Справа № 540/439/20
Суддя: Бездрабко О.І.
Дата ухвалення: 2020-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/439/20
Херсонський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Бездрабка О.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Щасливцевської сільської ради, виконавчого комітету Щасливцевської сільської ради про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовною заявою до Щасливцевської сільської ради (далі - відповідач-1), виконавчого комітету Щапсливцевської сільської ради (далі - відповідач-2), в якій просить:

- визнати протиправними дії відповідача-1 щодо порушення місячного терміну розгляду клопотання позивача від 24.11.2019 р. про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована на території Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області, яка детально позначена в графічних матеріалах із відповідними розмірами та бажаним місцем розташування, доданих до клопотання позивача;

- визнати протиправною відмову відповідача-1 у наданні дозволу позивачу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована на території Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області, яка детально позначена в графічних матеріалах із відповідними розмірами та бажаним місцем розташування, доданих до клопотання позивача від 24.11.2019 р. (П/1180-01.01);

- визнати протиправним та скасувати рішення № 2079 від 31.01.2020 р., прийняте 109 сесією Щасливцевської сільської ради 7 скликання, яким відмовлено позивачу у задоволенні клопотання (П/1180-01.01 від 24.11.2019 р.) про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована на території Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області, яка детально позначена в графічних матеріалах із відповідними розмірами та бажаним місцем розташування, доданих до клопотання позивача від 24.11.2019 р.;

- зобов`язати Щасливцевську сільську раду надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована на території Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області, яка детально позначена в графічних матеріалах із відповідними розмірами та бажаним місцем розташування, доданих до клопотання позивача від 24.11.2019 р.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що звернувся до Щасливцевської сільської ради із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована на території Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області, яка детально позначена в графічних матеріалах із відповідними розмірами та бажаним місцем розташування, доданих до клопотання. Однак, 31.01.2020 р. відповідачем-1 прийнято рішення № 2079, яким відмовлено в задоволенні клопотання у зв`язку з неможливістю використання запитуємої земельної ділянки за цільовим призначенням внаслідок відсутності вільного до неї доступу (проїзду, проходу, тощо). Вважає рішення протиправним, оскільки така підстава для відмови не передбачена ст.118 ЗК України та відповідачем-1 не надано будь-яких доказів на підтвердження наявності даної обставини. Крім того, відповідачем-1 порушено встановлений ст.118 ЗК України місячний строк розгляду клопотання. Оскільки відповідач-1 безпідставно відмовив у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, то належним способом поновлення порушених прав позивача є зобов`язати Щасливцевську сільську раду надати ОСОБА_1 такий дозвіл.

Ухвалою від 21.02.2020 р. у справі відкрито спрощене провадження та призначено судове засідання на 20.03.2020 р. на 11:00 год.

10.03.2020 р. від відповідачів надійшли відзиви на позовну заяву, згідно яких просять відмовити у задоволенні позову. Вказують на те, що бажана земельна ділянка, позначена позивачем у графічних матеріалах, відповідно до рішення 92 сесії 7 скликання від 29.05.2019 р. № 1645 включена до переліку земельних ділянок у формі торгів та частина є діючою дорогою. Зазначене стало підставою для відмови у задоволенні клопотання позивача. Відмовляючи у наданні відповідного дозволу позивачу, сільська рада діяла з урахуванням перспективності та раціональності у використанні вищевказаної земельної ділянки, з дотриманням вимог національного законодавства.

16.03.2020 р. від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій вказує на те, що зазначені у відзиві обставини не були підставою для відмови позивачу у задоволенні клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Окрім цього, відповідачами не надано жодного доказу на підтвердження того, що земельна ділянка, яка виставляється на торги, є тією ж самою земельною ділянкою, яку бажає отримати позивач, або є "діючою дорогою".

Представники відповідачів в судове засідання, призначене на 20.03.2020 р., не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання, про що свідчить рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень.

Представник позивача з`явився в судове засідання, призначене на 20.03.2020 р., однак судове засідання не проводилося з урахуванням рішення зборів суддів Херсонського окружного адміністративного суду від 18.03.2020 р. № 2/2 "Про особливий режим роботи під час карантину", яке прийняте з метою запобігання поширенню гострих респіраторних захворювань та коронавірусу COVID-19, який віднесено до особливо небезпечних інфекційних хвороб, враховуючи Постанову Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 р. № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" та листа Ради суддів України від 16.03.2020 р. № 9рс-186/20.

Зокрема, п.п.2, 3 вказаного рішення збори суддів вирішили припинити допуск осіб до приміщення Херсонського окружного адміністративного суду, крім працівників суду, представників підрозділу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, працівників правоохоронних, аварійно-рятувальних органів та медичних закладів при виконанні ними професійних обов`язків; суддям вжити заходів щодо розгляду справ у порядку письмового провадження відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України без участі сторін або відкладення судових засідань.

23.03.2020 р. від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Згідно ч.3 ст.194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Від представників відповідачів жодних заяв (про відкладення розгляду справи, про розгляд справи за відсутністю їх представників, тощо) до суду не надходило.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч.1 ст.262 КАС України розгляд справ за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.159 КАС України при розгляді справи судом за правилами загального позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмету спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Приписами ч.ч.1, 2 ст.72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 79 КАС України встановлено, що учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом із поданням позовної заяви. Відповідач повинен подати суду докази разом із поданням відзиву.

Беручи до уваги те, що від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, надходження від відповідачів відзивів на позовну заяву, в яких викладено позицію відповідачів щодо заявлених позовних вимог, до яких долучено докази, що, на їх думку, підтверджують правомірність оскаржуваних дій та рішення, а від позивача - відповідь на відзив, з метою дотримання строків розгляду справи та виконання завдань адміністративного судочинства, враховуючи запровадження в Україні карантину через спалах у світі коронавірусу, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 24.11.2019 р. ОСОБА_1 звернувся до сільського голови Щасливцевської сільської ради із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 0,1581 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована на території земель Щасливцевської сільської ради, місце розташування та орієнтовний розмір якої позначений в графічних матеріалах, які додаються до клопотання.

До вказаної заяви додані: копії паспорта та рнокпп заявника, копії довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції та посвідчення учасника війни, графічні матеріали з публічної кадастрової карти, на яких зазначено бажане місце розташування та орієнтовний розмір земельної ділянки, а також викопіювання з Генерального плану с.Генічеська Гірка.

Рішенням 109 сесії Щасливцевської сільської ради 7 скликання від 31.01.2020 р. № 2079 відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви (П/1180-91.01 від 24.11.2019 р.) у зв`язку з тим, що запитуєму земельну ділянку неможливо використовувати за цільовим призначенням у зв`язку з відсутністю вільного до неї доступу (проїзду, проходу тощо).

Не погоджуючись із вказаним рішенням позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступні приписи законодавства.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 14 Конституції України гарантує право на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Приписами п.п."а", "б" ч.1 ст.12 ЗК України передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до п."б" ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Статтею 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

У статті 121 ЗК України передбачено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам. Зокрема, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Отже, громадянин України вправі на підставі закону отримати безоплатно земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у відповідних розмірах в залежності від місця розташування земельної ділянки.

Згідно ч.6 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб).

Відповідно до ч.7 ст.118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, виключний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо надання земельної ділянки у власність визначений ч.7 ст.118 ЗК України. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень ст.118 ЗК України.

Подібні висновки щодо застосування зазначених норм матеріального права містяться в постановах Верховного Суду від 13.11.2019 р. у справі № 803/1244/16, від 22.02.2019 р. у справі № 813/1631/14, від 31.10.2019 р. у справі № 822/25/18, від 27.02.2018 р. у справі № 545/808/17.

З рішення Щасливцевської сільської ради від 31.01.2020 р. № 2079 слідує, що у ньому як підставу відмови у задоволення заяви ОСОБА_1 вказано "у зв`язку з тим, що запитуєму земельну ділянку неможливо використовувати за цільовим призначенням у зв`язку з відсутністю вільного до неї доступу (проїзду, проходу тощо)".

Суд вважає таку відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо надання земельної ділянки у власність протиправною, оскільки дана підстава не зазначена у ч.7 ст.118 ЗК України, згідно якої такими підставами є лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

При цьому невідповідність місця розташування земельної ділянки має бути пояснена вказівкою на конкретні невідповідності законам або прийнятим відповідно до них нормативно-правовим актам, генеральним планам населених пунктів та іншої містобудівної документації, схемам землеустрою і техніко-економічним обґрунтуванням використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, тощо.

В той же час оскаржуване рішення Щасливцевської сільської ради від 31.01.2020 р. № 2079 таких відомостей не містить.

У відзиві на позовну заяву відповідачі зазначають, що бажана земельна ділянка, позначена позивачем у графічних матеріалах, відповідно до рішення від 29.05.2019 р. № 1645 включена до переліку земельних ділянок у формі торгів та частина є діючою дорогою і саме це стало підставою для відмови у задоволенні клопотання позивача.

Між тим, суд зауважує, що ці обставини не вказані у рішенні Щасливцевської сільської ради від 31.01.2020 р. № 2079 як підстави для відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність

В той же час суд під час перевірки правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, повинен надати правову оцінку тим обставинам, які стали підставою для його прийняття та наведені безпосередньо у цьому рішенні, а не тим, які в подальшому були виявлені суб`єктом владних повноважень для доведення правомірності ("виправдання") свого рішення.

Крім того, жодних доказів того, що земельна ділянка, яку бажає отримати позивач, включена до переліку земельних ділянок у формі торгів та частина є діючою дорогою Щасливцевською сільською радою не надано.

Отже, суд вважає, що рішення Щасливцевської сільської ради від 31.01.2020 р. № 2079 прийняте з порушенням норм Земельного кодексу України, та не може вважатися обґрунтованим, добросовісним і законним, оскільки належних мотивів та причин такої відмови у вказаному рішенні органу місцевого самоврядування не наведено.

Аналогічна правова позиція з цього питання викладена у постановах Верховного Суду від 21.11.2019 р. у справі № 159/1257/18, від 17.12.2018 р. у справі № 509/4156/15-а.

Приписами ч.1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем-1 належними та допустимими доказами не доведено правомірність свого рішення, у зв`язку з чим рішення Щасливцевської сільської ради 31.01.2020 р. № 2079 про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є протиправним та підлягає скасуванню.

Тому позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання протиправним та скасування рішення Щасливцевської сільської ради від 31.01.2020 р. № 2079 підлягають задоволенню.

Стосовно позовної вимоги ОСОБА_1 щодо визнання протиправною відмову відповідача-1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, то вона задоволенню не підлягає, оскільки, по-перше, є тотожною вимозі про визнання протиправним та скасування рішення відповідача-1 щодо відмови у задоволенні клопотання позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, по-друге, така відмова викладена у рішенні Щасливцевської сільської ради від 31.01.2020 р. № 2079, яке також є предметом оскарження у цій справі.

Що стосується позовних вимог в частині визнання протиправними дій відповідача-1 щодо порушення місячного терміну розгляду клопотання позивача суд зазначає наступне.

Пунктами 3, 4 частини 1 статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно ч.1 ст.77 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 р. № 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР) спори про поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, вирішуються в судовому порядку.

В силу вказаних приписів, позивач має право на оскарження протиправних дій або бездіяльності відповідача-1, у тому числі, щодо несвоєчасного розгляду клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, оскільки звертаючись до суду з вказаною вимогою позивач пов`язує порушення своїх прав з недотриманням Щасливцевською сільською радою встановленого законом строку розгляду його клопотання.

Як вже зазначалося, ч.7 ст.118 ЗК України встановлено місячний строк розгляду клопотання особи щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відповідно до п.34 ст.26 Закону № 280/97-ВР вирішення питань регулювання земельних відносин здійснюється виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Згідно ч.5 ст.46 Закону № 280/97-ВР сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності - не рідше ніж один раз на місяць.

Отже, чинним законодавством України не передбачено право суб`єкта владних повноважень змінювати встановлений законом режим (періодичність) проведення сесій рад не менше одного разу на місяць у випадку надходження на розгляд до ради документів з питань відведення земельних ділянок (зокрема, клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, проекту землеустрою на погодження або затвердження тощо). Оскільки останні являються частинами єдиного процесу відведення земельних ділянок, а тому охоплюються терміном "питання відведення земельних ділянок".

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 17.12.2018 р. у справі № 509/4156/15-а.

З наданих відповідачами доказів вбачається, що клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою зареєстровано в Щасливцевській сільській раді 29.11.2019 р., а 05.12.2019 р. сільським головою проставлено резолюцію "на земельну комісію".

Вказане клопотання ОСОБА_1 розглянуто на сесії Щасливцевської сільської ради 31.01.2020 р.

Суд зазначає, що строк розгляду клопотання є строком виконання органом місцевого самоврядування своїх повноважень (компетенції). Цей строк разом з іншими елементами (складовими) утворюють структуру повноважень суб`єкта владних повноважень. Недотримання строку виконання обов`язку є свідченням формального порушення реалізації повноважень, проте, повинно оцінюватися в межах причин і умов, які призвели до цього. Недотримання строку виконання обов`язку не означає припинення повноважень органу місцевого самоврядування і втрату ним правоможності на ухвалення будь-яких рішень, в тому числі й тих, які є предметом спору у цій справі. Тому, пропуск цього строку сам по собі не свідчить про протиправність прийнятого відповідачем-1 рішення.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 17.12.2018 року по справі № 509/4156/15-а.

Суд зауважує, що дотримання строку розгляду клопотання позивача у даній справі не впливає на його права, оскільки Щасливцевською сільської радою було розглянуто клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою та прийнято відповідне рішення. Саме рішення відповідача-1 від 31.01.2020 р. № 2079 про відмову у наданні дозволу позивачу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність порушує права ОСОБА_1 , а тому підлягає оцінці з точки зору відповідності вказаних у ньому підстав вимогам ч.7 ст.118 ЗК України.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_2 в частині протиправними дій відповідача-1 щодо порушення місячного терміну розгляду клопотання задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача-1 надати позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, суд зазначає наступне.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими необхідно розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

З огляду на наведене, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

У даній справі, повноваження щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою чи надання мотивованої відмови у його наданні, регламентовано положеннями Земельного кодексу України.

Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл або не надати (відмовити). Згідно з законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями, тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Така правова позиція узгоджується із позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 22.12.2018 р. у справі № 804/1469/17, від 14.08.2019 р. у справі № 0640/4434/18, від 12.09.2019 р. у справі № 0640/4248/18 та від 28.11.2019 р. у справі №803/1067/17.

Щодо ефективності вибраного способу захисту, суд зазначає, що суд має право визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії. При цьому суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Зобов`язання судом відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може мати місце лише у випадку, якщо судом встановлено відсутність таких підстав для відмови у видачі дозволу, які передбачені законом, а саме: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів; невідповідність місця розташування об`єкта вимогам прийнятих відповідно до цих законів нормативно-правових актів; невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

При цьому, суд не уповноважений здійснювати перевірку наявності чи відсутності усіх названих підстав, у випадку, якщо відповідач цього не здійснив, оскільки у такому разі це не входить до предмету судової перевірки.

Прийняття судом рішення про зобов`язання відповідача видати дозвіл на розробку проекту землеустрою, без перевірки наявності чи відсутності усіх названих підстав для відмови у видачі дозволу, може бути необґрунтованим та призвести до видачі такого дозволу з порушенням закону.

У контексті обставин спору застосування такого способу захисту вимагає з`ясування судом, чи виконано позивачем усі визначені законом умови, необхідні для одержання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Проте наведених обставин судом не встановлено. Оцінка правомірності рішення стосувалася лише тих мотивів, які наведено в рішенні Щасливцевської сільської ради від 31.01.2020 р. № 2079. Однак суд, в межах даної справи, не має повноважень досліджувати чи ці мотиви є вичерпними і чи дотримано позивачем усі інші умови для надання дозволу. За таких обставин у суду відсутні підстави для зобов`язання відповідача-1 прийняти конкретне рішення.

Підсумовуючи наведене, суд вважає, що хоч і повноваження Щасливцевської сільської ради щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою не є дискреційними, проте належним способом захисту, відновлення прав ОСОБА_1 за даних фактичних обставин, необхідно визнати саме зобов`язання відповідача-1 повторно розглянути заяву позивача про надання йому дозволу.

Такий висновок суду узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 10.10.2019 р. у справі № 814/1959/17 та від 28.11.2019 р. у справі № 803/1067/17.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що належним та ефективним способом захисту прав, свобод та інтересів позивача в даному випадку є зобов`язання відповідача-1 повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 24.11.2019 р. про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарській будівель та споруд, що розташована на території Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області, з урахуванням висновків суду. А відтак позовні вимоги про зобов`язання відповідача-1 надати позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність задоволенню не підлягають.

Підсумовуючи вищевикладене, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Що стосується вимоги позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 382 КАС України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Зі змісту наведеної правової норми слідує, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, яке має застосовуватися у виключних випадках.

Позивачем не наведено причин та не надано доказів, які б свідчили про те, що відповідач-1 може ухилятися від виконання рішення суду, а тому суд не вбачає підстав для зобов`язання суб`єкта владних повноважень подавати звіт про виконання даного судового рішення.

При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, а саме стягнення з відповідача-2 витрат на правничу допомогу у розмірі 9500 грн., суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно ч.3 ст.134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 4 статті 134 КАС України визначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.5 ст.134 КАС України).

Згідно ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З викладеного вбачається, що розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації сторін, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інші витрати, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 21.03.2018 р. у справі № 815/4300/17, від 11.04.2018 р. у справі № 814/698/16.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі "East/West Alliance Limited" проти України", оцінюючи вимоги заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходить з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Відповідно до договору про надання правничої допомоги від 24.12.2019 р., укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , його предметом є, зокрема, надання клієнту правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу його діяльності, аналіз законодавства, вивчення судової практики, представництво інтересів у суді, складання заяв, адвокатських запитів, позовів, відзивів на позови, скарг, заперечень, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Згідно п.2 договору якщо інше не встановлено додатковою угодою до договору, гонорар адвоката складається з розрахунку часу, витраченого на виконання даного договору, враховуючи вартість однієї години - 1000 грн.

Підставою для сплати гонорару є відповідний рахунок (довідка-рахунок) (п.6 договору).

На підтвердження отримання гонорару в розмірі 9500 грн., представником позивача надано до суду квитанцію до прибуткового касового ордеру від 16.03.2020 р. № 20-11, довідку-рахунок від 16.03.2020 р. № 20-11.

Згідно довідки-рахунку розмір гонорару у сумі 9500 грн. складає: консультація клієнта щодо захисту його прав при оскаржуванні рішення сільради про відмову в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою - 1000 грн. (1 год.); роз`яснення клієнту земельного законодавства щодо процедури надання дозволу на розробку проекту землеустрою - 1000 грн. (1 год.); надання клієнту правової інформації з приводу судової практики по земельних спорах, в тому числі, правових висновків Верховного Суду та судової практики Європейського суду по земельних спорах - 1000 грн. (1 год.); складання позовної заяви - 2000 грн. (2 год.); складання відповіді на відзив на позовну заяву по справі № 540/439/20 - 2000 грн. (2 год.); участь в судовому засіданні - 1000 грн. (1 год.); складання клопотання про долучення до матеріалів справи № 540/439/20 доказів надання правничої допомоги - 500 грн. (30 хв.); складання клопотання про ознайомлення з матеріалами справи № 540/439/20 та фактичне ознайомлення з матеріалами даної справи - 1000 грн. (1 год.)

Суд частково погоджується зі складовими гонорару та вважає, що послуги за №№ 2, 3 по суті стосуються консультації клієнта щодо захисту його прав, порушених спірним рішенням, тому є похідними від послуги № 1 та не можуть рахуватися окремо. При цьому суд бере до уваги, що адвокат Буженко Ю.С. вже надавав правничу допомогу ОСОБА_1 стосовно аналогічних правовідносин у справах № 540/145/20, № 540/164/20, провадження у яких відкрито до подання позовної заяви у справі, яка розглядається. Відтак, суд не враховує окремо послуги №№ 2, 3 на суму 2000 грн. у загальну вартість наданих позивачу послуг.

Також не підлягають стягненню 1000 грн. за участь у судовому засіданні, оскільки у справі судові засідання не проводилися.

Окрім цього, суд вважає безпідставним визначення вартості витрат у сумі 1500 грн. (500 грн. + 1000 грн.) за послуги №№7, 8, так як вжиття адвокатом заходів (складання клопотання) на надання доказів щодо розміру витрат на правничу допомогу, а також ознайомлення з матеріалами справи (складання клопотання та фактичне ознайомлення), є безпосереднім обов`язком адвоката. При цьому, враховуючи зміст клопотань та їх обсяг, об`єм матеріалів справи, визначення кількості витраченого часу - 30 хв. та 1 год., на думку суду є завищеним.

Окремо суд зауважує, що позовна заява за своєю суттю та формою є аналогічною попереднім позовним заявам, які перебувають та перебували у провадженні Херсонського окружного адміністративного суду, в яких представником позивачів виступав адвокат Буженко Ю.С., за виключенням реквізитів оскаржуваних рішень та земельних ділянок, а отже складання позовної заяви (2000 грн.) та відповіді на відзив (2000 грн.) не є співмірними та підлягають зменшенню до1000 грн. за кожну.

За встановлених обставин та враховуючи те, що предмет спору у цій справі не є складним, містить лише один епізод спірних правовідносин, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними, суд вважає, що обґрунтованим та пропорційним до предмета спору розміром витрат на правничу допомогу є сума 3000 грн.

Таким чином, до відшкодування позивачу підлягає 3000 грн. понесених витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст.ст.9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 262 КАС України, суд -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) до Щасливцевської сільської ради (75580, Херсонська область, Генічеський район, с.Щасливцеве, вул.Миру, 26, ), виконавчого комітету Щасливцевської сільської ради (75580, Херсонська область, с.Щасливцеве, вул.Миру, 26, ) про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення 109 сесії Щасливцевської сільської ради 7 скликання від 31.01.2020 р. № 2079 в частині відмови ОСОБА_1 у задоволенні клопотання від 24.11.2019 р. про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована на території Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області.

Зобов`язати Щасливцевську сільську раду Генічеського району Херсонської області (75580, Херсонська область, Генічеський район, с.Щасливцеве, вул.Миру, 26, ) повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 24.11.2019 р. про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована на території Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області з урахуванням правової позиції, наданої судом у рішенні.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з виконавчого комітету Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області (75580, Херсонська область, с.Щасливцеве, вул.Миру, 26, ) за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) витрати на правничу допомогу у сумі 3000 (три тисячі) грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до пп.15.5 п.15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя О.І. Бездрабко

кат. 109020100