Справа № 520/3453/2020
Суддя: Тітов О.М.
Дата ухвалення: 2020-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

26.03.2020 року справа №520/3453/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Тітова О.М., розглянувши за правилами спрощеного провадження в письмовому порядку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, в якому просить суд:

- визнати бездіяльність Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області щодо неприйняття рішення про зняття арешту з належного ОСОБА_1 майна, накладеного по виконавчому провадженню № ВП 19059029 за виконавчим листом Жовтневого районного суду м. Харкова № 2-2926/09 від 19.03.2010 року - протиправною;

- зобов`язати Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області зняти арешт з належного ОСОБА_1 майна;

- зобов`язати Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області зняти арешт з квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтовано, тим, що ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 . При відчуженні квартири він з`ясував, що постановою Ленінського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, правонаступником якого є відповідач, від 28.04.2010 у виконавчому провадженні №19059029 накладено арешт на "невизначене майно, все майно", що належить на праві власності ОСОБА_1 . У виконавчому провадженні №19059029 виконавчий лист повернуто стягувачу, а матеріали знищено за строками зберігання. При цьому при зверненні до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області із заявою про зняття арешту з майна, позивачу було відмовлено у задоволенні такої заяви.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 18.03.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

25.03.2020 від представника відповідача надано до суду відзив на позовну заяву. Зазначає, що розглянувши заяву позивача від 10.02.2020 органом ДВС заявнику було надано обґрунтовану відповідь про відсутність підстав для зняття арешту з майна згідно ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження». На даний час виконавче провадження в межах якого було накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_1 на виконанні відповідача не перебуває, тому надати належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження не вбачається можливим.

Відповідно до ч.5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Розгляд справи було призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Згідно з п.10 ч.1 ст. 4 КАС України, письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Частиною 4 статті 287 КАС України передбачено, що адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Згідно з ч.4 ст.229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_2 , володіє на праві власності нерухомим майном, серед якого, зокрема квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

Право власності на зазначену квартиру виникло у позивача на підставі Договору дарування від 18.07.2006, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Мороз Г.І., зареєстровано в реєстрі за №488.

У позивача виник намір відчужити належну йому квартиру.

З Витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що 06.05.2010 реєстратором Харківської філії Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України накладено арешт на «невизначене майно, все майно» ОСОБА_1 на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження №19059029 від 28.04.2010, прийнятої Ленінським ВДВС ХМУЮ (реєстраційний номер обтяження 9800311).

У зв`язку із цим 10.02.2020 представником позивача направлено адвокатський запит на адресу відповідача з приводу зняття накладеного відповідачем арешту, з відповіді на який вбачаться, що з даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень на виконанні Ленінського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного управління юстиції у Харківській області перебувало виконавче провадження №19059029 з примусового виконання виконавчого листа №2-2926/09 від 19.03.2010 виданого Жовтневим районним судом м. Харкова про стягнення солідарно з: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь Акціонерного комерційного інноваційного банку «Укрсиббанк» заборгованості за кредитним договором у розмір 433921,36 грн.

Вказане виконавче провадження, відкрито 28.04.2010 про що, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту на майно боржника.

15.07.2010 державним виконавцем прийнято рішення про повернення виконавчого документу стягувачу у зв`язку з відсутністю у боржника майна.

Також, відповідач повідомив, що матеріали виконавчого провадження, у межах якого накладено арешт на майно позивача, знищені у зв`язку зі спливом терміну зберігання.

Вважаючи бездіяльність в занятті арешту з майна протиправною, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За визначенням пунктів 1 та 2 частини першої статті 4 КАС адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - це спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Відповідно до частини першої статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Водночас визначальними ознаками приватноправових відносин є, зокрема, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Положеннями частини першої статті 287 КАС визначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно із частинами третьою - п`ятою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

З наведеної норми вбачається, що зняття арешту з майна здійснюється шляхом винесення виконавцем постанови. Така постанова може бути винесена на підставі постанови начальника відповідного відділу державної виконавчої служби лише у разі порушення порядку накладення арешту, в усіх інших випадках - виключно на підставі рішення суду.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент звернення позивачки до суду з позовом) рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Для визначення юрисдикції цього спору необхідно визначити підстави позову, зміст прав, на захист яких направлено звернення до суду. Якщо підставою позову є неправомірні, на думку позивача, дії органу державної виконавчої служби при накладенні арешту на певне майно, то такий спір має розглядатися в порядку адміністративного судочинства. Якщо підставою позову є наявність спору про право та/або позивач подає його з метою захисту права власності або іншого речового права, то ці спори мають розглядатися в порядку цивільного/господарського судочинства як такі, що випливають із цивільних правовідносин.

Так, підставою цього позову позивач визначив наявність арешту, накладеного на невизначене майно державним виконавцем у знищеному виконавчому провадженні, що є перешкодою для нього в реалізації законних прав власника на нерухоме майно, в тому числі неможливість його відчуження.

Виконавче провадження №19059029 у межах якого накладено арешт на майно ОСОБА_1 , в тому числі на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , завершене у зв`язку із повернення виконавчого листа стягувачу та знищено за закінченням строків зберігання. Отже, станом на момент виникнення спірних правовідносин, позивач та відповідач не є сторонами виконавчого провадження, у якому вживаються заходи з арешту майна.

За таких умов позов спрямовано на захист цивільних прав позивача, які пов`язані з реалізацією права власності та фактично є різновидом негаторного позову, оскільки позивач, як власник, просить суд усунути безпідставні перешкоди з боку відповідача, що пов`язані із здійсненням ОСОБА_1 прав щодо користування та розпорядження своїм майном (квартирою).

Аналогічний правовий висновок висловлено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2020 у справі №340/25/19.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно частини 2 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

Наслідки закриття провадження у справі передбачені статтею 239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

На виконання вимог частини 1 статті 239 Кодексу адміністративного судочинства України суд роз`яснює, що даний спір належить розглядати у порядку цивільного судочинства.

Керуючись статтями 238, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Закрити провадження у справі №520/3453/2020 за позовом ОСОБА_1 до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Роз`яснити позивачу, що даний спір належить розглядати в порядку цивільного судочинства.

Попередити позивача, що повторне звернення з тією самою позовною заявою не допускається.

Копію ухвали направити сторонам.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду повністю або частково у випадках, визначених статтею 294 цього Кодексу. Оскарження ухвали суду, яка не передбачена статтею 294 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Кодексом адміністративного судочинства України.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Суддя О.М. Тітов