Справа № 520/13805/19
Суддя: Рубан В.В.
Дата ухвалення: 2020-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2020 р. № 520/13805/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Рубан В.В.,

за участі

секретаря судового засідання - Абояна І.І.,

представника відповідача - Оніпченка В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Підприємства об`єднання громадян " Підприємство "Альфа" Харківської обласної спілки інвалідів Афганістану" (ПОГ "Підприємство "Альфа" ХОСІА") (61144, м.Харків, вул. Гвардійців Широнінців, 83/26, код ) до Головного управління ДПС у Полтавській області (36014, м. Полтава, вул. Європейська, 4) про скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Підприємство об`єднання громадян " Підприємство "Альфа" Харківської обласної спілки інвалідів Афганістану" (ПОГ "Підприємство "Альфа" ХОСІА"), звернувся до Головного управління ДФС у Полтавській області , Головного управління ДПС у Полтавській області з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 20.08.2019 № Головного управління ДФС у Полтавській області;

- стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ПОГ «ПІДПРИЄМСТВО «АЛЬФА» ХОСІА» суму судового збору у розмірі 3750 грн.

Протокольною ухвалою суду від 25.02.2020 року змінено первинного відповідача на Головне управління ДПС у Полтавській області.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що прийняте Головним управлінням ДФС у Полтавській області податкове повідомлення-рішення від 20.08.2019 № є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

У судове засідання представник позивача не з`явився, через канцелярію суду надав заяву, у якій просив здійснювати розгляд справи за його відсутності.

У письмовому відзиві на позовну заяву та у судовому засіданні представник відповідача не погодився з заявленими позивачем вимогами, просив відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки вважає, що при проведенні перевірки посадові особи відповідача діяли відповідно до вимог чинного законодавства.

Суд вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, встановив наступне

Судом встановлено, що згідно з наказом ГУ ДФС у Полтавській області від 01.08.2019 № 2036 та направлень № 2353, № 2354 від 05.08.2019 року на підставі п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України проведено фактичну перевірку АЗС, що знаходиться за адресою: Полтавська область, м.Пирятин, автошлях Київ-Харків-Довжанський 151 км + 800 м., та належить ПОГ "ПІДПРИЄМСТВО "АЛЬФА " ХОСІА".

За результатами перевірки складено акт від 07.08.2019 року за № 129/16/31/40/40496570.

Під час перевірки контролюючим органом згідно з контрольними стрічками встановлено факт реалізації пального за 01.08.2019, 02.08.2019 та 04.08.2019, а саме:

10 літрів бензину А-92 (код УКТЗЕД 271012419) за ціною 27,00 грн. за літр, на суму 270,00 грн. (чек № 40784 від 01.08.20190; 28,5 літрів дизельного пального (код УКТЗЕД ) за ціною 25,60 грн.за літр на суму 729,60 грн. (чек № 40835 від 02.08.2019); 20 літрів скрапленого газу (код УКТЗЕД ) за ціною 11,70 грн. за літр, на суму 234,00 грн. (чек № 40909 від 04.08.2019) без наявності ліцензій на роздрібну торгівлю.

За результатами розгляду акту перевірки ГУ ДФС у Полтавській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 20.08.2019 року № , згідно якого до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 250 000, 00 грн. за роздрібну торгівлю пальним без наявності ліцензії.

Не погодившись з прийнятим відповідачем рішенням, позивач оскаржив його в адміністративному порядку.

Рішенням Державної податкової служби України від 21.11.2019 року № 10306/6/99-00-08-05-05 скаргу позивача залишено без задоволення, прийняте податкове повідомлення-рішення - без змін.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, доводи позову та відзиву, зібрані докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні відносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів.

Згідно п.п.20.1.4 п.20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право: проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до п.п.61.1 статті 61 Податкового кодексу України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Також, підпунктом 62.1.3 п.62.1 статті 62 Податкового кодексу України визначено, що податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

У пункті 75.1 ст.75 ПК України вказано, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Відповідно до п. 80.1 ст. 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Згідно з п. п. 80.2.6 п. 80.2 ст. 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, у разі у разі виявлення за результатами попередньої перевірки порушення законодавства з питань, визначених у пункті 75.1.3.

Відповідно статті 81 ПК України, в наказі про проведення перевірки зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу.

З матеріалів справи встановлено, що наказ про проведення фактичної перевірки № 2036 від 01.08.2019р. містить: найменування контролюючого органу - ГУ ДПФ у Полтавській області; адресу об`єкту перевірки: Полтавська область, м.Пирятин, автошлях Київ-Харків-Довжанський 151 км + 800 м; мету перевірки: контроль за обігом спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та палива, наявності ліцензій, свідоцтв; вид перевірки: фактична; підставу для проведення перевірки - п. 20.1.4 ст. 20, п. 75.1. ст. 75, п.п.80.2.5. п.80.2. ст.80 , п. 82.3. ст. 82 Податкового кодексу України; найменування та реквізити суб`єкта господарювання - ПОГ «ПІДПРИЄМСТВО «АЛЬФА» ХОСІА»; тривалість перевірки - 10 діб; період діяльності, який буде перевірятися - з 01.07.2019 по дату закінчення перевірки. Наказ ГУ ДПФ у Полтавській області від 01.08.2019 №2036 підписаний начальником С. Садовим та на наказі наявна печатка контролюючого органу.

Згідно із підпунктом 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 Податкового кодексу України платник податків має право оскаржувати в порядку, встановленому цим Кодексом, рішення, дії (бездіяльність) контролюючих органів (посадових осіб).

Виходячи з наведеного, платниками податків до суду можуть бути оскаржені рішення, дії, бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які порушують права, свободи та інтереси. При цьому ці рішення, дія або бездіяльність у будь-якому випадку повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивачем заявлені позовні вимоги про скасування податкового повідомлення - рішення, яке прийняте за результатами фактичної перевірки, вказані вимоги позивач обґрунтовує фактично незгодою з наказом від 08.08.2019 р. №2036 на проведення фактичної перевірки та неправомірними діями відповідача по проведенню перевірки. При цьому позовні вимоги про скасування наказу та визнання дій по проведенню перевірки протиправними в даному позові не заявлено.

Отже, предметом розгляду даної справи є саме спірне податкове повідомлення - рішення, та наявність або відсутність порушень податкового законодавства, допущених позивачем, за які застосовано відповідні санкції.

Судом встановлено, що позивачем допущено посадових осіб ГУ ДПС у Київській області до проведення фактичної перевірки без зауважень щодо неможливості проведення такої перевірки. Фактична перевірка позивача реально проведена та за її результатами складено акт від 06.08.2019 року, у присутності працівника позивача (оператора АЗС) ОСОБА_1 , який допустив працівників податкового органу до перевірки, отримав примірник акта перевірки 07.08.2019 року, та зазначив, що заперечень до акта перевірки немає.

Посадовими особами відповідача перед початком перевірки пред`явлені службове посвідчення, направлення на проведення перевірки та наказ вручено оператору Бельдій Л.В., про що свідчить його особистий підпис.

У відповідності до пункту 81.2 статті 81 Податкового кодексу України уповноваженою особою платника податків під час фактичної перевірки є особи, які фактично проводять розрахункові операції.

При цьому, позивач не скористався своїми правами, передбаченими статтею 81 Податкового кодексу України, в частині не допуску представників відповідача до перевірки.

Відтак, позови платників податків, спрямовані на оскарження рішень (у тому числі наказів про призначення перевірки), дій або бездіяльності контролюючих органів щодо призначення та/або проведення перевірок можуть бути задоволені лише в тому разі, якщо до моменту винесення судового рішення не відбулося допуску посадових осіб контролюючого органу до спірної перевірки. Тобто, саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе. Водночас, допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні податкової перевірки. Таким чином, наказ є актом одноразового застосування та вичерпує свою дію фактом його виконання.

Враховуючи факт допущення позивачем посадових осіб контролюючого органу до перевірки, у спірних правовідносинах актом, що має певні правові наслідки, породжує права та обов`язки для платника податків є податкове повідомлення-рішення податкового органу (акт індивідуальної дії), прийняте за результатами проведеної перевірки.

Зазначена позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 21.02.2019 по справі № 820/5481/17.

З матеріалів справи вбачається, що перевіркою встановлено факти реалізації позивачем у період з 01.08.2019, 02.08.2019 та 04.08.2019 року пального без ліцензії.

Законом України від 23 листопада 2018 року № 2628-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів" внесено зміни до Закону України від 19 грудня 1995 року № 481 "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" (далі - Закон № 481), зокрема запроваджено ліцензування видів господарської діяльності з виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним. Зазначені зміни набирають чинності з 1 липня 2019 року.

Відповідно до ст. 15 Закону України № 481 роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю. Ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем торгівлі суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) терміном на п`ять років. Суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним на кожне місце роздрібної торгівлі пальним.

Оскільки основним видом господарської діяльності позивача є роздрібна торгівля пальним, тому він був зобов`язаний завчасно, тобто до 1 серпня 2019 року отримати відповідну ліцензію.

Відповідно до підпункту 212.3.4 пункту 212.3 статті 212 ПК України, особи, які здійснюватимуть реалізацію пального або спирту етилового, підлягають обов`язковій реєстрації як платники податку контролюючими органами за місцезнаходженням юридичних осіб, місцем проживання фізичних осіб - підприємців до початку здійснення реалізації пального або спирту етилового.

Положеннями ст.17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових ви та пального» передбачено, що за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами, пальним та зберігання пального посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

До суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: роздрібної торгівлі пальним без наявності ліцензії - 250000 гривень.

Оскільки матеріалами справи підтверджено, що позивачем було здійснено реалізацію пального 01.08.2019р., 02.08.2019р. ат 04.08.2019р. за відсутності відповідної ліцензії, що є порушенням ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових ви та пального», за що передбачена відповідальність ст.17 зазначеного Закону, суд вважає податковим органом обґрунтовано прийнято податкове повідомлення-рішення.

Доказів того, що станом на 01.08.2019, 02.08.2019, 04.08.2019 у позивача була наявна діюча ліцензія на роздрібну торгівлю пальним, суду не надано.

Відповідно до ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідачем в даній справі доведено правомірність і обґрунтованість прийнятого рішення.

Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

У ході розгляду справи суд надав оцінку усім обставинам справи, які мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та аргументам сторін, які впливають на результат вирішення спору.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно статті 139 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 246, 250, 255, 295 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 24.03.2020 року.

Суддя Рубан В.В.