Справа № 360/768/20
Суддя: Н.М. Басова
Дата ухвалення: 2020-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

25 березня 2020 рокуСєвєродонецькСправа № 360/768/20

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Басова Н.М., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) про скасування постанови про накладення штрафу,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (далі - позивач, Марківське ОУПФУ Луганської області) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) (далі відповідач, відділ примусового виконання рішень УЗПВР у Луганській області СМУМЮ), в якому позивач просив суд скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) про накладення штрафу ВП №59419994 від 06.02.2020 (а.с.1-6).

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що постановою державного виконавця від 06 лютого 2020 року ВП №59419994 накладено штраф у розмірі 5100,00 грн на Марківське ОУПФУ Луганської області за не виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 28.12.2018 у справі № 417/6812/18, яким зобов`язано Марківське ОУПФУ Луганської області виплатити пенсію ОСОБА_1 за період з 01 червня 2018 року по 30 вересня 2018 року.

На виконання зазначеного рішення суду у справі №417/6812/18 пенсійну справу було відпрацьовано на травень 2019 року. Управлінням нараховано заборгованість за період з 01 червня 2018 року по 30 вересня 2018 року в сумі 40869,36 грн на тип відомості 8 «Рішення суду банк борги, 06.18-09.18». Починаючи з травня 2019 року, заборгованість нараховується кожного місяця на тип відомості 8, але не виплачується в силу відсутності фінансування та не прийняття Кабінетом Міністрів України порядку виплати заборгованості, що обліковується в управлінні.

Позивач вважає, що ним вчинено всі залежні від нього дії для забезпечення виконання рішення суду у справі № 417/6812/18, у зв`язку з чим постанова про накладення штрафу від 06 лютого 2020 року ВП № 59419994 підлягає скасуванню.

Відповідач позов не визнав, 20.03.2020 подав до суду відзив в якому зазначив, що до відділу примусового виконання рішень УЗПВР у Луганській області СМУМЮ 26.06.2019 надійшов виконавчий лист № 417/6812/18, виданий 15.05.2019 Луганським окружним адміністративним судом, на підставі якого 27.06.2019 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 59419994.

Від боржника надійшли листи від 17.07.2019 №4107/08-74, від 24.07.2019 №4288/08-74, від 27.08.2019 №4811/08-74, від 18.09.2019 №5254/08-74 в яких серед іншого зазначив про те, що пенсійну справу було відпрацьовано на травень 2019 року. Управлінням нараховано заборгованість за період з 01 червня 2018 року по 30 вересня 2018 року в сумі 40869,36 грн на тип відомості 8 «Рішення суду банк борги, 06.18-09.18». Починаючи з травня 2019 року, заборгованість нараховується кожного місяця на тип відомості 8, але не виплачується.

Заборгованість за минулий період з 01.06.2018 по 30.09.2018 відповідно до п.15 Порядку про призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, в редакції постанови №335 від 25.04.2018, будуть виплачуватись на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Також боржником було направлено службову записку до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про надання дозволу на виплату заборгованості.

Таким чином, щодо фактичного виконання в повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом, інформації та копій підтверджуючих документів, надано не було.

Станом на 06.02.2020 щодо фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом жодних доказів також не надходило.

Таким чином, на думку відповідача, жодних подальших заходів, направлених на виконання рішення суду боржником вжито не було.

Державним виконавцем 06 лютого 2020 року відповідно до статей 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про накладення штрафу на боржника у розмірі 5100 грн.

Відповідач вважає, що всі дії ним вчинені правомірно, в межах повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством, тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Як наслідок, відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с.29-32).

Судом по справі вчинено такі процесуальні дії.

Ухвалою суду від 18.03.2020 відкрито провадження у справі після усунення недоліків позовної заяви, призначено до розгляду в судове засідання на 25.03.2020 о 13 год. 00 хвил. (а.с.25-26).

В судове засідання сторони не прибули, повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи (а.с.27,28).

Позивач в позовній заяві та в клопотанні, що надійшло до суду 24.03.2020, а відповідач у відзиві на позовну заяву просили суд розглядати справу за відсутності їх представників (а.с.5,32,78).

Згідно з частиною третьою статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанції.

Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта (частина дев`ята статті 205 КАС України).

З огляду на положення статті 205 КАС України, суд дійшов висновку про можливість розглянути адміністративну справу за відсутності представників сторін у письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 КАС України, суд встановив таке.

За даними КП «Діловодство спеціалізованого суду» у справі №417/6812/18 рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2018 року адміністративний позов представника позивача Лаби Кристини Миколаївни в інтересах ОСОБА_1 до Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії за віком з 01 червня 2018 року по 30 вересня 2018 року.

Зобов`язано Марківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком з 01 червня 2018 року по 30 вересня 2018 року на рахунок, відкритий у публічному акціонерному товаристві Державний ощадний банк України.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у сумі 704,80 грн.

Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 01 квітня 2019 року у справі № 417/6812/18 апеляційну скаргу Марківського ОУПФУ Луганської області повернуто заявникові.

15 травня 2019 року по справі видано виконавчий лист, який стягувачем звернуто до примусового виконання (а.с.37).

Так, за заявою представника стягувача від 21 червня 2019 року, яка зареєстрована у відділі примусового виконання рішень 26.06.2019, державним виконавцем 27 червня 2019 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 59419994 (а.с.34-35,38).

Також державним виконавцем 27 червня 2019 року у ВП №59419994 винесена постанова про стягнення виконавчого збору (а.с.39).

Листами від 17.07.2019 №4107/08-74, від 24.07.2019 №4288/08-74, від 27.08.2019 №4811/08-74, від 18.09.2019 №5254/08-74 боржник зазначив про те, що пенсійну справу було відпрацьовано на травень 2019 року. Управлінням нараховано заборгованість за період з 01 червня 2018 року по 30 вересня 2018 року в сумі 40869,36 грн на тип відомості 8 «Рішення суду банк борги, 06.18-09.18». Починаючи з травня 2019 року, заборгованість нараховується кожного місяця на тип відомості 8, але не виплачується.

Заборгованість за минулий період з 01.06.2018 по 30.09.2018 відповідно до п.15 Порядку про призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, в редакції постанови №335 від 25.04.2018, будуть виплачуватись на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Також боржником до вказаних листів було направлено службову записку до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про надання дозволу на виплату заборгованості (а.с.40,52,53,64,65,66).

Постановою державного виконавця від 06 лютого 2020 року ВП № 59419994 про накладення штрафу, за невиконання рішення суду накладено на Марківське ОУПФУ Луганської області штраф у розмірі 5100,00 грн (а.с.73).

25.02.2020 постановою державного виконавця про накладення штрафу, за невиконання рішення суду накладено на Марківське ОУПФУ Луганської області штраф у розмірі 10200,00 грн (а.с.74).

В той же день направлено до Марківського ВП ГУНП в Лугансьбкій області повідомлення про вчинення кримінального правопорушення стосовно посадових осіб Марківського ОУПФУ Луганської області (а.с.75-76).

Предметом оскарження по даній справі є лише постанова державного виконавця про накладення штрафу від 06 лютого 2020 року у розмірі 5100,00 грн.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги позивача, суд виходить з такого.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з частинами другою та третьою статті 14 КАС України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом

Частиною першою статті 255 КАС України визначено, постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Відповідно до статті 1 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (пункт 1).

Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктами 1 та 16 частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Статтею 26 Закону № 1404-VIII визначено початок примусового виконання рішення, зокрема:

- виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення (пункт 1 частини першої);

- виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей (частина п`ята);

- за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною) (частина шоста).

Відповідно до частини першої статті 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (частина друга статті 63 Закону № 1404-VIII).

Згідно з частиною третьою статті 63 Закону № 1404-VIII виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Частинами першою та другою статті 75 Закону № 1404-VIII визначено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

З вищевикладеного слідує, що правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин. При цьому, застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.

Згідно з пунктом 1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 за № 41/26486 (далі - Положення), управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднані управління (далі - управління Фонду) є територіальними органами Пенсійного фонду України (далі - Фонд).

Управління Фонду підпорядковуються Фонду та безпосередньо відповідним головним управлінням Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - головні управління Фонду), що разом з цими управліннями утворюють систему територіальних органів Фонду.

Відповідно до пункту 4 Положення управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань, зокрема: планує доходи та видатки коштів Фонду в районі (місті), у межах своєї компетенції забезпечує виконання бюджету Фонду (підпункт 3); призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства (підпункт 7); забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством (підпункт 8).

Згідно з постановою правління Пенсійного фонду України від 13.12.2018 № 27-1 «Про невідкладні заходи щодо організації виплати пенсій у 2019 році» фінансування пенсійних виплат здійснюється головними управліннями Пенсійного фонду України.

Судом встановлено, що Марківське ОУПФУ Луганської області рішення суду у встановлений державним виконавцем строк не виконано.

На виконання заходів щодо реалізації органами Пенсійного фонду України Стратегії модернізації та розвитку Пенсійного фонду України на період до 2020 року, затвердженої розпорядженням Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 № 672-р, в Марківське ОУПФУ Луганської області забезпечено виконання процесів призначення, перерахунку та виплати пенсій у підсистемі «Призначення та виплата пенсій - на базі електронної пенсійної справи» з формуванням виплатних документів в підсистемі ІКІС ПФУ ПВП-ЕПС. На підставі чого відомості про нарахування та виплату пенсій формуються у ППВП та в електронному вигляді направляються до ГУ ПФУ в Луганській області. Однак, станом на 06.02.2020 пенсія ОСОБА_1 за період з 01.06..2018 по 30.09.2018 в розмірі 40869,36 не профінансована.

Зазначені обставини підтверджені роздруківкою з ІКІС ПФУ: Підсистема Призначення та Виплати Пенсії на ОСОБА_1 та службовою запискою від 22.07.2019 №427/03.1-16 (а.с.13-14,53).

Отже, враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що невиконання судового рішення в частини виплати грошових коштів за відсутності фінансового забезпечення боржника на проведення таких виплат, яке здійснюється Пенсійним фондом України (головним розпорядником бюджетних коштів), не може вважатися невиконанням рішення без поважних причин. У такому випадку накладення штрафу жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Таку правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 24.01.2018 у справі № 405/3663/13-а, Верховним Судом України у справах № 21-1044а15, № 21-2630а15, № 21-5118а15, № 804/5081/13-а.

Крім того, на зазначеній судовій практиці акцентував увагу Верховний Суд при вирішенні питання про наявність підстав для відкриття провадження за поданням Кіровоградського окружного адміністративного суду про розгляд Верховним Судом як зразкової адміністративної справи за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу як зразкової, за наслідками розгляду якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження у цій справі та розгляді її як зразкової від 16.07.2019 у справі № 811/1469/18.

Зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що відсутність коштів на виплату заборгованості за судовим рішенням, тобто відсутність відповідного фінансового забезпечення боржника на виконання судового рішення, не може вважатися невиконанням такого рішення без поважних причин, оскільки виділення коштів на фінансування не залежить від волі окремого керівника територіального органу Пенсійного фонду України і вимагати від нього дій, які виходять за межі його повноважень, не має правових підстав.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушених прав, суд зазначає таке.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Частиною другою статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 2 частини другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Тому, незважаючи на те, що позивачем заявлено позовну вимогу тільки про скасування постанови про накладення штрафу, суд, керуючись положеннями пункту 2 частини другої статті 245 КАС України, вважає за необхідне обрати належний спосіб захисту порушених прав позивача, визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця від 06 лютого 2020 року ВП №59419994 про накладення штрафу.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 139 КАС України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Суд звертає увагу, що при цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Таким чином, в даному випадку витрати понесені позивачем при сплаті судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача не стягується.

Керуючись статтями 9, 77, 90, 139, 242-246, 255, 287, п.15.5 Розділу VІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) про скасування постанови про накладення штрафу задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 06 лютого 2020 року ВП №59419994 про накладення на Марківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області штрафу у розмірі 5100,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Н.М. Басова