Справа № 520/9179/19
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2020-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2020 р. Справа № 520/9179/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бенедик А.П.,

Суддів: Донець Л.О. , Гуцала М.І. ,

за участю секретаря судового засідання Соколової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду в м. Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Харчові технології" на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Зоркіна Ю.В.) від 30.10.2019 року (повний текст рішення складено 11.11.2019 року) по справі №520/9179/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Харчові технології "

до Головного управління ДПС у Харківській області

про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Харчові технології", звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Харківській області, в якому просив скасувати податкове повідомлення-рішення № від 21.05.2019р. про донарахування податкового зобов`язання з податку на прибуток на суму 60751.00 грн., з яких 48601.00 грн. за основним платежем та 12150.00 грн. за штрафними фінансовими санкціями.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення не відповідає приписам чинного законодавства, порушує права та законні інтереси позивача. Вказує, що податковим органом допущено порушення процедури організації, проведення камеральної перевірки, тоді як підприємством допущена технічна помилка під час заповнення податкової звітності, яка усунута у подальшому шляхом подання уточнюючої декларації.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 02.10.2019 року замінено відповідача - Головне управління ДФС у Харківській області, на його правонаступника - Головне управління ДПС у Харківській області.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 30.10.2019 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Позивач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.10.2019 року та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач посилається на безпідставність та необґрунтованість оскаржуваного рішення суду внаслідок порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Вказує, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов до неправомірного висновку щодо законності та обґрунтованості оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Відповідач надав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представники сторін про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні суду апеляційної інстанції заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив відмовити в її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що співробітниками податкового органу проведено камеральну перевірку даних, задекларованих у податковій звітності з податку на прибуток ТОВ Харчові технології за 2018 рік, за результатами якої складено акт від 22.03.2019 року № 217/20-40-50-05-05/32870204.

Під час перевірки податковий орган дійшов висновку про порушення позивачем ст.135 Податкового кодексу України (далі - ПК України) в частині заниження податкових зобов`язань з податку на прибуток 48601 грн.

Вказаний акт направлено на податкову адресу позивача, проте, повернутий до контролюючого органу 06.05.2019 з відміткою за закінченням терміну зберігання. Про неможливість вручення акту камеральної перевірки відповідачем складено акт від 08.05.2019 № 2979/20-40-50-05-05/32870204.

За результатами перевірки прийняте податкове повідомлення-рішення від 21.05.2019 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств у загальному розмірі 60751.00 грн., у т.ч. 48601.00 грн. за основним платежем та 12150.00 грн. за штрафними фінансовими санкціями.

Не погодившись з вищезазначеним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції дійшов висновку про їх необґрунтованість, оскільки контролюючим органом було дотримано порядок проведення перевірки та правомірності прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

ПК України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (ст. 1 ПК України).

Відповідно до п.61.1 ст.61 ПК України, податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Згідно ст. 62 ПК України, податковий контроль здійснюється шляхом: ведення обліку платників податків; інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючих органів; перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин; моніторингу контрольованих операцій та опитування посадових, уповноважених осіб та/або працівників платника податків відповідно до статті 39 цього Кодексу.

Згідно пп.20.1.4 п.20.1 ст. 20 ПК України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до п.75.1 ст.75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Підпунктом 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України визначено, що камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.

Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Як вбачається з акту камеральної перевірки, при її проведенні податковим органом використовувались податкова декларація позивача за 2018 рік від 27.02.2019 року №, фінансовий звіт суб`єкта малого підприємництва за 2018 рік від 28.02.2019 року №, надані до Слобожанського управління ГУ ДФС у Харківській області в електронному вигляді та інформаційні системи ДФС України.

Як зазначив під час апеляційного розгляду представник відповідача, під час камеральної перевірки податковим органом не досліджувались будь-які інші документи та не випробовувалась у платника додаткова інформація. Підставою для висновків про заниження податкових зобов`язань слугував саме аналіз даних податкової звітності.

Таким чином, відповідач при проведенні камеральної перевірки, використовуючи подані позивачем документи, досліджуючи правильність відображених у звітності показників, правильності обчислення та нарахування податку, діяв відповідно до норм ПК України.

Колегія суддів вважає помилковими посилання скаржника на правову позицію Верховного Суду, яка викладена у постанові від 15.05.2018 року у справі №804/6286/17, оскільки предметом вказаної справи було правомірність збільшення суми грошового зобов`язання з ПДВ внаслідок виявлення в Єдиному реєстрі податкових накладних під час проведення камеральної перевірки податкової накладної, сума податку на додану вартість за якою не задекларована у поданій податковій звітній декларації з цього податку.

На підставі вищевикладеного, доводи скаржника щодо виходу відповідачем за межі предмету камеральної перевірки є необґрунтованими.

Положеннями п.п. 46.1, 46.5 ст.46 ПК України визначено, що податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку. Форма податкової декларації встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою (п.54.1 ст.54 ПК України).

За наслідком проведеної камеральної перевірки даних податкової звітності позивача з податку на прибуток підприємства за 2018 рік встановлено, що згідно декларації податку на прибуток позивача від 27.02.2019, додатком до нього виступає фінансовий звіт (в графі декларації «Наявність додатків» - вказано «ФЗ12+»). У фінансовому звіті (код рядка 2290) ТОВ «Компанія «Харчові технології» визначено фінансовий результат до оподаткування в сумі 418,3 тисяч гривень. Водночас, в декларації, дані якої мають ґрунтуватись на даних фінансового звіту, в графі фінансовий результат до оподаткування сума інша, а саме - 148 296 гривень (код рядка 02).

Положеннями п.п.134.1.1 п. 134.1 ст.134 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу (п.135.1 ст.135 ПК України)

Оскільки відповідно до приписів підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України податок на прибуток підприємств визначається виходячи з фінансового результату до оподаткування, визначеного у фінансовій звітності суб`єкта господарювання, контролюючим органом було обґрунтовано зроблено висновок про його заниження в декларації з податку на прибуток у сумі 270 004 (418 300 грн. - 148 296 грн.).

Колегія суддів відхиляє доводи скаржника на факт самостійного виявлення та усунення помилки, виходячи з наступного.

Так, за приписами п. 50.1 ст. 50 ПК України, у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Під час розгляду справи встановлено, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення було отримано позивачем засобами поштового зв`язку 23.05.2019 року. Натомість, уточнюючий розрахунок подано підприємством лише 24.05.2019 року, що виключає факт самостійного виявлення помилок.

Відтак, оскільки уточнюючий розрахунок до податкової декларації з податку на прибуток не існував на момент прийняття оскаржуваного рішення, він не може бути визнаний в якості обґрунтованого доводу щодо його протиправності, оскільки фактично дана обставина виникла вже після прийняття рішення.

З приводу посилання заявника скарги на необізнаність про факт проведення контролюючим органом камеральної перевірки до моменту отримання податкового повідомлення-рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно п.п. 42.2 ст. 42 ПК України, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення (абз. 6 п. 42.4 ст. 42 ПК України).

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується наявними в ній доказами, акт за результатами камеральної перевірки направлено позивачу засобами поштового зв`язку. Згідно з повідомленням про вручення поштового відправлення №991, лист повернуто без вручення по причині «За закінченням терміну зберігання».

ГУ ДФС у Харківській області листом від 26.04.2019 №21424/10/20-40-50-05-13 звернулось до Харківської дирекції Акціонерного товариства «Укрпошта» щодо надання інформації про підстави невручення листа №991 з актом перевірки. На такий запит отримано лист від 17.05.2019 №07-13-772 (вхідний в ГУ ДФС у Харківській області від 20.05.2019 №35758/10) в якому повідомлено, що при доставці рекомендованого листа №991 двері не було відчинено, повідомлення про його надходження залишено в щілині дверей, повторне повідомлення було оформлене та доставлене 29.03.2019. У зв`язку з тим, що за одержанням листа ніхто не звернувся його було направлено за зворотною адресою.

Колегія суддів зазначає, що добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків.

Вказана правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 24.09.2019 року у справі №825/1109/16.

Згідно із ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи виконання податковим органом визначеного законом обов`язку щодо надіслання платнику податків кореспонденції, доводи скаржника щодо її неотримання не з вини суб`єкта владних повноважень не можуть бути визнані в якості підстави протиправності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до пп. 54.3.2 п. 54.3 статті 54 ПК України, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

На підставі викладеного, беручи до уваги встановлені під час розгляду справи обставини, правомірність дій відповідача при проведенні камеральної перевірки та обґрунтованість встановлених за наслідком проведеної перевірки порушень, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 77 та ч. 1 ст. 90 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, в суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Колегія суддів зазначає, що позивачем, як під час розгляду справи у суді першої інстанції так і під час її апеляційного перегляду, не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог.

Натомість, відповідач, будучи суб`єктом владних повноважень та заперечуючи проти позову, довів правовірність прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, що є предметом оскарження позивачем.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що приймаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження їй надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), добросовісно та розсудливо.

Згідно ч.1 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, позивача у справі.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Харчові технології" залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.10.2019 року по справі №520/9179/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя (підпис)Бенедик А.П.
Судді(підпис) (підпис) Донець Л.О. Гуцал М.І.
Повний текст постанови виготовлений 26.03.2020 року.