Справа № 200/1956/20-а
Суддя: Дмитрієв В.С.
Дата ухвалення: 2020-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2020 р. Справа№200/1956/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Дмитрієва В.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

19 лютого 2020 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправними діїщодо застосування до пенсії ОСОБА_1 законодавства, що регулює питання соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам; зобов`язання здійснити нарахування та виплату пенсії за віком на загальних підставах, без застосування законодавства, що регулює питання соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що рішенням суду зобов`язано відповідача поновити нарахування та виплату пенсії, проте рішення суду виконано не в повному обсязі, а саме заборгованість не виплачена, оскільки потребує додаткового фінансування ресурсу та буде виплачена після прийняття окремого порядку щодо виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам. Втім позивач зазначає, що не є внутрішньо переміщеною особою, оскільки має реєстрацію місця проживання на підконтрольній українській владі території та до нього неправомірно застосовані норми Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Ухвалою суду від 24 лютого 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та витребувано докази у відповідача.

Відповідач позов не визнав, 18 березня 2020 року надав відзив на адміністративний позов, у якому зазначив, що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Відповідач вказав, що порядок виділення фінансового ресурсу на погашення заборгованості х пенсійних виплат за рішенням суду передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року №649 «Про затвердження Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду». У задоволенні позову просив відмовити.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, з ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта серія НОМЕР_1 , виданого 1 червня 1999 року Київським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області.Позивач перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію за віком, що сторонами не заперечується.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 18 січня 2019 року у справі №200/11668/18-а зокрема, зобов`язано Селидовське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області виплатити заборгованість по пенсії ОСОБА_1 за період з 1 лютого 2018 року по 30 червня 2018 року в сумі 52104,55 грн.

Матеріали справи не містять доказів нарахування та виплати пенсії за рішенням суду.

При цьому, відповідач стверджує, що нарахування пенсії позивачу було здійснено, виплата буде проведена відповідно постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року №649 «Про затвердження Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду» після фінансування.

Позивач вважає, що застосування до нього вимог Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» та постанов Кабінету Міністрів України, якими визначений порядок призначення, поновлення та припинення виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам є безпідставним, у зв`язку з чим звернувся до суду з вимогами про зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату пенсії за віком на загальних підставах, тобто без врахування особливостей, передбачених для внутрішньо переміщених осіб.

Суд зазначає, що у цій справі сам факт існування у позивача права на отримання пенсії не оспорюється сторонами. Суть права позивача є достатньо чіткою і передбачено діючим законодавством. Спірним питанням є визначення позивачу статусу внутрішньо переміщеної особи та застосування нормативно-правових актів, що регулюють соціальні виплати таким особам.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Частиною 3 ст. 4 вказаного Закону визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Згідно статті 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виключно цим Законом, визначаються, зокрема порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Відповідно до частини 1 статті 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Як убачається з розпоряджень пенсійного органу, позивачу призначена пенсія за віком на умовах Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та право позивача на отримання пенсії відповідачем не заперечується.

Проте, позивачу безпідставно не виплачується пенсія за відповідний період.

При цьому відповідач помилково вважає, що виплата пенсії повинна відбуватися з урахуванням законодавства, що регулює питання соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Посилання відповідача на нормативно-правові акти, які регулюють питання виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам з тимчасово окупованих територій, є неприйнятними, оскільки органом Пенсійного фонду України не ураховано, що позивач, хоча і змінив місце проживання з території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, на підконтрольну українській владі територію, зареєструвавши відповідні зміни, між тим, він не вчиняв передбачені законодавством дії для отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, а тому не набув статусу внутрішньо переміщеної особи (ст. 1, ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»), як помилково вважає відповідач.

Отже, орган Пенсійного фонду України безпідставно застосував до пенсії позивача законодавство, що регулює питання соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, що призвело до порушення пенсійних прав позивача, а саме невиплати пенсії за певний період.

Крім того, суд звертає увагу сторін, що конституційне право позивача на отримання пенсії не може бути обмежено з огляду на приписи Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Не виплата пенсії яка гарантована Конституцією України є прямим порушенням статті 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини.

Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії, суд вважає таким, що не мало ознак законності. Тому, суд не бачить необхідним перевіряти дії пенсійного органу на предмет того чи переслідували вони легітимну мету: публічні або ж суспільні інтереси, а також чи було втручання у право на мирне володіння своїм майном пропорційним поставленій меті. Встановлення судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дії не у спосіб, що встановлений законом, є окремою підставою, яка вказує на те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.

Крім того, суд не приймає до уваги посилання відповідача на певний перелік постанов Кабінету Міністрів України, які на його переконання повинні бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Верховна Рада України може змінити закон виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акта. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України відносяться до категорії підзаконних.

З огляду на викладене, підзаконні нормативно-правові акти не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили, відтак, посилання відповідача на положення підзаконних нормативно-правових актів є необґрунтованим.

За таких обставин суд вважає обґрунтованими в цій частині вимоги позивача.

Відповідно до частини 1 статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Аналізуючи вищенаведене суд дійшов висновку, що за вищенаведеною нормою зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом, а не обов`язком судом. Враховуючи характер спірних правовідносин та склад учасників адміністративної справи, суд вважає, що відсутні підстави для зобов`язання відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання рішення у справі.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходив з такого.

Відповідно до вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судовий збір в сумі 840,80 грн. належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо застосування при виплаті пенсії ОСОБА_1 положень, що регулюють питання соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Зобов`язати Селидовське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження: Донецька область, м. Селидове, вул. ГероївПраці, б. 6, ) здійснити виплату пенсії за віком на загальних підставах ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) без застосування положень, що регулюють питання соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження: Донецька область, м. Селидове, вул. ГероївПраці, б. 6, ) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 840,80 грн.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя В.С. Дмитрієв