Справа № 580/233/20
Суддя: В.П. Тимошенко
Дата ухвалення: 2020-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2020 року справа № 580/233/20

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Тимошенко В.П.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у приміщенні суду адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Черкаській області про визнання протиправною і скасування постанови,

встановив:

17 січня 2020 року до Черкаського окружного адміністративного суду з позовною заявою звернулася фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Управління Держпраці у Черкаській області (18001, м. Черкаси, бул. Шевченка, 205, ), в якій просить визнати протиправною та скасувати постанову відповідача від 16.12.2019 про накладення штрафу №ЧК 595/585/АВ/ТД-ФС-247.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що 20.11.2019 інспекторами праці Управління Держпраці у Черкаській області проведено інспекційне відвідування позивача, за результатами якого був складений акт №ЧК-595/585/АВ від 20.11.2019. В акті інспекційного відвідування №ЧК-844/365/АВ від 21.09.2018 встановлений факт допуску працівника ОСОБА_2 до роботи за функціональними обов`язками монтувальника шин без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу.

Позивач не погоджується з висновками акта інспекційного відвідування та зазначає, що ОСОБА_2 виконував роботи/надавали послуги за цивільно-правовим договорам. Виконавець за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик. Про це свідчать письмові повідомлення-пояснення, які надав власноруч ОСОБА_2 .

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 22.01.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

11 лютого 2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позову та зазначає, що цивільно-правовий договір про надання послуг, укладений між позивачем та ОСОБА_2 , не містять жодних вимог щодо обсягу робіт (послуг), який має бути виконаний (наданий) Виконавцем, їх якісних та кількісних характеристик, лише обумовлено у вигляді зобов`язання виконувати роботи (надавати послуги). Тобто, у предметі цивільно-правового договору відсутні будь-які відомості про те, який саме результат роботи (послуг) повинен передати Виконавець Замовнику. Договір не містить жодних даних щодо обсягу виконуваної роботи (наданих послуг) у вигляді конкретних фізичних величин, які підлягають вимірюванню, строків виконання таких робіт, їх якісних та кількісних характеристик. Вищевикладене свідчить про те, що предметом вказаного договору є процес праці, що не передбачає будь-якого кінцевого результату.

Крім того, предметом цивільно-правового договору фактично є виконання ОСОБА_2 трудових функцій за конкретною професією (посадою), визначеною Національним класифікатором України "Класифікатор професій ДК 003:2010", що є ознакою трудових відносин та суперечить природі договору цивільно-правового характеру, предметом якого є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт. Натомість, викладене вище відповідає природі трудового договору, за яким працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посад відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства.

21 лютого 2020 року до суду надійшла відповідь на відзив на позов, в якій позивач зазначає, що матеріали справи не містять жодного доказу, який би свідчив про те, що договір є удаваним, відсутнє і рішення суду про встановлення його нікчемності, або про визнання його недійсним.

Крім того, позивач зазначив, що роботи з надання послуг з шиномотажу надавались ОСОБА_2 не систематично, а виходячи з нагальних потреб, при цьому він постійно в автомайстерні не перебував та на власний розсуд здійснював організацію своєї діяльності, в час та спосіб визначений ним самостійно.

Також позивач звернув увагу, що окрім оскаржуваної постанови складено також і протокол про адміністративне правопорушення №595/585/АВ/П/ПТ від 28.11.2019, а тому його фактично двічі притягнуто до відповідальності за одне й те саме правопорушення.

04.03.2020 представником відповідача подано до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Розгляд справи по суті відповідно до частини 3 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) розпочато через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає таке.

Наказом Управління Держпраці в Черкаській області від 05.11.2019 №1168-Н «Про проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 », у зв`язку з надходженням листа ГУ ДПС у Черкаській області від 24.10.2019 №4598/23-00-0508 про порушення вимог законодавства про працю доручено провести інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 в частині оформлення трудових відносин.

На підставі вказаного наказу відповідачем видано направлення від 05.11.2019 №1114 на проведення інспекційного відвідування суб`єкта господарювання ФОП ОСОБА_1 .

07.11.2019 державними інспекторами праці ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 складено акт про неможливість проведення інспекційного відвідування №595/585/НД у зв`язку з ненаданням інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування. Строк проведення інспекційного відвідування зупинено до 07.11.2019 та складено вимогу про надання/поновлення документації №595/585/ПД, якою зобов`язано ФОП ОСОБА_1 у строк до 10 год. 00 хв. 12.11.2019 надати документи необхідні для проведення інспекційного відвідування.

20 листопада 2019 року інспекторами праці Управління Держпраці у Черкаській області проведено інспекційне відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за місцем здійснення підприємницької діяльності - АДРЕСА_2 .

За наслідками інспекційного відвідування складено акт №ЧК-595/585/АВ від 20.11.2019 (далі - акт інспекційного відвідування), в якому встановлено, що ФОП ОСОБА_1 допущено громадянина ОСОБА_2 до виконання роботи за функціональними обов`язками монтувальника шин без укладення трудового договору та повідомлення територіальних органів ДФС (ДПС) про прийняття працівника на роботу, що є порушенням частини 3 ст. 24 КЗпП України та ПКМУ №314 від 17.06.2015.

На підставі акта інспекційного відвідування відповідачем прийнято постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЧК-595/585/АВ/ТД-ФС-247 від 16.12.2019, якою за порушення законодавства про працю, керуючись ст. 259 КЗпП України, на підставі абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 125190 грн.

Не погоджуючись з постановою відповідача про накладення штрафу, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначаються Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05 квітня 2007 року № 877-V (далі - Закон № 877-V), дія якого поширюється на відносини, пов`язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Згідно з частиною четвертою статті 2 Закону № 877-V заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому Законом № 877-V порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

Зокрема, згідно частини п`ятої статті 2 Закону № 877-V, органи Держпраці при проведення заходів державного нагляду (контролю), додержуються принципів державного нагляду (контролю); місця здійснення державного нагляду (контролю); вимог щодо врегулювання окремих питань виключно законами; обмеження у проведеннях заходів нагляду контролю в разі наявності конфлікту інтересів; трактування норм на корить суб`єкта господарювання у разі їх неоднозначного трактування; заборона на вилучення оригіналів документів та техніки; обов`язку збереження комерційної та конфіденційної таємниці; умов проведення планових заходів, розробки методики для визначення критерії ризику; право суб`єкта господарювання на ознайомлення з підставами заходу та отримання посвідчення (направлення) на проведення заходу; вимог до складення наказу, посвідчення (направлення) на проведення заходу та акту за результатами заходу; відповідальність посадових осіб органу державного нагляду (контролю); права суб`єктів господарювання; право на консультативні підтримку суб`єктів господарювання; громадський захист; оскарження рішень органів державного нагляду (контролю); та умови віднесення суб`єктів господарювання до незначного ступеня ризиків у разі не затвердження відповідних критеріїв розподілу.

Перелік підстав для здійснення позапланового заходу (позапланової перевірки) визначено в частиною першою статті 6 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", відповідно до якої підставами для здійснення позапланових заходів, зокрема, є: звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється виключно за погодженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу.

Відповідно до частини першої статті 259 Кодексу законів про працю України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (зокрема їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування), з урахуванням особливостей, визначених Конвенцією Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованою Законом України від 8 вересня 2004 р. № 1985-IV, Конвенцією Міжнародної організації праці № 129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві, ратифікованою Законом України від 8 вересня 2004 р. № 1986-IV, та Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" визначає Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю від 21.08.2019 №823 (далі Порядок №823).

Відповідно до п. 2 Порядку №823 заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю здійснюються у формі інспекційних відвідувань, що проводяться інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Згідно з п.п. 6 п. 5 Порядку №823 підставою для здійснення інспекційних відвідувань є інформація ДПС та її територіальних органів про:

- невідповідність кількості працівників роботодавця обсягам виробництва (виконаних робіт, наданих послуг) до середніх показників за відповідним видом економічної діяльності;

- факти порушення законодавства про працю, виявлені в ході здійснення повноважень;

- факти провадження господарської діяльності без державної реєстрації у порядку, встановленому законом, як суб`єкта господарювання.

Судом встановлено, що інспекційне відвідування проведене на підставі наказу Управління Держпраці в Черкаській області від 05.11.2019 №1168-Н «Про проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 », у зв`язку з надходженням листа ГУ ДПС у Черкаській області від 24.10.2019 №4598/23-00-0508 про порушення вимог законодавства про працю доручено провести інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 в частині оформлення трудових відносин.

Пунктами 16 Порядку №823 визначено, що за результатами інспекційного відвідування складаються акт інспекційного відвідування (далі - акт) і в разі виявлення порушень вимог законодавства про працю - припис щодо їх усунення та попередження про відповідальність за порушення законодавства про працю.

З акта інспекційного відвідування №ЧК-595/585/АВ від 20.11.2019 вбачається, що ФОП ОСОБА_1 допущено громадянина ОСОБА_2 до виконання роботи за функціональними обов`язками монтувальника шин без укладення трудового договору та повідомлення територіальних органів ДФС (ДПС) про прийняття працівника на роботу, що є порушенням частини 3 ст. 24 КЗпП України та ПКМУ №413 від 17.06.2015.

Щодо встановлених порушень суд зазначає таке.

Відповідно до положень статті 5 Закону України від 05.07.2012 № 5067-УІ "Про зайнятість населення" роботодавцям забороняється застосовувати працю громадян без належного оформлення трудових відносин, вчиняти дії, спрямовані на приховування трудових відносин.

Згідно з частиною 1 статті 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами (стаття 23 КЗпП України).

Частинами 1, 3 статті 24 КЗпП України встановлено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання такої форми є обов`язковим: при організованому наборі працівників; при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; при укладенні контракту; у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); при укладенні трудового договору з фізичною особою; в інших випадках, передбачених законодавством України. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 № 413 "Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу" повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором одним із таких способів: засобами електронного зв`язку з використанням електронного цифрового підпису відповідальних осіб відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу та електронного підпису; на паперових носіях разом з копією в електронній формі; на паперових носіях, якщо трудові договори укладено не більше ніж із п`ятьма особами.

Верховний Суд України у пункті 7 постанови Пленуму від 06.11.1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" роз`яснив, що фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома роботодавця.

Згідно зі статтею 626 Цивільного кодексу України цивільно-правовим договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст цивільно-правового договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за. його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати, не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох прогресій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно- правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Аналогічну позицію висловив Верховний Суд у постанові від 08.05.2018 у справі № 127/21595/16-ц, а також у постанові від 04.07.2018 у справі №820/1432/17.

Так, відповідно до цивільно - правового договору від 15.10.2019 № б/н, укладеного між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на період з 15.10.2019 по 15.01.2020, останній бере на себе зобов`язання виконати наступні роботи (надати послуги): зняти та встановити колеса на транспортний засіб, зробити демонтаж та монтаж шини на диск колеса, зробити комп`ютерне балансування колеса, зробити установку/заміну тягарців на диску колеса, накачати шини до відповідного тиску.

Замовник зобов`язаний примати від Виконавця результати наданя послуг шляхом підписання акту здавання-приймання наданих послуг протягом 3 (трьох) робочих днів після їх фактичного надання, якщо надані послуги відповідають умовам договору і оплачувати їх в розмірах і в строк передбачені цим договором.

Тобто, вказаним цивільно - правовим договором обумовлено зобов`язання ОСОБА_2 виконувати роботи (надавати послуги), зокрема: зняти та встановити колеса на транспортний засіб, зробити демонтаж та монтаж шини на диск колеса, зробити комп`ютерне балансування колеса, зробити установку/заміну тягарців на диску колеса, накачати шини до відповідного тиску.

Як вбачається з вищевикладеного, у предметі цивільно-правового договору відсутні будь які відомості про те, який саме результат роботи (послуг) повинен передати Виконавець Замовнику. Договір не містить жодних даних щодо обсягу виконуваної роботи (наданих послуг) V вигляді конкретних фізичних величин, які підлягають вимірюванню, строків виконання таких робіт, їх якісних та кількісних характеристик. Тобто, предметом вказаного договору є процес праці, що не передбачає будь-якого кінцевого результату. Натомість результат послуг отримують треті особи - клієнти.

При цьому, відповідно до Національного класифікатора України "Класифікатор професій ДК 003:2010", затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 28.07.2010 № 327, роботи (послуги), що становлять предмет вказаного цивільно-правового договору, відповідає обсягу трудових обов`язків за професією «монтувальник шин» (код КП 8284, код ЗКППТР 14700).

Так, монтувальник шин 2-го розряду здійснює монтаж та демонтаж шин автомобілів за допомогою спеціальних пристосувань. Виконує миття, очищення внутрішніх поверхонь, сушку шин. Накачує і підкачує шини повітрям на автомобілях, перевіряє тиск повітря в шинах за допомогою манометра.

Монтувальник шин 3-го розряду здійснює монтаж та демонтаж шин великих розмірів різних автомобілів за допомогою спеціальних пристосувань. Забезпечує монтаж за видами, розмірами та призначенням: колеса, шини і камери. Здійснює огляд, перевірку шин, камер, ободів замкових та бортових кілець щодо виявлення тріщин, деформацій і інших пошкоджень. Визначає придатність шин, камер і дисків для подальшої експлуатації чи необхідність їхнього ремонту. Здійснює балансування коліс, маркування шин.

Монтувальник шин 4-го розряду здійснює монтаж та демонтаж шин всіх типорозмірів різних автомобілів. Здійснює дефектацію та класифікацію пошкоджень шин та камер, визначає види ремонтів. Усуває пошкодження, замінює п`ятки вентилів, виготовляє п`ятки вентилів камер. Контролює якість ремонту камер.

При цьому, Класифікатор професій призначений для застосування центральними органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, об`єднаннями соціальних партнерів усіх рівнів, іншими громадськими організаціями, всіма суб`єктами господарювання під час здійснення записів про роботу у трудові книжки працівників.

Таким чином, предметом цивільно-правового договору від 15.10.2019 № б/н, укладеного між Позивачем та ОСОБА_2 , фактично є виконання останнім трудових функцій за конкретною професією (посадою), визначеною Національним класифікатором України "Класифікатор професій ДК 003:2010", що є ознакою трудових відносин та суперечить природі договору цивільно-правового характеру, предметом якого є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Натомість, викладене вище відповідає природі трудового договору, за яким працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посад відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства.

Виконання робіт (надання послуг) за вказаним цивільно - правовим договором здійснювалося в приміщенні гаража, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , в якому здійснює свою господарську діяльність ФОП ОСОБА_1 .

При цьому, позивачем забезпечено ОСОБА_2 робочим місцем та засобами праці. Вказане відповідає положенням статті 21 КЗпП України, відповідно до якої саме на роботодавця покладається обов`язок забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Характер робіт (послуг), що виконувалися (надавалися) ОСОБА_2 та становлять предмет цивільно-правового договору, а також виконання цих робіт в конкретному місці вказує на те, що зазначена особа не могла самостійно, на власний розсуд організувати свою роботу, натомість вона підпорядковувалася режиму роботи станції технічного обслуговування, що суперечить природі цивільно - правового договору, за яким Виконавець самостійно організовує свою роботу та виконує її на власний ризик.

З огляду на вищевикладене, уклавши цивільно-правовий договір від 15.10.2019 № б/н з ОСОБА_2 , позивач фактично здійснив спробу підміни трудових відносин цивільно правовими, порушивши при цьому норми cт. 24 КЗпП України, а також постанови Кабінету Міністрів України № 413.

Щодо посилань позивача на практику Верховного Суду, в якій йдеться про подвійне притягнення до відповідальності, суд зазначає, що оскільки постановою Золотоніського міськрайонного суду від 18.02.2020 у справі №695/5/20 ОСОБА_1 до відповідальності не притягнуто за порушення ч. 3 ст. 41 КУпАП, провадження у справі закрито за відсутності у його діях складу адміністративного правопорушення, натомість його притягнуто до відповідальності постановою Управління на підставі абзацу 4 ч. 2 ст. 265 КЗпПУ, то подвійне притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення в даному випадку відсутнє.

Таким чином, посилання позивача практику Верховного Суду не мають значення для правильного вирішення даної справи.

Суд також вважає необгрунтованим посилання позивача на постанову Золотоніського міськрайонного суду від 18.02.2020 у справі №695/5/20, за якою провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача за ч. 3 ст. 41 КпАП України закрите за відсутністю в його діях адміністративного правопорушення.

У своєму рішенні суд дійшов висновку, що матеріали справи не містять доказів складу адміністративного правопорушення.

Суд зауважує, що підставою винесення оскаржуваного рішення у даній справі є акт інспекційного відвідування, складений за результатами інспекційного відвідування, в якому встановлені порушення.

Відповідно до ч. 6 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Частина 7 ст. 78 КАС України визначає, що правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Якщо суд дійде висновку про те, що обставини у справі, що розглядається, є інакшими, ніж установлені під час розгляду іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи, то справу належить вирішити відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу. Сторона справи може заперечувати преюдиційні факти належними та допустимим доказами і суд повинен ці заперечення розглядати та оцінювати.

Таким чином, адміністративний суд під час розгляду конкретної справи на підставі встановлених ним обставин (у тому числі з урахуванням преюдиційних обставин) повинен самостійно кваліфікувати поведінку особи і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.

Одним із визначальних принципів здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що посилання позивача на те, що ним подавались звіти до територіальних органів ДФС, проводилось нарахування та сплата сум єдиного соціального внеску, податку з доходів фізичних осіб, військового збору судом оцінюються критично з огляду на те, що в листі Головного управління ДПС у Черкаській області №4598/23-00-33-0508 від 24.10.2019, зазначено, що відповідно до відомостей (АІС - податки) перевіркою використання у діяльності найманих працівників (інших фізичних осіб, що беруть участь у провадженні діяльності) встановлено, що протягом періоду що перевірявся, фізична особа - підприємець фізична особа платник податків ОСОБА_1 не використовує працю найманих працівників (форма 1-ДФ не подавалась, у звітах по єдиному податку у графі «фактична чисельність працівників» зазначено « 0», податок з доходів фізичних осіб із заробітної плати не сплачувався.

Крім того, суд зазначає, що позивач під час здійснення перевірки, що здійснювалася посадовими особами Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області, надав копію договору про надання послуг від 15.10.2019, укладеного з ОСОБА_2 , який є ідентичний за змістом з договором про надання послуг від 11.10.2019 № б/н, укладеним з цією ж особою, що надавався позивачем під час здійснення інспекційного відвідування, що проводилося посадовим особами Управління Держпраці у Черкаській області, що свідчить про те, що вказані документи створені позивачем з метою приховання існуючих між ним та ОСОБА_2 трудових відносин, факт наявності яких встановлений органами ДПС та Держпраці під час здійснення заходів контролю.

Беручи до уваги вищезазначене, суд дійшов висновку, що постанова Управління Держпраці у Черкаській області №ЧК 595/585/АВ/ТД-ФС-247 від 16.12.2019 про накладення штрафу на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 прийнята на законних підставах і скасуванню не підлягає.

Згідно ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатись на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних причин.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а вимоги такими, у задоволенні яких необхідно відмовити.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову розподіл судових відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства не здійснюється.

Керуючись статтями 6, 14, 242-245, 255, 295, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складений 23.03.2020.

Суддя В.П. Тимошенко