 року № 2235-ІІІ (далі - Закон № 2235-ІІІ) визначає правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб.

Згідно зі статтею 3 вищезазначеного Закону "Належність до громадянства України" громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.

З метою організації виконання Закону № 2235-ІІІ Указом Президента України від 27березня 2001 року № 215/2001 було затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі - Порядок), який відповідно до Закону № 2235-ІІІ, визначає перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України.

Пунктом 1 Порядку встановлено, що для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, виходу з громадянства України особа подає заяву, а також інші документи, передбачені розділом II цього Порядку. У випадках, передбачених законодавством України, за подання заяви та інших документів з питань громадянства сплачується державне мито або консульський збір, документ про сплату якого подається разом із заявами та іншими документами з питань громадянства.

Згідно пунктів 2, 3 Порядку заяви з питань громадянства оформлюються: про встановлення та оформлення належності до громадянства України особою, яка проживає на території України, - на ім`я керівника територіального органу Державної міграційної служби України за місцем проживання особи. Заява з питань громадянства подається у письмовій формі з зазначенням дати її складання та підписується заявником.

Пункт 8 Порядку визначає, що для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає:

а) заяву про встановлення належності до громадянства України;

б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт);

в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Відповідно до абзаців один, три пункту 89 Порядку територіальний підрозділ Державної міграційної служби України, до якого подано документи щодо встановлення або оформлення належності до громадянства України, перевіряє відповідність оформлення поданих документів вимогам законодавства України. Подані заявником належно оформлені документи не пізніш як у двотижневий строк з дня їх надходження надсилаються до територіального органу Державної міграційної служби України.

Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 20 грудня 2018 року документи щодо встановлення належності позивача до громадянства України були направлені Ніжинським МВ УДМС України в Чернігівській області до УДМС України в Чернігівській області, як територіальному органу Державної міграційної служби України.

Згідно абзацу першого пункту 90 Порядку територіальний орган Державної міграційної служби України перевіряє відповідність оформлення документів щодо встановлення або оформлення належності до громадянства України вимогам законодавства України та підтвердження ними наявності фактів, з якими Закон пов`язує належність особи до громадянства України.

При цьому, 27 грудня 2018 року на виконання наказу ДМС України № 357 та пункту 2 Доручення ДМС України від 13 січня 2015 № Д/5/3-15, для здійснення відповідних перевірок та погодження документи щодо встановлення належності позивача до громадянства України були надіслані УДМС України в Чернігівській області до ДМС України (вихідний №7401.3.1-12415/74.3-18).

01 січня 2019 документи щодо встановлення належності позивача до громадянства України були повернуті ДМС України до УДМС України в Чернігівській області у зв`язку із тим, що зазначені матеріали не відповідають підпункту б) пункту 8 Порядку, згідно якого, у разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт) (вихідний № 6.4-2282/6-19).

Крім того, позивачем, відповідно до п.8 Порядку, була подана заява №2 від 20 грудня 2018 про встановлення належності до громадянства України та додані до заяви: рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 04 січня 2018 року про встановлення юридичного факту постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на території України станом на 24 серпня 1991 року, довідка Ніжинського МВ УДМС України в Чернігівській області інд. 7423 вих. № 2681 від 20 грудня 2018 року про встановлення особи та про те, що станом на 24 серпня 1991 року він перебував в громадянстві колишнього СРСР.

Разом з тим, суд першої інстанції залишив поза увагою обставини, за яких на виконання наказу ДМС України № 357 та пункту 2 Доручення ДМС України від 13 січня 2015 № Д/5/3-15, для здійснення відповідних перевірок та погодження подані додатково позивачем документи щодо встановлення належності позивача до громадянства України були 04 червня 2019 року надіслані УДМС України в Чернігівській області до ДМС України за вих. № 7401.3.1-5120/74.3-19 (а.с. 63).

Таким чином, у зв`язку із тим, що на виконання вимог Доручення від 13 січня 2015 року справа ОСОБА_1 була надіслана УДМС України в Чернігівській області до ДМС України, відповідач був позбавлений об`єктивної можливості здійснити перевірку відповідності оформлення документів щодо встановлення або оформлення належності до громадянства України вимогам законодавства України та підтвердження ними наявності фактів, з якими Закон пов`язує належність особи до громадянства України, і прийняти відповідне рішення за результатами такої перевірки.

При цьому, у зв`язку із необхідністю з`ясування правового статусу в Україні заявника, ДМС відповідно до ст. 5 Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, підписану у м. Мінськ 22 січня 1993 року, надіслано запит до компетентних органів Республіки Грузія щодо належності його громадянства, також наявності інформації про документування його паспортом громадянина колишнього СРСР.

У контекстів наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що дії ДМС України щодо перевірки наданих позивачем документів не підлягають оцінці судом апеляційної інстанції у даній справі, оскільки не були предметом позову, крім того, ДМС України не була залучена співвідповідачем під час розгляду справи судом першої інстанції. При цьому, відповідно до приписів КАС України суд апеляційної інстанції позбавлений можливості залучати співвідповідачів на стадії апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції.

Однак, судова колегія зазначає, що позивач має право звернутися до суду з позовом до ДМС України щодо наявності у останньої правових підстав для направлення запиту до відповідних органів Грузії та зобов`язання передати матеріали справи до УДМС України в Чернігівській області для прийняття рішення за результатами розгляду поданих ОСОБА_1 документів.

З урахуванням наведеного та того, що відповідач був позбавлений об`єктивної можливості здійснити перевірку відповідності оформлення документів щодо встановлення або оформлення належності до громадянства України вимогам законодавства України, колегія суддів вважає що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про наявність правових підстав для визнання протиправною бездіяльність Управління Державної міграційної служби в Чернігівській області в частині не прийняття рішення щодо встановлення належності ОСОБА_1 до громадянства України та зобов`язання прийняти таке рішення.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неправильно встановив обставини справи, що стали підставою для неправильного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду - скасувати.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України - задовольнити.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2019 року скасувати в частині задоволення позовних вимог та прийняти у цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

В іншій частині рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Н.М. Єгорова

Судді А.Ю. Коротких

І.В. Федотов