Справа № 540/1377/19
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2020-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2020 р.м.ОдесаСправа № 540/1377/19
Головуючий в 1 інстанції: Хом`якова В.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

доповідача, судді: Димерлія О.О.

суддів: Танасогло Т.М., Єщенка О.В.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2019 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправними та скасування рішень, -

УСТАНОВИВ:

У червні 2019 року Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі (відповідач), в якому просить визнати протиправними та скасувати :

- податкове повідомлення-рішення від 30.10.2018 № про донарахування податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 900 гривень;

- податкове повідомлення-рішення від 30.10.2018 № про донарахування податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 510 гривень;

- податкове повідомлення-рішення від 30.10.2018 року № про донарахування податкового зобов`язання з військового збору в сумі 82 грн. 50 коп.;

- вимогу № Ф- від 30.10.2018 року про сплату боргу (недоїмки, штрафи та пеню) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 1641 гривень 12 коп.;

- рішення № від 30.10.2018 р. про застосування штрафних санкцій в сумі 737 грн. 15 коп.;

- рішення № від 30.10.2018 р. про застосування штрафних санкцій в сумі 340 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що обов`язок з нарахування та виплати заробітної плати, сплаті податків з отриманого найманими працівниками доходу несе виключно роботодавець. Відповідно до абзацу 2 пункту 1 частини 1 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" № 2464-УІ від 08.07.2010 платниками єдиного внеску є також роботодавці. В своїй господарській діяльності працю найманих робітників на умовах трудових відносин позивач не використовує та не використовував. Громадянка ОСОБА_2 ніколи не була найманим робітником позивача, тому у вказаний період з 01.05.2018 по 30.06.2018, заробітна плата зазначеній громадянці позивачем не нараховувалася та не виплачувалася. Відсутні будь-які докази того, що позивач виступав роботодавцем зазначеної громадянки. Оскаржувані рішення контролюючого органу базуються лише на твердженнях ОСОБА_2 , що вона начебто працювала в магазині " ІНФОРМАЦІЯ_1 " у ФОП ОСОБА_1 . Висновки, зроблені в акті фактичної перевірки, не відповідають обставинам та не підтверджуються доказами.

За наслідками розгляду зазначеної справи Херсонським окружним адміністративним судом від 29 жовтня 2019 року прийнято рішення про задоволення позовних вимог.

В апеляційній скарзі Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, посилаючись на помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про відмову у позові в повному обсязі.

В судове засідання учасники справи не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, тому суд вважає можливим розглянути справу в порядку, визначеному ст. 311 КАС України.

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача, розглянув та обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив матеріали справи та вважає, що апеляційна скарга Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі не підлягає задоволенню.

Перевіряючи повноту з`ясування судом першої інстанції обставин справи та правильність застосування правових норм, апеляційний суд звертає увагу на таке.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа - підприємець, здійснює свою підприємницьку діяльність з роздрібної торгівлі продуктами харчування.

Працівниками Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 80.2.7 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України та на підставі наказу Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі №1030 від 02.10.2018, направлень від 03.10.2018 №627, №628, №629 проведена фактична перевірка магазину за адресою АДРЕСА_1 , в якому здійснює діяльність фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) з питання використання праці найманих осіб та належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків та внесків до бюджету.

До початку проведення фактичної перевірки працівниками відповідача пред`явлено та фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 службові посвідчення, наказ "Про проведення фактичної перевірки магазину за адресою АДРЕСА_1 " від 02.10.2018 №1030 та направлення на фактичну перевірку від 03.10.2018 №627, №628, №629, що підтверджується власним підписом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 у направленнях.

За результатами перевірки складено акт від 04.10.2018 № № 581/21-22-13- 06/ НОМЕР_1 .

Перевіркою встановлено порушення ФОП ОСОБА_3 :

- ст. 24 Кодексу законів про працю України та постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 №413, не укладення трудового договору з найманими працівниками та неповідомлення про прийняття працівників на роботу;

- пп. 1, 4 ст. 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування";

- пп.162.1.1 п.162.1 ст.162, пп..163.1.1 п.163.1 ст.163, пп.164.2.2 п.164.2 ст.164, пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України - не утримання податку на доходи фізичних осіб із заробітної плати на загальну суму 5148 грн.;

- пп.162.1.1 п. 162.1 ст.162, пп.163.1.1 п.163.1 ст.163, пп..164.2.2 п.164.2 ст.164, пп. 168.1.1 п. 168.1 ст.168, п.16-1 підрозділу 10 розд. XX Податкового кодексу України - занижено суму військового збору на загальну суму 429 грн.;

- п.119.2 ст.119 Податкового кодексу України - подання не у повному обсязі за І та II квартали 2018 Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ).

Із змісту акту вбачається, що під час перевірки була присутня громадянка ОСОБА_2 , яка надала письмові пояснення щодо працевлаштування в магазині позивача "ІНФОРМАЦІЯ_1" у періоді з 01.05.2018 по 30.06.2018 та отримання заробітної плати від позивача за цей період в сумі 4000 грн. В акті також зазначено, що повідомлення про прийнятих працівників, податковий розрахунок форми 1-ДФ, звіт по ЄСВ за вказаний період не подавався, ЄСВ з найманих працівників, ПДФО та військовий збір не утримувався та до бюджету не сплачувався.

Виходячи з вищезазначеного, відповідач дійшов висновку, що ФОП ОСОБА_1 використовував працю найманої особи без належного оформлення трудових відносин, при цьому позивач має обов`язок, як податковий агент, своєчасно та повно нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на корить платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок; подавати у строки, встановлені ПК України для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування.

Після ознайомлення зі змістом акту фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 відмовився від надання пояснень та підписання матеріалів перевірки, про що було складено акт відмови від підписання матеріалів перевірки від 04.10.2018.

Матеріали перевірки направлено на адресу позивача з рекомендованим повідомленням про вручення та отримано позивачем 15.10.2018.

За висновками перевірки ГУ ДФС у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі були прийняті податкові повідомлення-рішення від 30.10.2018:

- податкове повідомлення-рішення від 30.10.2018 року № про донарахування податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 720 гривень та застосування штрафу в сумі 270 гривень;

- податкове повідомлення-рішення від 30.10.2018 року № про донарахування податкового зобов`язання зі штрафу по податку на доходи фізичних осіб в сумі 510 гривень;

- податкове повідомлення-рішення від 30.10.2018 № про донарахування податкового зобов`язання з військового збору в сумі 60 грн. та застосування штрафних санкцій 22 грн. 50 коп. ;

- вимогу № Ф- від 30.10.2018 року про сплату боргу (недоїмки, штрафи та пеню) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 1641 гривень 12 коп.;

- рішення № від 30.10.2018 р. про застосування штрафних санкцій за несвоєчасне нарахування ЄСВ в сумі 737 грн 15 коп.;

- рішення № від 30.10.2018 р. про застосування штрафних санкцій в сумі 340 грн за неподання звітності з ЄСВ.

Позивач вважає прийняті контролюючим органом рішення неправомірними , тому звернувся до суду з даним адміністративним позовом. Позивач стверджує, що не є податковим агентом відносно особи, із якою не мав трудових відносин та якій не виплачував заробітну плату.

У відповідності до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Згідно з пунктами 80.2.7, п. 80.2, п. 80.1 статті 80 ПК України, фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи) на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з підстав, в тому числі у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації.

Посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, копії наказу про проведення перевірки, службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки. Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки. Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.

З матеріалів справи вбачається, що до початку проведення фактичної перевірки працівниками відповідача, пред`явлено та надано фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 службові посвідчення, наказ "Про проведення фактичної перевірки магазину та направлення на фактичну перевірку від №627, №628, №629, що підтверджується розписом ОСОБА_1 у направленнях від 03.10.2018 №627, №628, №629. У зв`язку із викладеним, доводи позивача про недопуск до проведення фактичної перевірки є необгрунтованими та такими, що не відповідають дійсності.

Відповідно до п.п 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента-юридичної особи, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність податковим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Підпунктом 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 ПК України передбачено, що податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Згідно із п.п. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168 ПК України податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету. Відповідно до п.171.1 ст. 171 Податкового Кодексу України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку. За правилами п. 176.2 ст. 176 ПК України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані, зокрема, а) своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок, ґ) нести відповідальність у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до пп. 1.6 п. 16-1 підрозділу 10 Розділу XX Податкового кодексу України платники військового збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені ст. 176 Податкового кодексу для податку на доходи фізичних осіб.

Відповідно до пп. 1.4 п. 16-1 підрозд. 10 розд. XX Податкового кодексу України нарахування, утримання та сплата (перерахування) військового збору бюджету здійснюються за ставкою 1,5 % у порядку, встановленому ст. 168 Податкового кодексу.

Єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами (п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464). Статтею 4 Закону № 2464 визначено платників ЄСВ, у тому числі роботодавці, а ст. 7 Закону № 2464 - база нарахування єдиного внеску. Тобто ЄСВ нараховується роботодавцем на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати.

Статтею 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" визначено, що у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів. Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум; за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску; за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої цим Законом, органом доходів і зборів здійснюється накладення штрафу в розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожне таке неподання, несвоєчасне подання або подання не за встановленою формою.

Згідно з п. 127.1. ст.127 Податкового кодексу України не нарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Дії, передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Відповідальність за погашення суми податкового зобов`язання або податкового боргу, що виникає внаслідок вчинення таких дій, (та обов`язок щодо погашення такого податкового боргу покладається на особу, визначену цим Кодексом, у тому числі на податкового агента. При цьому платник податку - отримувач таких доходів звільняється від обов`язків погашення такої суми податкових зобов`язань або податкового боргу, крім випадків, встановлених розділом IV цього Кодексу.

Відповідно до п.119.2. ст.119 ПКУ неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми отриманої оплати від фізичних осіб за товари (роботи, послуги), якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов`язань платника податку та/або до зміни платника податку - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 510 гривень.

Судом першої інстанції правомірно зазначено, що обов`язок сплати податків та зборів, які донараховані відповідачем за результатами перевірки, оформленою актом перевірки 04.10.2018 № 581/21-22-13-06/ НОМЕР_1 (податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковими агентами із доходів платника податку у вигляді заробітної плати, військового збору, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування), пов`язаних з нарахуванням та виплатою заробітної плати працівникам лежить на податковому агенті, яким контролюючий орган вважає позивача.

Окружний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач не використовував в своїй господарській діяльності працю найманих робітників на умовах трудових відносин громадянки ОСОБА_2 , оскільки даний факт не підтверджено належними доказами. Відсутні документи про виплату заробітної плати цій особі саме позивачем. Відсутні будь-які докази того, що ФОП ОСОБА_1 виступав роботодавцем відносно ОСОБА_2 . Оскаржувані рішення контролюючого органу базуються лише на твердженні ОСОБА_2 про те, що вона працювала в магазині " ІНФОРМАЦІЯ_1 " у ФОП ОСОБА_1 . В свою чергу, суд звертає увагу на те, що у витязі із трудової книжки ОСОБА_2 , який надав відповідач суду, в періоді 01.07.2017 - 30.06.2018 ОСОБА_2 працювала в ТОВ "Маринекс ЛТД".

З пояснень ФОП ОСОБА_1 , які надійшли до суду 26.09.2019 вбачається, що ОСОБА_2 була надана позивачу у розпорядження за договором аутстаффінгу від 01.05.2018, укладеному між позивачем та посередником працевлаштування ТОВ "Аутстаффер", заробітну плату позивач не виплачував, а сплачував послуги з аутстаффінгу юридичній особі ТОВ "Аутстаффер", що підтверджується копіями актів прийому-передачі послуг, які складались щомісячно, та квитанціями до прибуткових касових ордерів, що підтверджують здійснення оплати за договором.

Також, відповідно до п.п. 2.1.3, 2.1.4 договору аутстаффінгу від 01.05.2018 року, укладеного між позивачем та ТОВ "Аутстаффер" обов`язки щодо кадрового обліку, виплати винагороди та інших виплат працівникам, обчислення, нарахування та сплату податків та інших обов`язкових платежів до бюджетів усіх рівнів, що нараховуються у зв`язку з виплатою наданим працівникам винагороди здійснює виключно ТОВ "Аутстаффер" (виконавець). Отже, й податковим агентом зі сплати податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковими агентами із доходів платника податку у вигляді заробітної плати, військового збору, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, в розумінні наведених вище положень нормативно-правових актів є ТОВ "Аутстаффер". В той час, як обов`язком позивача є лише своєчасний прийом наданих виконавцем працівників, забезпечення їх роботою (п.п. 2.3.2 п. 2.3 Договору) та оплата наданих виконавцем послуг з надання працівників в повному обсязі і в строки, передбачені цим договором (п.п. 2.3.2 п. 2.3 Договору).

Коллегією суддів встановлено, що ФОП ОСОБА_1 обов`язок за зазначеним договором аутстаффінгу виконаний в повному обсязі, що підтверджено наявними в матеріалах справи та переліченими в тексті даного рішення документами.

Податковий орган, не взявши до уваги умов зазначеного договору, самостійно дійшов висновку, що вказаний працівник ОСОБА_2 є працівником позивача, що в подальшому й стало підставою для прийняття оскаржених рішень.

Відповідно до п.п.14.1.183 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України послуга з надання персоналу - господарська або цивільно-правова угода, відповідно до якої особа, що надає послугу (резидент або нерезидент), направляє у розпорядження іншої особи (резидента або нерезидента) одну або декількох фізичних осіб для виконання визначених цією угодою функцій. Угода про надання персоналу може передбачати укладання зазначеними фізичними особами трудової угоди або трудового контракту із особою, у розпорядження якої вони направлені. Інші умови надання персоналу (у тому числі винагорода особи, що надає послугу) визначаються угодою сторін.

Чинне законодавство України не містить правової конструкції договору аутстаффінгу, тоді як зазначене поняття, яке фактично використовується у господарських правовідносинах, передбачає використання підприємством за винагороду праці осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з контрагентом (провайдером), який зазвичай виплачує заробітну плату таким працівникам (як їх фактичний працедавець).

Тобто, за договором аутстаффінгу компанія-аутстаффер надає своїх кваліфікованих співробітників у тимчасове користування компанії замовника для виконання робіт на певний строк. Такі працівники можуть підпорядковуватися трудовому розкладу замовника, мати свої робочі місця на території замовника, але бухгалтерські та кадрові обов`язки (ведення документації, нарахування та сплата податків, виплата заробітної плати, оформлення трудових книжок тощо) здійснюються аутстаффером.

За таких обставин, податковим органом необґрунтовано визначено ФОП ОСОБА_1 податковим агентом зі сплати податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковими агентами із доходів платника податку у вигляді заробітної плати, військового збору, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що стало підставою для помилкових висновків податкового органу, викладених в акті перевірки та прийнятих за результатами перевірки рішень Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі.

Також окружний суд правомірно зауважив, що документів, підтверджуючих нарахування винагороди, виплаченої ОСОБА_2 із зазначенням сум виплаченої винагороди, періодів тощо, суду надано не було, як не було їх виявлено при перевірці, тому податкові зобов`язання були розраховані умовним шляхом , виходячи з мінімальної заробітної плати. Відсутні й будь-які акти перевірок органом Держпраці щодо питання використання найманих працівників без укладання письмових договорів.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході розгляду справи позивач довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач не надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Доводи апеляційної скарги дублюють відзив на адміністративний позов (а.с. 25-32), що був предметом дослідження в суді першої інстанції та висновків останнього не спростовують.

Судом першої інстанції правомірно зазначено, що належних та допустимих доказів того, що у ФОП ОСОБА_1 працювали робітники та отримували заробітну платню без належного оформлення трудових відносин, акт фактичної перевірки не містить, а отже висновки, зроблені в акті фактичної перевірки, не відповідають обставинам та не підтверджуються доказами.

Враховуючи встановлені обставини справи, оцінивши докази у справі в їх сукупності та норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову.

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги та залишенням без змін рішення суду першої інстанції у відповідності до ст. 139 КАС України апеляційний суд не здійснює зміну розподілу судових витрат.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, рішення або ухвалу - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі - залишити без задоволення, а рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2019 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправними та скасування рішень - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач: О.О.Димерлій

Суддя: Т.М. Танасогло

Суддя: О.В. Єщенко