Справа № 260/1393/19
Суддя: Луцович М.М.
Дата ухвалення: 2020-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

17 березня 2020 рокум. Ужгород№ 260/1393/19

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Луцович М.М.

при секретарі судових засідань - Полянич В.І.

та осіб, що беруть участь у справі:

позивача - ОСОБА_1 ;

позивач ОСОБА_2 - не з`явився;

представника позивачів - Михалків Б.С.;

представника відповідача - Данканич А.Е.;

представника третьої особи - Данканич А.Е.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Ужгородської міської ради, де третя особа Департамент міського господарства Ужгородської міської ради про визнання протиправними дій, скасування окремих частин рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 та фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернулися до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до Виконавчого комітету Ужгородської міської ради про визнання протиправними дій, скасування окремих частин рішення та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою суду від 02 жовтня 2019 року було відкрито спрощене позовне провадження у справі.

14.11.2019 року судом постановлено ухвалу про перехід до загального позовного провадження та призначено підготовче засідання (а.с. 179-180).

В ході підготовчого провадження в підготовчому засіданні 16.12.2019 року (а.с.192-193) судом було залучено до участі у справі в якості третьої особи Департамент міського господарства Ужгородської міської ради, про що постановлено ухвалу, яка занесена до Протоколу судового засідання.

Ухвалою суду від 22 січня 2020 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 09.08.2019 року ФОП ОСОБА_1 направив до Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради заяву про продовження терміну дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами в межах міста Ужгорода терміном на п`ять років, яка містила клопотання про продовження таких дозволів по двадцяти одному об`єкту зовнішньої реклами згідно наданих попередніх дозволів.?

Також, 09.08.2019 року ФОП ОСОБА_2 направив до Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради заяву про продовження терміну дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами в межах міста Ужгорода терміном на п`ять років, яка містила клопотання про продовження таких дозволів по 165 об`єктах зовнішньої реклами згідно наданих попередніх дозволів. Розглянувши вище вказані заяви позивачів, відповідач 18.09.2019 року прийняв рішення за № 326 «Про продовження та відмову у продовженні строку дії дозволів на розміщення об`єктів зовнішньої реклами». Однак, позивачі вказують, що рішення відповідача від 18.09.2019 року № 326 «Про продовження та відмову у продовженні строку дії дозволів на розміщення об`єктів зовнішньої реклами», в частині відмови у продовженні позивачам строку дії дозволів на розміщення об`єктів зовнішньої реклами, що містяться у п. 3.2. та 3.3 вказаного рішення, є незаконним, а тому просили скасувати в зазначеній частині рішення відповідача. Позивачі зазначали, що зазначена відповідачем у п. 3 рішення Виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 18.09.2019 року № 326 «Про продовження та відмову у продовженні строку дії дозволів на розміщення об`єктів зовнішньої реклами» відмова у продовжені дії дозволів є незаконною та такою, що не передбачена законодавством України у сфері розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах. Так, рішенням Ужгородської міської ради від 30.05.2012 року №164, яким затверджено положення "Про порядок розміщення зовнішньої реклами у місті Ужгород" визначено вичерпний перелік підстав відмови у продовженні дії дозволів на розміщення об`єктів зовнішньої реклами, в якому відсутня така підстава відмови, як відсутність згоди уповноваженого власника місця розташування рекламних засобів.

В судовому засіданні позивач ФОП ОСОБА_1 та представник позивачів просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Згідно відзиву на позов відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, мотивуючи тим, що безумовною підставою для видачі дозволу на розміщення об`єктів зовнішньої реклами є документально підтверджена згода власників (уповноважених ними органів) територій, будинків та споруд із визначеним строком дії згоди, а в даному випадку територіальна громада міста Ужгорода володіє земельними ділянками на яких розміщено рекламні конструкції, що зазначені в пунктах 3.2 та 3.3. рішення відповідача від 18.09.2019 року за № 326 «Про продовження та відмову у продовженні строку дії дозволів на розміщення об`єктів зовнішньої реклами». Таким чином, відповідач наголошував, що у зв`язку з відсутністю згоди уповноваженого власника місця розташування рекламних засобів, позивачам було відмовлено у продовженні строку дії дозволів на розміщення об`єктів зовнішньої реклами, згідно пунктів 3.2 та 3.3 рішення відповідача від 18.09.2019 року за № 326 «Про продовження та відмову у продовженні строку дії дозволів на розміщення об`єктів зовнішньої реклами». Відповідач зазначав, до заяв позивачів про продовження строку дії дозволу не було додано листи-погодження від власника (балансоутримувача) місця розташування рекламного засобу або уповноваженої ним особи щодо відсутності заперечення на розміщення рекламного засобу на строк продовження дії дозволу, окрім того ФОП ОСОБА_2 не надав до заяви примірник дозволів на розміщення реклами, чим не виконав вимоги встановлені пунктом 3.4.1 Порядку розміщення зовнішньої реклами у м. Ужгороді. Окрім того, відповідач зазначав, що повноваження щодо надання/погодження дозволів на розміщення зовнішньої реклами є дискреційними повноваженнями та виключною компетенцією відповідача, відтак суд не може прямо спонукати відповідача до прийняття рішення про продовження такого дозволу.

Представник відповідача та третьої особи в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, з мотивів зазначених у відзиві на позов.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 09.08.2019 року ФОП ОСОБА_1 надіслав до Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради заяву з проханням продовжити термін дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами в межах міста Ужгорода строком на п`ять років (а.с. 17-18).

Зокрема, вище вказана заява містила клопотання ФОП ОСОБА_1 про продовження терміну дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами по двадцяти одному об`єкту зовнішньої реклами згідно наданих попередніх дозволів.

Також, 09.08.2019 року ФОП ОСОБА_2 направив до Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради заяву про продовження терміну дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами в межах міста Ужгорода строком на п`ять років.

Вище вказана заява містила клопотання ФОП ОСОБА_2 про продовження терміну дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами по 165 об`єктах зовнішньої реклами згідно наданих попередніх дозволів.

Розглянувши заяви ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 , Виконавчий комітет Ужгородської міської ради 18.09.2019 року прийняв рішення за № 326 «Про продовження та відмову у продовженні строку дії дозволів на розміщення об`єктів зовнішньої реклами» (а.с. 14-16).

Зокрема, згідно п. 1.2, п. 1.7, п. 2.3 рішення від 18.09.2019 року за № 326 «Про продовження та відмову у продовженні строку дії дозволів на розміщення об`єктів зовнішньої реклами» заяви ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 були задоволені частково, зокрема по частині заявлених об`єктів зовнішньої реклами позивачам було продовжено термін дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами.

Разом з тим, частиною другою рішення від 18.09.2019 року за № 326 «Про продовження та відмову у продовженні строку дії дозволів на розміщення об`єктів зовнішньої реклами», а саме: п. 3.3 було відмовлено ФОП ОСОБА_1 у продовженні терміну дії дозволів на розміщення об`єктів зовнішньої реклами, зокрема рекламної конструкції (сітілайт) розміром 1,2 м х 1,8 м за адресою: м. Ужгород, пл. Жупанатська, 1 - 1 од., у зв`язку з відсутністю згоди уповноваженого власника місця розташування рекламних засобів (а.с. 15).

Також, згідно п. 3.2 рішення від 18.09.2019 року за № 326 «Про продовження та відмову у продовженні строку дії дозволів на розміщення об`єктів зовнішньої реклами» було відмовлено ФОП ОСОБА_2 у продовженні строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами, зокрема:

відповідно допп. 3.2.1 п. 3.2 відмовлено у продовженні строку дії дозволів на розміщення рекламних конструкцій (сітілайтів) розміром 1,2 м х 1,8 м за адресами:

- вул. Августина Волошина - вул. Корзо (біля аптеки) -1 од.;

- вул. Августина Волошина (біля Укрсиббанку ) - 1 од.;

- вул . Августина Волошина (біля костелу) - 1 од.;

- вул. Августина Волошина - 1 од.;

- вул. Августина Волошина (біля музичного училища) - 1 од.;

- вул. Августина Волошина (біля Райффайзенбанку) - 1 од.;

- вул. Августина Волошина (біля дегустаційного залу «Шардоне») - 1 од.;

- вул. Августина Волошина - вул. Корзо - 1 од.;

- вул. Августина Волошина (біля Пасажу) - 1 од.;

- пл. Театральна (біля річки) - 1 од.;

- пл. Театральна (біля Лялькового театру) - 1 од.;

- вул. Олександра Довженка - пл. Жупанатська - 1 од.;

- вул. Олександра Довженка - пл. Жупанатська - 1 од.;

- пл. Корятовича (біля ТЦ «Люксор плаза») - 1 од.;

- вул. Підгірна - Міклоша Верчені - 1 од. - у зв`язку з відсутністю згоди уповноваженого власника місця розташування рекламних засобів (а.с. 15);

відповідно до пп. 3.2.2 п. 3.2 відмовлено у продовженні строку дії дозволів на розміщення рекламних конструкцій (білборди) розміром 6 м х 3 м за адресами:

- вул. Льва Толстого - 1 од.;

- вул. Льва Толстого, 44 - 1 од. - у зв`язку з відсутністю згоди уповноваженого власника місця розташування рекламних засобів (а.с. 15);

відповідно до пп. 3.2.3 п. 3.2 відмовлено у продовженні строку дії дозволів на розміщення наступних рекламних конструкцій (білборди) розміром 6 м х 3 м за адресами:

- вул. Марії Заньковецької, 3 - 1 од;

- вул. 8-го Березня - вул. Михайла Грушевського - 1 од.;

- вул. 8-го Березня - вул. Генерала Свободи - 1 од.;

- пл. Георгія Кірпи (залізничний вокзал) - 1 од.;

- вул.Антонівська - Івана Анкудінова - 4 од. - у зв`язку з наявністю діючих дозволів на розміщення засобів зовнішньої реклами (а.с. 15).

Пунктом 5 рішення від 18.09.2019 року за № 326 «Про продовження та відмову у продовженні строку дії дозволів на розміщення об`єктів зовнішньої реклами» зобов`язано розповсюджувачів зовнішньої реклами, в тому числі і позивачів демонтувати рекламні конструкції, зазначені у пп. 3.2.1, пп. 3.2.2 п. 3.2 та п. 3.3 вказаного рішення, у двадцятиденний строк з дати прийняття рішення (а.с. 14 зворотній бік аркуша).

Таким чином, як вбачається з рішення від 18.09.2019 року за № 326 «Про продовження та відмову у продовженні строку дії дозволів на розміщення об`єктів зовнішньої реклами» рішення в частині пп. 3.2.1, пп. 3.2.2 п. 3.2 та п. 3.3 щодо відмови позивачам у продовжені дозволів мотивовано відповідачем відсутністю згоди уповноваженого власника місця розташування рекламних засобів.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд констатує наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про рекламу» зовнішня реклама - реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях - рекламоносіях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг.

Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 16 Закону України «Про рекламу» розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Зокрема, відповідно до пп. 13 п. «а» ч. 1 ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів міських рад належить, зокрема, надання дозволу в порядку, встановленому законодавством, на розміщення реклами.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2003 р. № 2067 затверджено Типові правила розміщення зовнішньої реклами (далі - Типові правила), які регулюють відносини, що виникають у зв`язку з розміщенням зовнішньої реклами у населених пунктах, та визначають порядок надання дозволів на розміщення такої реклами.

Відповідно до п. 2 Типових правил дозвіл - документ установленої форми, виданий розповсюджувачу зовнішньої реклами на підставі рішення виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, який дає право на розміщення зовнішньої реклами на певний строк та у певному місці; вивіска чи табличка - елемент на будинку, будівлі або споруді з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать такій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщений на зовнішній поверхні будинку, будівлі або споруди не вище першого поверху або на поверсі, де розташовується власне чи надане у користування особі приміщення (крім, випадків, коли суб`єкту господарювання належить на праві власності або користування вся будівля або споруда), біля входу у таке приміщення, який не є рекламою.

Згідно абз. 2 п. 3 Типових правил видача (відмова у видачі, переоформленні, видачі дубліката, анулювання) дозволу на розміщення зовнішньої реклами здійснюється відповідно до Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» дозвільна система у сфері господарської діяльності - сукупність урегульованих законодавством відносин, які виникають між дозвільними органами, адміністраторами та суб`єктами господарювання у зв`язку з видачею документів дозвільного характеру, переоформленням, анулюванням документів дозвільного характеру.

Таким чином, з огляду на зазначене, отримання дозволу на розміщення зовнішньої реклами є дозвільною процедурою, а тому, на видачу вказаних дозволів поширюються норми Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності».

Відповідно до абз. 4 ч. 1 ст. 4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» строк видачі документів дозвільного характеру становить 10 робочих днів, якщо інше не встановлено законом.

Так, рішенням Виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 30.05.2012 р. №164 затверджено Порядок розміщення зовнішньої реклами у м. Ужгороді (далі - Порядок №164) (а.с. 157-175).

Пункт 3 Порядку №164 визначає порядок надання дозволів на розміщення зовнішньої реклами, а пп. 3.4 п. 3 вказаного Порядку №164 визначено порядок продовження дії дозволів (а.с. 162).

Згідно пп. 3.4.1 п. 3.4 Порядку №164 термін дії дозволу продовжується на підставі заяви, яка подається робочому органу розповсюджувачем зовнішньої реклами у довільній формі з примірником дозволу не пізніше ніж за місяць до закінчення терміну дії дозволу при відсутності письмових заперечень з боку власника місця розташування спеціальної конструкції та інших органів, що здійснювали погодження цього дозволу або органу, у погодженні якого виникла необхідність.

До заяви додається витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Робочий орган протягом семи днів з дати одержання заяви розповсюджувача перевіряє рекламний засіб на предмет його відповідності дозвільно-проектній документації, про що складає акт обстеження заявленого місця з залученням розповсюджувача (за його згодою).

Відповідно до пп. 3.4.2 п. 3.4 Порядку №164 у разі, якщо дозвіл, термін дії якого закінчується, потребує приведення його у відповідність до вимог підпунктів 3.2.1, 3.2.2 та/або вимог розділу 5 цього Порядку, робочий орган за три місяці до закінчення терміну дії цього дозволу скеровує рекламорозповсюджувачу рекомендованим листом перелік вимог, у відповідність до яких необхідно привести дозвіл і проектнотехнічну документацію.

Відповідно до пп. 3.4.4 п. 3.4 Порядку №164 робочий орган протягом десяти робочих днів з дати одержання заяви розповсюджувача розглядає заяву (за наявності акта обстеження місця) та готує проект рішення виконавчого комітету про продовження терміну дії дозволу або, за наявності підстав, викладених у цьому Порядку, про відмову у його продовженні.

Після прийняття відповідного рішення виконавчим комітетом, робочий орган протягом одного робочого дня з дати підписання та реєстрації цього рішення повідомляє заявника про продовження терміну дії дозволу та направляє примірник дозволу або повідомляє про відмову у його продовженні з зазначенням дати та номера відповідного рішення виконавчого комітету.

Відповідно до ч. 5 ст. 4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» підставами для відмови у видачі документа дозвільного характеру є:

подання суб`єктом господарювання неповного пакета документів, необхідних для одержання документа дозвільного характеру, згідно із встановленим вичерпним переліком;

виявлення в документах, поданих суб`єктом господарювання, недостовірних відомостей;

негативний висновок за результатами проведених експертиз та обстежень або інших наукових і технічних оцінок, необхідних для видачі документа дозвільного характеру.

Законом можуть встановлюватися інші підстави для відмови у видачі документа дозвільного характеру.

Відмова у видачі документа дозвільного характеру за підставами, не передбаченими законами, не допускається.

Згідно пп. 3.4.3 п. 3.3 Порядку №164 у продовженні дії дозволу може бути відмовлено, якщо у заявника:

1) існує заборгованість з оплати за тимчасове користування місцями, які перебувають у комунальній власності, для розміщення рекламних засобів за існуючим договором понад два місяці, за умови, якщо заборгованість не оскаржується розповсюджувачем зовнішньої реклами у судовому порядку;

2) існує заборгованість зі сплати штрафів за самовільне встановлення рекламних засобів;

3) зафіксована та не ліквідована до закінчення дозволу невідповідність рекламного засобу дозвільно-проектній документації та Правилам благоустрою м. Ужгорода;

4) зафіксовані самовільно встановлені рекламні засоби.

Як вбачається з аналізу вище наведених правових норм, перелік підстав для відмови у продовженні дії дозволу на розміщення зовнішньої реклами, визначений Порядком №164 та ч. 5 ст. 4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», є вичерпний та не підлягає розширеному тлумаченню. При цьому, відмова у продовженні дії дозволів з підстав, не визначених у законі, не допускається.

Як встановлено судом в ході розгляду справи по суті та підтверджується наявними матеріалами справи, в пп. 3.2.1, пп. 3.2.2 п. 3.2 та п. 3.3 рішення від 18.09.2019 року №326 «Про продовження та відмову у продовженні строку дії дозволів на розміщення об`єктів зовнішньої реклами» відповідач не посилається на жодну із вище наведених підстав щодо відмови позивачам у продовженні строку дії дозволів.

Суд констатує, що відмовляючи ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 у продовженні дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами відповідач у рішенні від 18.09.2019 року №326 - не наводить жодного зауваження щодо поданих позивачами документів, щодо невідповідності рекламних засобів дозвільно-проектній документації, а також щодо вчинення позивачами порушень під час дії дозволів.

При цьому, посилання Виконавчого комітету Ужгородської міської ради в пп. 3.2.1, пп. 3.2.2 п. 3.2 та п. 3.3 рішення від 18.09.2019 року №326 на відсутність згоди уповноваженого власника місця розташування рекламного засобу не є законодавчо визначеною підставою для відмови у продовженні строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами.

У відзиві на позовну заяву відповідач - Виконавчий комітет Ужгородської міської ради посилається на те, що територіальна громада міста Ужгорода володіє земельними ділянками на яких розміщенні рекламні конструкції, що перелічені у п. 3.2, п.3.3 рішення від 18.09.2019 року №326, однак у позивачів відсутній дозвіл власника місця розташування рекламних засобів, що слугувало причиною відмови у продовженні терміну дії дозволів. Натомість суд зауважує, що згідно вимог ст. 10, ст. 11 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами, а виконавчими органами міських рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

Щодо посилання відповідача у відзиві на позов та в судовому засіданні на те, що позивач - ФОП ОСОБА_2 не надав до заяви примірники дозволу на розміщення зовнішньої реклами, суд констатує наступне.

Згідно вимог абз. 2 ч. 2 ст. 77 КАС України у адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - у таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Однак, як підтверджується пп. 3.2.1 та пп. 3.2.2 п. 3.2 рішення від 18.09.2019 року №326 не надання до заяви примірника дозволу не слугувало причиною відмови ФОП ОСОБА_2 у продовженні терміну дії дозволу на розміщення зовнішньої реклами, натомість згідно вище вказаних пунктів рішення єдиною причиною відмови у продовження дозволу на розміщення зовнішньої реклами, відповідачем вказано відсутність згоди уповноваженого власника місця розташування рекламних засобів.

Таким чином, суд констатує, що оскільки не надання до заяви примірника дозволу не слугувало причиною відмови ФОП ОСОБА_2 у продовженні терміну дії дозволу на розміщення зовнішньої реклами, відтак відповідач не може посилатися на вказану обставину, яка не була покладена в основу пп. 3.2.1 та пп. 3.2.2 п. 3.2 рішення від 18.09.2019 року №326.

Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Із системного аналізу наведених правових норм вбачається, що обов`язок доказування правомірності своїх дій та рішень в адміністративних справах покладається на суб`єкта владних повноважень, який подає до суду докази на обґрунтування правомірності своїх рішень, дій або бездіяльності.

У процесі розгляду справи по суті та з огляду на наявні матеріали справи, відповідач, як суб`єкт владних повноважень не довів з посиланням на належні та допустимі докази наявність підстав для відмови у продовженні дії дозволів на розміщення об`єктів зовнішньої реклами ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 , що вказані у пп. 3.2.1, пп. 3.2.2 п. 3.2 та п. 3.3 рішення Виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 326 від 18.09.2019 року «Про продовження та відмову у продовженні строку дії дозволів на розміщення об`єктів зовнішньої реклами», відтак пп. 3.2.1, пп. 3.2.2 п. 3.2 та п. 3.3 рішення № 326 від 18.09.2019 року підлягають скасуванню.

Стосовно доводів відповідача про те, що позовні вимоги щодо зобов`язання продовжити дію дозволів на розміщення об`єктів зовнішньої реклами не підлягають задоволенню з огляду на те, що повноваження щодо надання/погодження дозволів на розміщення реклами є дискреційними повноваженнями та виключною компетенцією відповідача, суд зазначає наступне.

Згідно пункту 3.1 рішення Конституційного Суду України від 29 червня 2010 року №17-рп/2010 одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення вказаних обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Безпідставне та протиправне відтермінування суб`єктом владних повноважень прийняття рішення про видачу або відмову у видачі документу дозвільного характеру, особливо, у випадку, за якого такий документ уже виданий, але завершує свою дію (рішення суб`єкта владних повноважень стосується виключно продовження терміну дії дозволу) є прихованою формою відмови у видачі такого документу та прямо суперечить принципу правової визначеності, на забезпечення якого законом саме і встановлені темпоральні обмеження у прийнятті рішень державою в особі її уповноважених органів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 18.10.2018 року у справі №813/4989/17.

Згідно п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти, зокрема, рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Тобто, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 28 лютого 2018 року у справі № 826/7631/15.

Згідно з позицією Верховного Суду, яка сформована у постановах від 13 лютого 2018 року у справі № 361/7567/15-а, від 07 березня 2018 року у справі № 569/15527/16-а, від 20 березня 2018 року у справа № 461/2579/17, від 20 березня 2018 року у справі № 820/4554/17, від 03 квітня 2018 року у справі № 569/16681/16-а та від 12 квітня 2018 року у справі №826/8803/15, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Натомість, з огляду на предмет позову в даній справі та засоби доказування, відповідач помилково вважає свої повноваження дискреційними. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд.

Аналогічна позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 208/8402/14-а та від 29 березня 2018 року у справі № 816/303/16.

Оскільки в ході розгляду справи по суті судом встановлено, що відмова відповідача у прийнятті рішення про продовження дії дозволів ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 є неправомірною через відсутність визначених законом підстав для такої відмови, а інші альтернативні варіанти для прийняття рішення у відповідача, кожен з яких окремо є відносно правильними, відсутні, відтак, зобов`язання відповідача продовжити дію дозволів ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 не є протиправним втручанням у дискреційні повноваження.

Як зазначається у рішенні Конституційного Суду України від 29 серпня 2012 року №16-рп/2012, Конституція України гарантує здійснення судочинства судами на засадах, визначених у частині третій статті 129 Конституції, які забезпечують неупередженість здійснення правосуддя судом, законність та об`єктивність винесеного рішення тощо. Ці засади, є конституційними гарантіями права кожного на судовий захист, зокрема, шляхом забезпечення перевірки судових рішень в апеляційному та касаційному порядках, крім випадків, встановлених законом (рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2011 року № 13-рп/2011).

Також, Конституційний Суд України у рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 підкреслив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Згідно пп. 3.4.5 п. 3.4 Порядку №164 дозвіл продовжується терміном на п`ять років, за умови дотримання умов розділу 5 цього Порядку.

Розділ 5 Порядку №164 визначає вимоги до розміщення засобів зовнішньої реклами.

Як встановлено в ході розгляду справи по суті та не заперечувалося сторонами, позивачами не було порушено умови розділу 5 Порядку №164 щодо розміщення засобів зовнішньої реклами - доказів протилежного, відповідач, як суб`єкт владних повноважень до суду не надав.

З огляду на викладене, суд приходить висновку, що за встановлених обставин справи найбільш ефективним способом захисту прав позивачів є зобов`язання відповідача продовжити ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 дію дозволів на розміщення об`єктів зовнішньої реклами терміном на п`ять років.

Як вбачається з ч. 2 прохальної частини позовної заяви, позивачі просять визнати незаконними дії відповідача в частині відмови у продовженні строку дії дозволів на розміщення об`єктів зовнішньої реклами та скасувати п. 3.2. та п. 3.3. рішення №326 від 18.09.2019 року.

Однак, суд констатує, що п. 3.2. рішення №326 від 18.09.2019 року, згідно якого ФОП ОСОБА_2 було відмовлено у продовженні терміну дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами складається з трьох підпунктів, а саме: з пп. 3.2.1, з пп. 3.2.2. та з пп. 3.2.3 (а.с. 15).

Зокрема, згідно пп. 3.2.1, з пп. 3.2.2 п. 3.2 рішення №326 від 18.09.2019 року причинами відмови ФОП ОСОБА_2 у продовженні дії дозволів слугувала відсутність згоди уповноваженого власника місця розташування рекламних засобів та в ході розгляду даної справи по суті вказана відмова була визнана судом неправомірною, через відсутність визначених законом підстав для такої відмови, у зв`язку з чим суд прийшов висновку, що пп. 3.2.1, з пп. 3.2.2 п. 3.2 рішення №326 від 18.09.2019 року підлягають скасуванню.

Натомість згідно пп. 3.2.3 п. 3.2 рішення №326 від 18.09.2019 року ФОП ОСОБА_2 було відмовлено у продовженні дозволу на розміщення рекламних конструкцій (білбордів) розміром 6 м х 3 м за адресами: вул. Марії Заньковецької, 3 - 1 од; вул. 8-го Березня - вул. Михайла Грушевського - 1 од.; вул. 8-го Березня - вул. Генерала Свободи - 1 од.; пл. Георгія Кірпи (залізничний вокзал ) - 1 од.; вул.Антонівська - Івана Анкудінова - 4 од. - у зв`язку з наявністю діючих дозволів на розміщення засобів зовнішньої реклами.

Як підтверджується ч. 3 прохальної частини позовної заяви позивач - ФОП ОСОБА_2 просить суд зобов`язати відповідача продовжити дію дозволів на розміщення об`єктів зовнішньої реклами, які зазначені саме у пп. 3.2.1 та пп. 3.2.2 п. 3.2 рішення №326 від 18.09.2019 року.

Разом з тим, суд констатує, що згідно ч. 3 прохальної частини позовної заяви позивач - ФОП ОСОБА_2 не просить суд зобов`язати відповідача продовжити дію дозволів на розміщення об`єктів зовнішньої реклами, зазначених пп. 3.2.3 п. 3.2 рішення №326 від 18.09.2019 року.

Окрім того, ані в позовній заяві, ані у відповіді на відзив, позивач не посилається на те, що відповідачем було протиправно відмовлено йому у продовженні дії дозволів, у зв`язку з наявністю діючих дозволів на розміщення засобів зовнішньої реклами на об`єкти реклами, які зазначені у пп. 3.2.3 п. 3.2 рішення №326 від 18.09.2019 року, відповідно і жодних доказів на підтвердження протиправності відмови у продовженні дії дозволів на об`єкти зазначені у пп. 3.2.3 п. 3.2 рішення №326 від 18.09.2019 року позивач до суду не надає. Також, і представник ФОП ОСОБА_2 , у поясненнях наданих у судових засіданнях, не посилається на протиправність відмови ФОП ОСОБА_2 у продовженні дії дозволів, у зв`язку з наявністю діючих дозволів на розміщення засобів зовнішньої реклами на об`єкти реклами, зазначені у пп. 3.2.3 п. 3.2 рішення №326 від 18.09.2019 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Таким чином, враховуючи вище викладене та з огляду на предмет позову та засоби доказування в даній справі, суд приходить висновку, що позовні вимоги ФОП ОСОБА_2 в частині визнання незаконними дії відповідача щодо відмови згідно пп. 3.2.3 п. 3.2 рішення №326 від 18.09.2019 року у продовженні строку дії дозволів на розміщення об`єктів зовнішньої реклами та скасування вказаного пп. 3.2.3 п. 3.2 рішення №326 від 18.09.2019 року не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково.

У відповідності до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, відповідно до вимог ч. 1 ст. 139 КАС України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь ФОП ОСОБА_1 слід стягнути суму сплаченого судового збору у розмірі 3850,00 грн.

Згідно до ч. 4 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Таким чином, відповідно до вимог ст. 139 КАС України, у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог ФОП ОСОБА_2 за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь ФОП ОСОБА_2 слід стягнути суму сплаченого судового збору у розмірі 2566,70 грн.

Керуючись ст. 241, ч. 3 ст. 243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_9 , РНОКПП НОМЕР_1 ), фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 ( пр. Свободи, буд. 1 кв. 22, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Виконавчого комітету Ужгородської міської ради (пл. Поштова, буд. 3, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, ), де третя особа Департамент міського господарства Ужгородської міської ради (м. Ужгород, пл. Поштова, 3, ) про визнання протиправними дій, скасування окремих частин рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

2. Визнати незаконними дії Виконавчого комітету Ужгородської міської ради в частині відмови у продовженні строку дії дозволів на розміщення об`єктів зовнішньої реклами фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 та фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 , що вказані у підпунктах 3.2.1, 3.2.2 пункту 3.2 та пункті 3.3 рішення Виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 326 від 18.09.2019 року «Про продовження та відмову у продовженні строку дії дозволів на розміщення об`єктів зовнішньої реклами»

3. Скасувати підпункт 3.2.1 та підпункт 3.2.2 пункту 3.2 та пункт 3.3 рішення Виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 326 від 18.09.2019 року «Про продовження та відмову у продовженні строку дії дозволів на розміщення об`єктів зовнішньої реклами».

4. Зобов`язати Виконавчий комітет Ужгородської міської ради продовжити дію дозволів на розміщення об`єктів зовнішньої реклами терміном на 5 (п`ять) років , а саме:

Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_2 на розміщення рекламних конструкцій (сітілайти) розміром 1,2 м х 1,8 м за адресами:

- вул. Августина Волошина - вул. Корзо (біля аптеки) -1 од . ;

- вул. Августина Волошина ( біля Укрсиббанку ) - 1 од.;

- вул . Августина Волошина (біля костелу) - 1 од.;

- вул. Августина Волошина - 1 од.;

- вул. Августина Волошина (біля музичного училища) - 1 од.;

- вул. Августина Волошина (біля Райффайзенбанку) - 1 од.;

- вул. Августина Волошина (біля дегустаційного залу «Шардоне») - 1 од.;

- вул. Августина Волошина - вул. Корзо - 1 од.;

- вул. Августина Волошина (біля Пасажу) - 1 од.;

- пл. Театральна (біля річки) - 1 од.;

- пл. Театральна (біля Лялькового театру) - 1 од.;

- вул. Олександра Довженка - пл. Жупанатська - 1 од.;

- вул. Олександра Довженка - пл. Жупанатська - 1 од.;

- пл. Корятовича (біля ТЦ «Люксор плаза») - 1 од.;

- вул. Підгірна - Міклоша Берчені - 1 од.

На розміщення рекламних конструкцій (білборди) розміром 6 м х 3 м за адресами:

- вул. Льва Толстого - 1 од.;

- вул. Льва Толстого , 44 - 1 од.

Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 на розміщення рекламної конструкції (сітілайт) розміром 1,2 м х 1,8 м, що знаходиться за адресою: м. Ужгород, пл. Жупанатська, 1- 1 од ., згідно поданих ними заяв.

5. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

6. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Виконавчого комітету Ужгородської міської ради на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір в сумі 3850,00 (три тисячі вісімсот п`ятдесят гривень) грн.

7 Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Виконавчого комітету Ужгородської міської ради на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 судовий збір в сумі 2566,70 (дві тисячі п`ятсот шістдесят шість гривень сімдесят копійок) грн.

8. Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду в строки визначені ст. 295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається у відповідності до вимог п. 15.5 ч. 1 Розділу VІІ "Перехідні положення" КАС України.

СуддяМ.М. Луцович

Відповідно до ч. 3 ст. 243 КАС України рішення суду у повному обсязі складено та підписано суддею 24.03.2020 року.