Справа № 420/3594/19
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2020-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2020 р.м.ОдесаСправа № 420/3594/19
Головуючий в 1 інстанції: Цховребова М.Г.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді - доповідача - Стас Л.В.

суддів - Турецької І.О., Шеметенко Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі - відповідач, ГУПФУ в Одеській області), в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Суворовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі № 10 від 01.02.2019 року про відмову в переведенні позивача з пенсії за віком, призначеної згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889. Також позивач просила зобов`язати відповідача перевести її з пенсії за віком, що призначена згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію за віком, згідно Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889 - з 30.01.2019 року, та здійснити розрахунок її пенсії на підставі довідок Суворовського ОУПФ України в м. Одесі № 758/06 та № 759/06 від 28.01.2019 року.

В обґрунтування позову зазначила про протиправність відмови відповідача у переведенні з пенсії за віком, призначеної на загальних умовах, на пенсію державного службовця, із посиланням на відсутність необхідного стажу роботи на посадах державної служби, оскільки така відмова є порушенням її права на призначення пенсії державного службовця, встановленого ст. 37 Закону України «Про державну службу» та ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Крім того, позивач зазначила, що відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року № 283, з додатком, до стажу державної служби зараховується період роботи на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених ст. 14 Закону України від 07 червня 2001 року № 2493-III «Про службу в органах місцевого самоврядування», а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2019 року позов ОСОБА_1 - задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Суворовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі № 10 від 01.02.2019 року про відмову в переведенні на пенсію по державній службі відповідно до Закону України «Про державну службу».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію згідно із Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII та здійснити розрахунок пенсії ОСОБА_1 із заробітної плати на підставі довідок Суворовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі № 758/06 та № 759/06 від 28.01.2019 року.

В апеляційній скарзі, ГУПФУ в Одеській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2019 року та прийняти нове - про відмову задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт наголошував на тому, що у позивача відсутнє право на переведення на пенсію, відповідно до Закону України «Про державну службу», у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи на посадах державного службовця. Так, на думку апелянта, у позивача наявний стаж 9 років 5 місяців 26 днів, оскільки до стажу державної служби не може бути зарахований період роботи з 25.10.2004 року по 31.10.2006 року на посаді в органах місцевого самоврядування, через те, що така робота не передбачена у переліку посад державної служби, відповідно до ст. 25 Закону України «Про державну службу» № 3723, а застосування Порядку обчислення стажу державної служби, затв. Постановою КМУ від 03.09.1994 №283 є протиправним, у зв`язку з тим, що він втратив чинність.

Крім того, апелянт зазначає про те, що обраний судом спосіб захисту порушеного права позивача - зобов`язання орган Пенсійного фонду здійснити переведення позивача на пенсію держслужбовця є втручанням у дискреційні повноваження Пенсійного фонду, що є неприпустимим з огляду на положення КАС України щодо компетенції адміністративного суду.

Позивач, ОСОБА_1 , у відзиві на апеляційну скаргу, посилаючись на доводи, які ідентичні доводам викладеним у позовній заяві та узгоджуються з висновками суду першої інстанції, зазначає про безпідставність доводів апеляційної скарги, у зв`язку з чим просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ГУПФУ в Одеській області, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2019 року залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

30 січня 2019 року позивач звернулась до Суворовського ОУПФУ в м. Одесі із заявою про переведення її з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058 на пенсію за віком, згідно із Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889.

Рішенням № 10 від 01.02.2019 року Суворовським ОУПФУ в м. Одесі у задоволенні заяви позивача відмовлено із посиланням на відсутність необхідного стажу роботи на посадах державної служби, оскільки у переліку посад, які належать до посад державної служби, визначеному в статті Закону № 3723, відсутні посадові особи органів місцевого самоврядування. Відтак, відсутні законні підстави для зарахування періоду роботи позивача з 25.10.2004 року по 31.10.2006 року на посаді начальника відділу надання пільг та персоніфікованого обліку одержувачів пільг управління праці та соціального захисту населення Суворовської райадміністрації до стажу державної служби. Враховуючи те, що загальний стаж роботи позивача на посадах державних службовців становить 9 років 5 місяців 26 днів - управлінням прийнято рішення про відмову в переведенні на пенсію держслужбовця, відповідно до Закону № 889 у зв`язку з відсутністю необхідного 10-річного стажу роботи на посадах державних службовців.

Вважаючи протиправним рішення відповідача щодо відмови у переведенні з одного виду пенсі на пенсію держслужбовця, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що період роботи позивача на посаді в органі місцевого самоврядування зараховується до стажу державної служби, оскільки п.4 ст. 46 Закону України «Про державну службу» №889-VІІІ чітко встановлює, що до стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування» №2493-ІІІ. Крім того, аналогічні положення, містяться і в п. 2 Порядку № 283, згідно якого до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у ст. 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування. У зв`язку викладеним суд визнав відмову відповідача у зарахуванні цього періоду до стажу державної служби та призначенні пенсії (переведенні на пенсію) державного службовця протиправною.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів погоджується з висновками суду, з таких мотивів.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Право вибору пенсійних виплат закріплено у статті 10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. № 1058-IV.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року №3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що необхідною умовою для наявності у осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, права на пенсію відповідно до згаданої статті є досягнення такими особами певного віку та наявність страхового стажу, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».При цьому, для жінок зазначений вік визначається ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та становить шістдесят років.

Тобто до 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом України «Про державну службу» № 889-VIII) право на пенсію державного службовця мали особи, які:

а) досягли певного віку (62 роки для чоловіків, 60 років для жінок) та мають передбачений законодавством страховий стаж;

б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Після 01.05.2016 року, відповідно до ст. 90 Закону України «Про державну службу» № 889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При цьому, законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії, відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723.

Так, відповідно до п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» № 889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Законом України «Про державну службу» № 3723 та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723 у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» № 889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону України «Про державну службу» № 3723 та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» за № 3723 в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України «Про державну службу» № 889-VIII передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Водночас, для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, ст. 37 Закону України «Про державну службу» за № 3723 передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.

Отже, обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723 після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених ч. 1 ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723 і Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» № 889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

В апеляційній скарзі апелянт не заперечує проти того, що позивач досягла певного віку та набула достатнього страхового стажу, підставою відмови органом Пенсійного фонду у призначенні пенсії держслужбовця є відсутність, на його думку, у ОСОБА_1 необхідного стажу державної служби.

Проте, колегія суддів вважає безпідставними наведені доводи апеляційної скарги, з таких мотивів.

Статтею 46 Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу» визначені особливості стажу державної служби, зокрема у пункті 2 зазначено, що до стажу державної служби зараховуються, зокрема, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування» № 2493-III від 07.06.2001р.

Згідно копії трудової книжки ОСОБА_1 вона працювала з 25.10.2004 року по 31.10.2006 року на посаді начальника відділу надання пільг та персоніфікованого обліку одержувачів пільг управління праці та соціального захисту населення Суворовської рай адміністрації (т.1 а.с.165).

Відповідно до пункту 6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року № 229, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом № 889-VIII обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII.

Відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час на той час законодавством.

Механізм обчислення стажу державної служби визначався Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 (далі - Порядок № 283), який був чинний у період чинності Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-XII.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 283 до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах в органах місцевого самоврядування передбачених статтею 14 Закону № 2493-III, а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування..

Отже, період роботи позивача на посаді в органі місцевого самоврядування з 25.10.2004 року по 31.10.2006 року зараховується до стажу державної служби, у зв`язку із чим відмова відповідача у зарахуванні цього періоду до стажу державної служби та призначенні пенсії (переведенні на пенсію) державного службовця є протиправною.

З урахуванням викладеного, на думку колегії суддів, судом першої інстанції обґрунтовано визнано протиправним рішення Суворовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі № 10 від 01.02.2019 року про відмову в переведенні позивача з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію держслужбовця з підстав відсутності необхідного стажу.

Також, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно того, що позивач має право на відновлення її порушеного права шляхом зобов`язання ГУПФУ в Одеській області перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію згідно із Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що обраний судом спосіб захисту порушеного права позивача є втручанням у дискреційні повноваження відповідача, колегія суддів вважає помилковими, з огляду на таке.

За усталеною судовою практикою дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980р. на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційним є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може". Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд.

Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі "Hasan and Chaush v. Bulgaria" № 30985/96).

На думку колегії суддів, дії суб`єкта владних повноважень щодо прийняття відповідного рішення за наслідками розгляду звернення є формою активної поведінки, що направлена на реалізацію владних управлінських функції даного суб`єкту.

При цьому, колегія суддів зазначає, що оскільки відмова органу Пенсійного фонду визнана судом протиправною, а іншого варіанту поведінки у суб`єкта владних повноважень за законом не існує, то суд має право зобов`язати такий орган вчинити конкретні дії, які б гарантували захист прав і свобод позивача. А тому, в даному випадку застосування судом зазначеного способу захисту права не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження Пенсійного органу.

Посилання апелянта на практику Верховного Суду, викладену у постанові від 30.01.2019 року у справі № 752/20012/16, на думку колегії суддів е недоречним, оскільки у зазначеній справі відмова відповідача у призначенні пенсії ґрунтувалась виключно на порушенні порядку подання документів, а перевірка наявності чи відсутності підстав для призначення пенсії, з урахуванням вимог законодавства України відповідачем не проводилася, і Пенсійним органом це питання не вирішувалося.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Відповідно до ст. 242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.ст. 315, 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Оскільки, суд першої інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, тому апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 23.03.2020р.

Головуючий суддя Стас Л.В.
Судді Турецька І.О. Шеметенко Л.П.