Справа № 200/1073/20-а
Суддя: Голубова Л.Б.
Дата ухвалення: 2020-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2020 р. Справа№200/1073/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Голубової Л.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області

про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про:

- визнання протиправними та скасування рішень від 07.08.2019 року № 16, від 12.12.2019 року № 353/Л, від 02.01.2020 року № 1 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років;

- зобов`язання повторно розглянути заяву про призначення пенсії за вислугу років від 24.12.2019 та визнати наявність спеціального стажу роботи у періоди: з 20.08.1990 року по 31.08.1993 року, з 01.09.1999 року по 31.12.2006 року, з 01.09.1999 року по 10.08.2011 року; з 01.01.2010 року по 28.02.2010 року, з 01.04.2010 року по 30.04.2010 року, з 01.06.2010 року по 31.08.2011 року, з 01.07.2012 року по 31.07.2012 року з урахуванням уточнюючих документів - атестаційних листів;

- зобов`язання прийняти рішення про призначення пенсії за вислугу років з 29.07.2019 року з урахуванням до спеціального стажу періодів роботи з 20.08.1990 року по 31.08.1993 року, з 01.09.1999 року по 31.12.2006 року, з 01.09.1999 року по 10.08.2011 року; з 01.01.2010 року по 28.02.2010 року, з 01.04.2010 року по 30.04.2010 року, з 01.06.2010 року по 31.08.2011 року, з 01.07.2012 року по 31.07.2012 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернувся до відповідача з заявою № 1315 від 29.07.2019 року про призначення пенсії за вислугу років у зв`язку з педагогічною діяльністю та надав пакет документів.

Рішенням управління від 07.08.2019 року № 16 позивачу було відмовлено в призначенні пенсії з підстав відсутності у позивача необхідного стажу роботи за вислугу років.

В рішенні були відсутні роз`яснення щодо періодів роботи, які не увійшли до спеціального стажу, тому позивач 21.11.2019 року знову звернулася до управління з вимогою надати відповідні роз`яснення. Листом № 353/Л від 12.12.2019 року позивача повідомлено, що стаж за вислугу років становить 15 років 0 місяців 7 днів. В грудні 2019 року справа позивача була переглянута, внаслідок чого стаж роботи за вислугу років було зменшено з 21 року 2 місяців 6 днів до 15 років 0 місяців 7 днів.

До спеціального стажу не враховано періоди педагогічної роботи позивача з 20.08.1990 року по 31.08.1993 року на посаді заступника директора з виховної роботи СШ № 3 м. Донецька, з 01.09.1999 року по 31.12.2006 року через некоректно внесений до трудової книжки запис, а саме: 01.09.1999р. призначена на посаду методиста Донецького коледжу і дописано іншою пастою «и учителя истории и права», допис не завірений печаткою та підписом керівника. Також вказано, що необхідний спеціальний стаж роботи для працівників освіти з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року повинен складати - 27 років 6 місяців відповідно до ст. 55 п. «е» Закону України «Про пенсійне забезпечення».

24.12.2019 року позивач вдруге подала заяву № 2589 про призначення пенсії за вислугу років з уточнюючими спеціальний стаж документами. Однак рішенням № 1 від 02.01.2020 року знов було відмовлено в призначенні пенсії. За розрахунками відповідача спеціальний трудовий стаж ОСОБА_1 на дату звернення складає 14 років 11 місяців 7 днів. Таким чином, спеціальний педагогічний стаж знову скоротився.

До спеціального стажу не враховано періоди роботи, зазначені в трудовій книжці:

- з 20.08.1990 року по 31.08.1993 року на посаді заступника директора з виховної роботи СШ № 3 м. Донецька,

- з 01.09.1999 року по 10.08.2011 року через некоректно внесений до трудової книжки запис, а саме: 01.09.1999р. призначена на посаду методиста Донецького коледжу і дописано іншою пастою «и учителя истории и права», допис не завірений печаткою та підписом керівника, хоча в листі управління № 353/Л від 12.12.2019 року визначений період складав з 01.09.1999 року по 31.12.2006 року. Уточнюючі спеціальний трудовий стаж документи управлінням до уваги не взяті.

Крім того, у рішенні № 1 від 02.01.2020 року з`явився новий пункт, згідно з яким також не враховано періоди: з 01.01.2010 року по 28.02.2010 року, з 01.04.2010 року по 30.04.2010 року, з 01.06.2010 року по 31.08.2011 року, з 01.07.2012 року по 31.07.2012 року у зв`язку з відсутністю в Реєстрі даних про спеціальний стаж. Так як запис в трудовій книжці внесено некоректно, то спеціальний стаж, визначений відповідно до відомостей, які містяться в системі персоніфікованого обліку, який складає 05 років 11 місяців.

Позивач не погоджується з такими діями та рішеннями управління, тому просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 28 січня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 17 лютого 2020 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року розгляд справи відкладено на 19 березня 2020 року.

Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином. Позивачем в позовній заяві викладено клопотання про розгляд справи без участі (а.с. 5).

Відповідачем надано письмовий відзив від 04.03.2020 року (а.с. 48-51). В обґрунтування незгоди з позовними вимогами зазначає, що 29.07.2019 року позивач звернувся в управління з заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Рішенням № 16 від 07.08.2019 року позивачу було відмовлено через недостатність спеціального стажу, а саме: 14 років 11 місяців 7 днів.

24.12.2019 року позивач повторно звернулася до управління з заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та пункту 2-1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», додавши до неї копії атестаційних листів від 12.10.2009р., від 02.04.2014р. та інші документи. При цьому, довідок, що підтверджують спеціальний стаж позивач не надав.

Рішенням від 02.01.2020 року № 1 позивачеві було відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років, оскільки на дату звернення 24.12.2019 позивачу виповнилося 57 років, вона має страховий стаж 40 років 8 місяців 6 днів, з яких 14 років 11 місяців 7 днів - робота за вислугу років.

З зазначених причин відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до положень статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України даний предмет спору віднесено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, враховуючи, що відповідача у відповідності до норм законодавства повідомлено про наявність позову щодо визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 є громадянкою України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_1 (а.с. 8-9). Згідно паспортних даних позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою № 1315 від 29.07.2019 року про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (а.с. 10, 56).

Однак, рішенням управління від 07.08.2019 року № 16 позивачеві було відмовлено в призначенні пенсії з підстав відсутності у позивача необхідного стажу роботи за вислугу років (а.с. 11, 53).

Оскільки в рішенні від 07.08.2019 року № 16 були відсутні періоди роботи, які не увійшли до спеціального стажу, позивач 21.11.2019 року була вимушена знову звернутися до управління з вимогою надати відповідні роз`яснення (а.с. 12).

Листом № 353/Л від 12.12.2019 року відповідачем повідомлено, що страховий стаж складає 37 років 9 місяців 25 днів, з них стаж за вислугу років становить 15 років 0 місяців 7 днів (а.с. 13-14).

До спеціального стажу не враховано періоди педагогічної роботи позивача з 20.08.1990 року по 31.08.1993 року на посаді заступника директора з виховної роботи СШ № 3 м. Донецька, з 01.09.1999 року по 31.12.2006 року через некоректно внесений до трудової книжки запис, а саме: 01.09.1999р. призначена на посаду методиста Донецького коледжу і дописано іншою пастою «и учителя истории и права», допис не завірений печаткою та підписом керівника. Також вказано, що необхідний спеціальний стаж роботи для працівників освіти з 1 квітня 2019р. по 31 березня 2020р. - 27 років 6 місяців відповідно до ст. 55 п. «е» Закону України «Про пенсійне забезпечення».

24.12.2019 року позивач вдруге подала заяву № 2589 про призначення пенсії за вислугу років з уточнюючими спеціальний стаж документами (а.с. 15, 89).

Рішенням відповідача № 1 від 02.01.2020 року позивачу знову було відмовлено в призначенні пенсії (а.с. 16-17, 86-87). За розрахунками відповідача страховий стаж складає 40 років 8 місяців 6 днів, а спеціальний трудовий стаж ОСОБА_1 на дату звернення складає 14 років 11 місяців 7 днів. Отже, спеціальний педагогічний стаж знову скоротився.

До спеціального стажу не враховано періоди роботи, зазначені в трудовій книжці:

- з 20.08.1990 року по 31.08.1993 року на посаді заступника директора з виховної роботи СШ № 3 м. Донецька;

- з 01.09.1999 року по 10.08.2011 року через некоректно внесений до трудової книжки запис, а саме: 01.09.1999р. призначена на посаду методиста Донецького коледжу і дописано іншою пастою «и учителя истории и права», допис не завірений печаткою та підписом керівника, хоча в листі управління № 353/Л від 12.12.2019р. визначений період складав з 01.09.1999 року по 31.12.2006 року. Уточнюючі спеціальний трудовий стаж документи управлінням до уваги не взяті.

Крім того, рішенням № 1 від 02.01.2020 року також не враховано періоди: з 01.01.2010 року по 28.02.2010 року, з 01.04.2010 року по 30.04.2010 року, з 01.06.2010 року по 31.08.2011 року, з 01.07.2012 року по 31.07.2012 року у зв`язку з відсутністю в Реєстрі даних про спеціальний стаж. Оскільки запис в трудовій книжці внесено некоректно, то спеціальний стаж, визначений відповідно до відомостей, які містяться в системі персоніфікованого обліку, складає 05 років 11 місяців.

Також судом встановлено, що Бахмутсько-Лиманським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області прийнято рішення від 21.12.2019 року № 24 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років на заміну рішення від 07.08.2019 року № 16 (а.с. 85).

Перевіряючи правомірність дій відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 , суд виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV регулюються відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Статтею 113 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що держава створює умови для функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат.

Пунктом 2-1 Перехідних положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Розмір пенсії за вислугу років визначається відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. Пенсії за вислугу років фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно з п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати, зокрема, з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців.

Абзацом першим частини першої статті 40 цього Закону передбачено, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

За приписами ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У такій довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Суд зазначає, що вищевказаний Порядок, як вбачається з його назви та змісту, поширюється саме на випадки відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Згідно з ч. 3 ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Пунктом 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, на який посилається відповідач в своєму рішенні, передбачено, що при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі; 4) видає пам`ятку пенсіонеру, копія якої зберігається у пенсійній справі.

Відтак, пункт 4.2 цього Порядку не зобов`язує відповідача проводити перевірку визначені в архівних довідках суми заробітної плати.

Суд зауважує, що у трудовій книжці позивача НОМЕР_2 від 07.09.1980 року (а.с. 18-21) належним чином вчинені всі спірні записи про роботу позивача з 20.08.1990 року по 31.08.1993 року на посаді заступника директора з виховної роботи СШ № 3 м. Донецька, з 01.09.1999 року по 10.08.2011 року на посаді методиста Донецького коледжу.

Щодо не врахування періодів: з 01.01.2010 року по 28.02.2010 року, з 01.04.2010 року по 30.04.2010 року, з 01.06.2010 року по 31.08.2011 року, з 01.07.2012 року по 31.07.2012 року у зв`язку з відсутністю в Реєстрі даних про спеціальний стаж суд зазначає, що дані про спеціальний стаж роботи позивача вчителем також відображено в трудовій книжці НОМЕР_2 (а.с. 20, 21 зв.бік).

Крім того, атестаційними листами Донецького ліцею від 12.10.2009 року та Краснолиманської загальноосвітньої школи № 2 від 02.04.2014 року підтверджено спеціальний стаж роботи позивача педагогом (а.с. 25-26).

Вказаний лист Донецького ліцею виданий до 14.04.2014 року, відповідно, коли на території міста Донецька органи державної влади України здійснювали свої повноваження, тому рішення відповідача від 07.08.2019 № 16, від 21.12.2019 року № 24, від 02.01.2020 № 1 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років є незаконними та підлягають скасуванню.

Згідно з нормами частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд зазначає, що позовні вимоги в частині зобов`язання прийняти рішення про призначення пенсії за вислугу років з 29.07.2019 року з урахуванням до спеціального стажу періодів роботи з 20.08.1990 року по 31.08.1993 року, з 01.09.1999 року по 31.12.2006 року, з 01.09.1999 року по 10.08.2011 року; з 01.01.2010 року по 28.02.2010 року, з 01.04.2010 року по 30.04.2010 року, з 01.06.2010 року по 31.08.2011 року, з 01.07.2012 року по 31.07.2012 року не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд України має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

За таких обставин, суд вважає, що в даному випадку, суд не може підміняти Пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам.

Належним способом захисту буде зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за вислугу років від 24.12.2019 року.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним судом у постанові від 10 квітня 2018 року по справі №348/2160/15-а.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не наведено належного обґрунтування правомірності прийнятих ним рішень, тому рішення відповідача від 07.08.2019 № 16, від 21.12.2019 року № 24, від 02.01.2020 № 1 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років є неправомірними і підлягають скасуванню, при цьому, під час судового розгляду судом встановлено, що Бахмутсько-Лиманським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області прийнято рішення від 21.12.2019 року № 24 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років на заміну рішення від 07.08.2019 року № 16 (а.с. 85). Таким чином, підлягають скасуванню саме рішення від 21.12.2019 року № 24 та від 02.01.2020 № 1 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років.

Прийнявши неправомірні рішення, відповідач діяв поза межами статті 19 Конституції України та законів України, не визнавши право позивача на отримання пенсії, що призвело до його порушення, а тому воно підлягає захисту судом.

З зазначених причин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до п. 10 ч. 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

За вимогами ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Згідно частини 3 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України у виняткових випадках залежно від складності справи складення рішення, постанови у повному обсязі може бути відкладено на строк не більш як десять, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Відповідно до частини 4 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

З огляду на викладене, на підставі положень Конституції України, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року, ст.ст. 2, 17, 77, 90, 139, 242-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (місце реєстрації відповідно паспорта громадянина України: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження згідно даних з ЄДР: 84500, Донецька область, м. Бахмут, вул. Миру, 35, ) про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 21.12.2019 року № 24 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років на заміну рішення від 07.08.2019 року № 16.

Визнати протиправним та скасувати рішення Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 02.01.2020 року № 1 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років.

Зобов`язати Бахмутсько-Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за вислугу років від 24.12.2019 року № 2589 відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII з зарахуванням до спеціального стажу роботи, що дає права на пенсію за вислугою років періоди роботи: з 20.08.1990 року по 31.08.1993 року, з 01.09.1999 року по 31.12.2006 року, з 01.09.1999 року по 10.08.2011 року; з 01.01.2010 року по 28.02.2010 року, з 01.04.2010 року по 30.04.2010 року, з 01.06.2010 року по 31.08.2011 року, з 01.07.2012 року по 31.07.2012 року.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області () за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати з судового збору у розмірі 560 (п`ятсот шістдесят) гривень 53 копійки.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 24 березня 2020 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Л.Б. Голубова