Справа № 160/1514/20
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2020-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 березня 2020 рокуСправа № 160/1514/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Голобутовського Р.З.
секретаря судового засідання Вербного Д.С.
позивача ОСОБА_1
представника позивача Пльонкіної О.Л.
представника відповідача Мигаленко І.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін у м. Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги, рішення,
07.02.2020 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі - відповідач), в якій просить:
В обґрунтування позовної заяви зазначено, що позивач не погоджується з висновками акту документальної планової перевірки від 02.01.2020 року №8/04-36-33-06/ НОМЕР_1 , які стали підставою для прийняття оспорюваних податкових повідомлень-рішень, вимоги та рішення про нарахування штрафних санкцій. Спірні правовідносини виникли з приводу неправомірності включення у перевіряємий період до складу витрат, які враховуються при обчисленні чистого оподатковуваного доходу, витрат на утримання основних засобів подвійного призначення: амортизація екскаватора, послуги з ремонту та обслуговування вантажного автомобіля, напівпричепа, навантажувача, екскаватора, придбання запчастин, оливи, шин на загальну суму 1233843,38 грн., що потягло за собою завищення валових витрат у 2017 році на суму 319801,97 грн., 2018 році на суму 914041,41 грн. Позивач не погоджується з відповідачем щодо прийнятих податкових повідомлень-рішень, оскільки вважає, що відповідно до чинного законодавства фізична особа-підприємець, яка перебуває на загальній системі оподаткування, має права відносити до складу витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, вартість матеріалів, комплектуючих виробів, запасних частин та інших матеріалів, а також витрати на проведення ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних засобів. Позивачем за перевіряємий період здійснювалася господарська діяльність транспортного оброблення вантажів та надавались послуги перевезення вантажу транспортними засобами (сідельний тягач MANTGS 21/440BLS-WW, напівпричіп WIELTON NW-3, фронтальний навантажувач HYUNDAI HL-780-7A НОМЕР_2 , екскаватор VOLVO EC240BLC, гідравлічний екскаватор CATERPILLAR, модель 326D2L), які використовувались в підприємницькій діяльності. Відтак, дохід залежить від експлуатації можливостей транспортних засобів, якими позивач власне і надає послуги транспортного оброблення вантажів та перевезення вантажів своїм контрагентам. У зв`язку з чим позивач вважає, що витрати пов`язані із заміною запасних частин, автогуми, антифризу, рідин, очисників, води дистильованої, герметиків вказаних транспортних засобів та технічне обслуговування, ремонт їх, за період з 01.01.2017 року по 31.12.2018 року правомірно віднесено до складу витрат. Всі витрати належним чином підтверджені, тому порушень п. 177.2, пп. 177.4.5. п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України не було. Позивач також зауважив, що чинне законодавство не містить визначення (критеріїв), за яких обставин (умов) основні засоби подвійного призначення визначаються такими, що мають ознаки подвійного призначення, які б відповідно мали визначати, на які цілі вантажні автомобілі, екскаватори, навантажувачі можуть використовуватись частково/повністю фізичною особою-підприємцем через те, що їх власником є фізична особа. Незрозумілим є також і те, яке подвійне призначення (окрім надання послуг з перевезення) може мати такий транспортний засіб, як сідловий тягач та напівпричіп екскаватора, фронтальний навантажувач, якщо у кожного із них є своє спеціальне застосування. Що стосується виключення відповідачем зі складу валових витрат суми амортизації гідравлічного екскаватора, позивачем зазначено, що згідно з п.14, п. 15 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби», в редакції, яка була чинною на момент спірних відносин, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 27.04.2000 р. №92, первісна вартість основних засобів основних засобів збільшується на суму витрат, пов`язаних з поліпшенням об`єкта (модернізація, модифікація, добудова, дообладнання, реконструкція тощо), що призводить до збільшення майбутніх економічних вигод, первісно очікуваних у зв`язку з використанням об`єкта. Витрати, що здійснюються для підтримання об`єкта в робочому стані (проведення технічного огляду, нагляду, обслуговування, ремонту тощо) та одержання первісно визначеної суми майбутніх економічних вигод від його використання, включаються до складу витрат. З урахуванням викладеного, позивач вважає, що завищень витрат за рахунок придбання запасних частин до транспортних засобів не було, відтак, не було і порушень у зобов`язаннях зі сплати військового збору та по єдиному внеску, тому просить скасувати оспорювані рішення як протиправні.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.02.2020 року відкрито провадження у адміністративній справі; справу №160/1514/20 призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.
03.03.2020 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначено, що доводи позивача про безпідставність донарахування зобов`язань та штрафних санкцій є такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства. У ході первірки встановлено, що ФО-П ОСОБА_1 до складу витрат включив витрати на утримання транспортних засобів подвійного призначення, а саме сідельного тягача MANTGS 21.440 BLS-WW, напівпричепа W1ELTON NW-3, фронтального навантажувача (колісного) Hyundai HL-780-7A НОМЕР_2 , екскаватор VOLVO НОМЕР_3 та гусеничного-екскаватора Caterpillar, модель 326D2L - шиномонтаж, придбання запчастин, шин, рідин, олив рідин та інше, послуг по ремонту та обслуговуванню транспортних засобів на загальну суму 7996983 грн., з них у 2017 році 319801,97 грн., у 2018 році 470896,33 грн. Витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування фізичної особи - підприємця на загальній системі оподаткування мають бути фактично здійснені, безпосередньо пов`язані з отриманням доходу та підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарське: операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. ФО-П ОСОБА_1 не надано до перевірки акти списання запчастин, мастил, рідин, антифризу, герметика, олив, автогум, а також акти виконаних робіт із зазначенням транспортних засобів, на які були списані матеріали та виконані роботи (послуг). Також, ФО-П ОСОБА_1 включив до складу витрат 2018 року амортизацію придбаного у 2017 році гідравлічного екскаватора Caterpillar, модель 326D2L (гусеничний) у сумі 443145,08 грн. Згідно з пп. 177.4.5 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат підприємця, зокрема, витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею. Положеннями пп. 177.4.6 п. 177.4 ст.177 ПК України визначено, що зазначені у цій статті підприємці мають право (за власним бажанням) включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням їх господарської діяльності, амортизаційні відрахування з відповідним веденням окремого обліку таких витрат. При цьому, амортизації підлягають: витрати на придбання основних засобів та нематеріальних активів; витрати на самостійне виготовлення основних засобів. Не підлягають амортизації такі основні засоби подвійного призначення, зокрема, легкові та вантажні автомобілі. Вказані транспорті засоби не є вантажними автомобілями, а тому не підпадають під категорію витрат, зазначених в пп.177.4.6 п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України. Водночас, Податковим кодексом України не передбачено визначення (критерії), за яких обставин (умов) основні засоби подвійного призначення визнаються такими, що мають ознаки подвійного призначення, які б відповідно мали визначити, на які цілі вантажні автомобілі можуть використовуватись частково/повністю фізичної особою-підприємцем через те, що їх власником є фізична особа. Основною ознакою вантажного автомобіля, в порівнянні з іншими транспортними засобами, є його використання з метою перевезення вантажів. Разом з тим, відповідно до Закону України «Про автомобільний транспорт» транспортні засоби за своїм призначенням поділяються на такі різновиди: загального призначення - транспортний засіб, не обладнаний спеціальним устаткуванням і призначений для перевезення пасажирів або вантажів, до якого, в тому числі, відноситься напівпричіп з бортовою платформою відкритого або закритого типу; спеціалізованого призначення - транспортний засіб, який призначений для перевезення певних категорій пасажирів чи вантажів, до яких, в тому числі, відноситься сідельний тягач; спеціального призначення - транспортний засіб, призначений для виконання спеціальних робочих функцій. Відповідно до норм Закону України «Про автомобільний транспорт» напівпричіп - причіп, вісь (осі) якого розміщено позаду центра мас транспортного засобу (за умови рівномірного завантаження) і який обладнано зчіпним пристроєм, що забезпечує передачу горизонтальних і вертикальних зусиль на інший транспортний засіб, що виконує функції тягача. Згідно з визначенням поняття «сідельний тягач», наведеним у Правилах перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорт)" України від 14.10.1997 №363, таким є автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для буксирування напівпричепа. З наведеного слідує, що сідельний тягач та напівпричіп, враховуючи їх цільове призначення, належать до транспортних засобів в розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт», а тому підлягають під класифікацію за критеріями, визначеними даним законодавчим актом. Крім того, підпунктом 21 пункту 4 розділу І Правил охорони праці під час експлуатації навантажувачів, затверджених наказом Міністерства соціальної політики України від 27.08.2018 року №1220, визначено, що навантажувач - машина циклічної дії, що належить до безрейкового долішнього транспорту (технологічних транспортних засобів), обладнана підіймальним механізмом (вантажопідіймачем) і вилами (платформою) або одним із змінних вантажозахоплювальних пристроїв для забезпечення підіймання, транспортування, навантаження, розвантаження, штабелювання та укладання вантажів. З урахуванням наведеного, вантажні транспортні засоби, у т.ч. навантажувачі, екскаватори відносяться до основних засобів подвійного призначення, придбання та утримання яких не включається до складу витрат підприємця. Відтак, позивачем безпідставно включено до складу витрат, які враховуються при обчисленні чистого оподатковуваного доходу, витрати на утримання основних засобів подвійного призначення (амортизація екскаватора, послуг з ремонту та обслуговуванню вантажного автомобіля, напівпричепа, навантажувача, екскаватора, придбання запчастин, рідин, олив, шин) на загальну суму 1233843,38 грн. У результаті допущених порушень позивачу цілком обґрунтовано донараховано єдиний внесок з чистого оподатковуваного доходу та військовий збір Зважаючи на викладене, оскаржувані рішення прийняті відповідачем на підставі, у межах та у спосіб, що передбачений чинним законодавством, підстави для задоволення позову відсутні.
У судовому засіданні позивач та представник позивача просили задовольнити позовну заяву за викладених у ній підстав.
Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, посилаючись на доводи, що викладені у відзиві на позовну заяву.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторін, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) зареєстрований фізичною особою-підприємцем виконкомом Дніпродзержинської міської ради Дніпропетровської області 07.05.2002 року, номер державної реєстрації 0012250, перебуває на обліку у Головному управлінні ДПС у Дніпропетровській області (далі Кам`янська ДПI) як платник податків.
Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань види діяльності ФО-П ОСОБА_1 за КВЕД:
52.24 - транспортне оброблення вантажів (основна); 45.19 торгівля іншими автотранспортними засобами; 46.69 оптова торгівля іншими машинами й устаткуванням; 49.41 вантажний автомобільний транспорт; 52.29 інша допоміжна діяльність у сфері транспорту та інше.
Згідно з планом-графіком проведення планових перевірок суб`єктів господарювання на 2019 рік, наказу керівника Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 20.11.2019 року №1375-п та від 16.12.2019 року №1663-п, повідомлення від 20.11.2019 року №587 у період з 04.12.2019 року по 23.12.2019 року працівниками відповідача проведено документальну планову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період 01.01.2017 року по 31.12.2018 року.
За результатами перевірки складено акт №8/04-36-33-06/ НОМЕР_1 від 02.01.2020 року.
За висновком акту №8/04-36-33-06/ НОМЕР_1 від 02.01.2020 року документальною плановою виїзною перевіркою встановлено порушення ФО-П ОСОБА_1 :
Виявлені у ході перевірки порушення обґрунтовані в акті перевірки наступним чином.
Перевіркою правильності ведення обліку, достовірності, повноти нарахування і сплати податків (зборів), єдиного внеску, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, а також дотримання валютного та іншого законодавства, встановлено, що у періоді з 01.01.2017 року по 31.12.2018 року ФО-П ОСОБА_1 здійснював діяльність на загальній системі оподаткування відповідно до ст. 177 Податкового кодексу України.
У ході перевірки встановлено, що ФО-П ОСОБА_1 до складу витрат включив витрати на утримання транспортних засобів подвійного призначення, а саме: сідельного тягача MANTGS 21.440BLS-WW, напівпричепа WIELTON NW-3, фронтального навантажувача (колісного) HYUNDAI HL-780-7A НОМЕР_2 , екскаватора VOLVO НОМЕР_3 , гусеничного екскаватора CATERPILLAR, модель 326D2L - шиномонтаж, придбання запчастин, шин, рідин, олив та інше, послуг по ремонту та обслуговуванню транспортних засобів на загальну суму 790698,30грн. з них: у 2017 році 319801,97 грн., у 2018 році 470896,33 грн. А саме:
ФО-П ОСОБА_1 до складу витрат 2017 року включено вартість придбаних запасних частин, оливи, автогуми, послуг по ремонту та ТО транспортних засобів на загальну суму 319801,97 грн., з них:
177904,02 грн. запасні частини до транспортних засобів,
До складу витрат 2018 року включено вартість придбаних запасних частин, оливи, автогуми, послуг по ремонту та ТО транспортних засобів на загальну суму 470896,33 грн., з них:
228557,61 грн. запасні частини до транспортних засобів,
Також, ФО-П ОСОБА_1 включив до складу витрат 2018 року амортизацію придбаного у 2017 році гідравлічного екскаватора CATERPILLAR, модель 326D2L (гусеничний) у сумі 443145,08 грн.
Враховуючи, що вантажні транспортні засоби, у т.ч. навантажувачі, екскаватори відносяться до основних засобів подвійного призначення, придбання і утримання яких не включається до складу витрат підприємця.
Враховуючи дію прямої норми п.п. 177,4.5 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України фізична особа підприємець не має права включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням його господарської діяльності, витрати на утримання, технічне обслуговування і ремонт основних засобів подвійного призначення.
Таким чином, в порушення п. 177.2, п.п. 177.4.5 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України ФО-П ОСОБА_1 за перевіряємий період було безпідставно включено до складу витрат, які враховуються при обчисленні чистого оподатковуваного доходу витрати, на утримання основних засобів подвійного призначення (амортизація екскаватора, послуги з ремонту та обслуговуванню вантажного автомобіля, напівпричепа, навантажувача, екскаватора, придбання запчастин, рідин, олив, шин), на загальну суму 1233843,38 грн., в т.ч. за 2017 рік 319801,97 грн., за 2018 рік - 914041,41 грн.
Перевіркою правильності визначення чистого оподатковуваного доходу, відображеного у податковій декларації про майновий стан і доходи за 2017-2018 роки, встановлено заниження на загальну суму 1233843,38 грн., в т.ч. за 2017 рік 319801,97 грн., за 2018 рік - 914041,41 грн., внаслідок чого завищення витрат, чим порушено п. 177.2, п.п. 177,4.5 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України (а. 7-9 акту перевірки).
На підставі висновків акту перевірки, відповідачем винесено наступні рішення:
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює Податковий кодекс України (далі ПК України).
Підпунктом 14.1.36. п. 14.1 ст. 14 ПК України встановлено, що господарською діяльністю є діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Пунктом 44.1 ст. 44 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
У відповідності до пп. 162.1.1. п. 162.1 ст. 162 ПК України, платниками податку є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.
Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, визначений ст. 177 ПК України.
Так, згідно з п. 177.1 ст. 177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.
Об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи підприємця (п. 177.2 ст. 177 ПК України).
До переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:
177.4.1. витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;
177.4.2. витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);
обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;
177.4.3. суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;
177.4.4. інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.
Не включаються до складу витрат підприємця (підпункт 177.4.5 п. 177.4 ст. 177 ПК України):
- витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою-підприємцем;
- витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації;
- витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею;
- документально не підтверджені витрати.
Відповідно до пп. 177.4.6. п. 177.4 ст. 177 ПК України зазначені у цій статті підприємці мають право (за власним бажанням) включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням їх господарської діяльності, амортизаційні відрахування з відповідним веденням окремого обліку таких витрат. При цьому амортизації підлягають:
витрати на придбання основних засобів та нематеріальних активів;
витрати на самостійне виготовлення основних засобів.
Не підлягають амортизації та повністю включаються до складу витрат звітного періоду витрати на: проведення ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних засобів; ліквідацію основних засобів (у частині залишкової вартості).
Не підлягають амортизації такі основні засоби подвійного призначення:
- об`єкти житлової нерухомості;
- легкові та вантажні автомобілі.
Таким чином, законодавець чітко визначив, до складу витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, не включаються витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення. При цьому, не підлягають амортизації такі основні засоби подвійного призначення як вантажні автомобілі.
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 №71-VIII, запроваджено військовий збір.
Відповідно до пп. 1.1 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 ПК України.
Відповідно до п.п. 1.2, 1.3 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України об`єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені статтею 163 ПК України. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування.
Згідно з п.п. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.
Відповідно до п.п. 164.1.3 п. 164.1 ст. 164 ПК України загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу.
Об`єктом оподаткування фізичної особи - підприємця є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця (п. 177.2 ст. 177 Кодексу).
Як встановлено судом, у період, який перевірявся, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 перебував на загальній системі оподаткування та здійснював господарську діяльність з транспортного оброблення вантажів, з надання послуг по перевезенню вантажів наступними транспортними засобами: сідловий тягач MANTGS 21.440BLS-WW, напівпричеп WIELTON NW-3, фронтальний навантажувач (колісний) HYUNDAI HL-780-7A НОМЕР_2 , екскаватор VOLVO EC240BLC, гідравлічний гусеничний екскаватор CATERPILLAR, модель 326D2L.
Протягом періоду, що перевірявся, до складу витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, включено витрати на утримання означених транспортних засобів у вигляді витрат на придбаних запасних частин, оливи, антифриз, рідини, очисників, герметиків, витрат на технічне обслуговування транспортних засобів, ремонт, миття, придбання автогуми, всього на загальну суму 790698,30 грн. з них: у 2017 році 319801,97 грн., у 2018 році 470896, 33 грн., а також амортизацію придбаного у 2017 році гідравлічного екскаватора у сумі 443145, 08 грн.
Відповідач в якості підстави для висновку про завищення протягом спірного періоду витрат та констатування порушення позивачем п. 177.2, п. п. 177.4.5 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України зазначено, що ФО-П ОСОБА_1 було безпідставно включено до складу витрат, які враховуються при обчисленні чистого оподатковуваного доходу, витрати на утримання основних засобів подвійного призначення (амортизація екскаватора, послуги з ремонту та обслуговуванню вантажного автомобіля, напівпричепа, навантажувача, екскаватора, придбання запчастин, рідин, олив, шин), оскільки вантажні транспортні засоби, у т.ч. навантажувачі, екскаватори відносяться до основних засобів подвійного призначення, придбання і утримання яких не включається до складу витрат підприємця.
Суд критично оцінює означену позицію відповідача, виходячи з такого.
Для правильного вирішення спірних правовідносин необхідно з`ясувати, чи відносяться транспортні засоби позивача (сідловий тягач, напівпричіп, фронтальний навантажувач, екскаватор) до основних засобів подвійного призначення, а саме до вантажних транспортних засобів у розумінні Податкового кодексу України.
Вирішальним фактором при віднесенні транспортного засобу до відповідної категорії є його технічні умови, сфера застосування та призначення.
Закон України «Про автомобільний транспорт» № 2344-ІІ від 05.04.2001 (далі - Закон №2344-ІІІ) визначає засади організації та діяльності автомобільного транспорту.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобіль - колісний транспортний засіб, який приводиться в рух джерелом енергії, має не менше чотирьох коліс, призначений для руху безрейковими дорогами і використовується для перевезення людей та (чи) вантажів, буксирування транспортних засобів, виконання спеціальних робіт.
Автомобільний транспортний засіб - колісний транспортний засіб (автобус, вантажний та легковий автомобіль, причіп, напівпричіп), який використовується для перевезення пасажирів, вантажів або виконання спеціальних робочих функцій.
При цьому автомобіль вантажний - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів.
Автомобіль легковий - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення пасажирів з кількістю місць для сидіння не більше ніж дев`ять з місцем водія включно.
Відповідно до Закону України «Про автомобільний транспорт» напівпричіп - причіп, вісь (осі) якого розміщено позаду центра мас транспортного засобу (за умови рівномірного завантаження) і який обладнано зчіпним пристроєм, що забезпечує передачу горизонтальних і вертикальних зусиль на інший транспортний засіб, що виконує функції тягача.
Отже, Закон України «Про автомобільний транспорт» визначає ознаки за якими напівпричіп відрізняється від автомобіля.
Так, напівпричіп не приводиться в рух джерелом енергії та за своїм призначенням не виконує функції щодо перевезення людей чи вантажів.
Таким чином, напівпричіп за своїм призначенням не виконує функції щодо перевезення людей чи вантажів та виконує функції тягача.
Щодо сідлових тягачів Закон №2344-ІІІ не містить визначення терміну сідловий тягач.
Водночас, згідно з Українською класифікацією товарів зовнішньоекономічної діяльності, затвердженої Законом України «Про Митний тариф України» від 19.09.2013 № 584-VII, сідловий тягач належить до товарної позиції трактори колісні для напівпричепів (код 8701 20). При цьому трактор не відноситься ні до вантажних, ні до легкових автомобілів.
Крім цього, згідно з визначенням поняття «сідловий тягач», наведеного у Правилах перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 р. № 363, таким є автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для буксирування напівпричепа.
Щодо навантажувачів та екскаваторів необхідно зазначити наступне.
Згідно з п. п. 21 п. 4 розділу І Правил охорони праці під час експлуатації навантажувачів, затверджених наказом Міністерства соціальної політики України від 27.08.2018 року №1220, навантажувач машина циклічної дії, що належить до безрейкового долішнього транспорту (технологічних транспортних засобів), обладнана підіймальним механізмом (вантажопідіймачем) і вилами (платформою) або одним із змінних вантажозахоплювальних пристроїв для забезпечення підіймання, транспортування, навантаження, розвантаження, штабелювання та укладання вантажів.
Екскаватор самохідна землерийна машина для виймання, переміщення ґрунтів, гірських порід, корисних копалин, різних сипких та кускових матеріалів.
Згідно з Українською класифікацією товарів зовнішньоекономічної діяльності, затвердженої Законом України «Про Митний тариф України» від 19.09.2013 № 584-VII, екскаватор належить до товарної позиції лопати механічні, екскаватори та одноковшові навантажувачі (код 8429 40), фронтальні навантажувачі до позиції одноковшові фронтальні навантажувачі (код 8429 51), та не належать ані до вантажних автомобілів, ані до легкових автомобілів.
Отже, основною характеристикою напівпричіпу, сідлового тягача, фронтального навантажувача та екскаватора не є перевезення людей чи вантажу, ці транспортні засобі призначені для виконання певних спеціальних функцій.
Відповідно до ст. 1 Закону №2344 транспортний засіб спеціального призначення - транспортний засіб, призначений для виконання спеціальних робочих функцій (для аварійного ремонту, автокран, пожежний, автобетономішалка, вишка розвідувальна чи бурова на автомобілі, для транспортування сміття та інших відходів, технічна допомога, автомобіль прибиральний, автомобіль-майстерня, радіологічна майстерня, автомобіль для пересувних телевізійних і звукових станцій тощо).
З огляду на зазначене, напівпричіп, сідловий тягач, фронтальний навантажувач та екскаватор згідно з чинним законодавством не відносяться до основних засобів подвійного призначення, а є транспортними засобами спеціального призначення.
Витрати позивача на утримання означених транспортних засобів належним чином підтверджені наявними в матеріалах справи первинними документами: видатковими накладними, актами виконаних робіт, виписками з банківських установ про рух коштів за 2017-2018 роки, актами списання запасних частин та паливно-мастильних матеріалів.
За таких обставин, суд вважає, що позивачем цілком правомірно у спірний період віднесено до витрат, які враховуються при обчисленні чистого оподатковуваного доходу, витрати на утримання транспортних засобів спеціального призначення (амортизація екскаватора, послуги з ремонту, придбання запчастин, рідин, олив, антифриз, очисників, герметиків, витрат на технічне обслуговування цих транспортних засобів, миття, придбання автогуми.
Суд зауважує, що Податковий кодекс України не містить визначення (критеріїв) за яких обставин (умов) основні засоби подвійного призначення визначаються такими, що мають ознаки подвійного призначення, які б відповідно мали визначати на які цілі вантажні автомобілі можуть використовуватись частково/повністю фізичною особою-підприємцем через те, що їх власником є фізична особа.
Підпунктом 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 ПК України визначено, що презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.
За змістом указаної норми, за умови подання платником податків усіх належним чином оформлених документів, передбачених податковим законодавством, дані податкового обліку вважаються сформованими платником податків правомірну (обґрунтовано).
Презумпція добросовісності платника податків означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об`єктивно відтворюють господарські операції, що є об`єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов`язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом.
Відповідачем не доведено, що транспортні засоби позивача (напівпричіп, сідловий тягач, фронтальний навантажувач та екскаватори) належать до основних засобів подвійного призначення у розумінні Податкового кодексу України, а відтак, витрати на їх утримання не підлягають включенню до складу витрат підприємця.
Згідно з п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір у розмірі 1,5 відсотків об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.
Відповідно до п. п. 161.1.1 п. 161 ПК України платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 Податкового кодексу, а саме фізична особа - резидент (нерезидент), яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.
Крім того, п. п. 161.1.5 п. 161 ПК України передбачено, що відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені ст. 171 ПК України.
Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-VI від 08.07.2010 року (далі - Закон №2464-VI) визначаються правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.
Частиною 1 ст. 4 Закону №2464-VI визначено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Базою нарахування єдиного внеску для платників, зазначених у п.4 ч.1 ст.4 Закону №2464 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) є сума доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладанню податком на доходи фізичних осіб.
Рішення про застосування штрафних санкцій № від 20.01.2020 року прийнято за виявлене у ході перевірки порушення п. 4 ч. 1 ст. 4, п. 1 ч. 2 ст. 6, п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 11 ст. 8, п. 2 ст. 9 розділу ІІІ Закону №2464-VІ та донарахованого 194853, 31 грн. єдиного внеску.

Суд враховує те, що вимога та рішення про застосування фінансових санкцій є похідними від податкового повідомлення-рішення № від 27.01.2020 року.

Судом встановлено, що відповідач протиправно донарахував позивачу податок на доходи фізичних осіб за спірний період, у результаті чого неправомірно донарахував єдиний внесок та штрафні санкції.

Так, вимога №Ф- від 20.01.2020 року про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску на суму 194853, 31 грн. та рішення № від 20.01.2020 року про застосування штрафних санкцій на суму 46473, 44 грн. є протиправними та підлягають скасуванню.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача

За змістом статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У розумінні ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Обставини справи свідчать про те, що відповідні критерії відповідачем не дотримані, що зумовило звернення позивача за захистом своїх порушених прав до суду.

З огляду на викладене, суд вважає, що податкові повідомлення-рішення № від 27.01.2020 року, № від 27.01.2020 року, рішення № від 20.01.2020 року та вимога № від 20.01.2020 року прийняті відповідачем не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, й не відповідають критеріям, визначеним п. 1, п. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відтак, позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Частиною 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Так, сплачений позивачем судовий збір за подання позовної заяви до суду у сумі 6022,27 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань. Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 77, 90, 139, 242-243, 245-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (вул. Сімферопольська, 17А, м. Дніпро, 49005, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги, рішення задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Р» № від 27.01.2020 року Головного управління ДПС у Дніпропетровській області.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Р» № від 27.01.2020 року Головного управління ДПС у Дніпропетровській області.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №Ф- від 20.01.2020 року.

Визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій № від 20.01.2020 року Головного управління ДПС у Дніпропетровській області.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 6022 (шість тисяч двадцять дві) грн. 27 коп. відповідно до платіжного доручення від 06.02.2020 року №22.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне рішення складено 23 березня 2020 року.

Суддя Р.З. Голобутовський