Справа № 205/8741/19(2а/205/200/19)
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2020-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 березня 2020 року м. Дніпросправа № 205/8741/19(2а/205/200/19)

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції Національної поліції України

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2019 року (суддя Приходченко О.С., м. Дніпро) у справі №205/8741/19

за позовом ОСОБА_1

до інспектора роти №2 батальйону №2 Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області лейтенанта поліції Гедзуна Максима Васильовича

про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення, -

встановив:

У жовтні 2019 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив скасувати постанову серії ЕАК №1583163 від 03.10.2019 р по справі про адміністративне правопорушення та провадження у справі закрити.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06.12.2019 р. позов задоволено. Рішення мотивовано тим, що оскаржена постанова винесена бездоказово, в порушення прав позивача, ґрунтується на припущеннях, тому підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, скаржник оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі скаржник посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Зазначає, що винесена відповідачем постанова є законною та обґрунтованою.

КАС України передбачає не лише обов`язок суб`єкта владних повноважень (відповідача у справі) щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності (ч. 2 ст. 71 КАС України), але й обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч. 1 ст. 71 КАС України).

Статтею 106 КАС України встановлено, що на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, позивач надає докази. Позивач не надав жодних доказів, які спростовували б факт вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

До суду першої інстанції представником ДПП надавався відеозапис, на якому було зафіксовано інкриміноване позивачу правопорушення.

Суд першої інстанції в порушення принципу повноти судового розгляду достеменно не дослідив відеозапис, наданий представником ДПП до суду на електронному носії та об`єктивно та достеменно не з`ясував усі обставини справи.

Зазначає, що маючи інформацію про наявність певного доказу, який може підтвердити або спростувати певні обставини, що підлягають встановленню по справі, та маючи можливість дослідити такі докази (оскільки вони надані до матеріалів відповідної судової справи), суд, з метою забезпечення всебічності та об`єктивності розгляду справи та встановлення дійсних обставин справи, повинен був розглянути ці докази, які в цьому випадку містив відеозапис з нагрудного відеореєстратора поліцейського та мав пряме відношення до встановлення дійсних обставин даної справи.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове - про відмову в задоволенні позову.

Позивач до суду відзив на апеляційну скаргу не надіслав.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що 03 жовтня 2019 року інспектором роти № 2 батальйону № 2 Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області лейтенантом поліції Гедзуном М.В. було винесено постанову по справі про адміністративні правопорушення серії ЕАК №1583163, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.121 КУпАП.

Відповідно до вказаної постанови ОСОБА_1 03 жовтня 2019 року о 13:09 год., керуючи автомобілем Мерседес-Бенц 312, держномер НОМЕР_1 , керував транспортним засобом, в якому були непрацюючі вогнегасники, чим порушив вимогу п.п. 31.4.7 є Правил дорожнього руху «Керування водієм транспортним засобом без медичної аптечки, знака аварійної зупинки, непрацюючим вогнегасником» (далі - ПДР).

Суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача, оскільки:

- твердження відповідача про те, що вогнегасник у позивача непрацюючий, не може бути прийнято до уваги оскільки на відеозапису фіксації вчинення правопорушення видно, що перевірка була здійснена не у відповідності до п. 10 Правил експлуатації та типові норми належності вогнегасників, на механічних транспортних засобах: положення стрілки індикатора тиску про перебування її у зеленому секторі шкали індикатора не перевірялося, документи на вогнегасник, а саме: інструкція з експлуатації та паспорт на вогнегасник для ознайомлення працівником поліції не були витребувані. Наявність чи відсутність другого вогнегасника, його стан та документи на нього інспектором не перевірялося.

- позивачем до позову долучено копію тимчасового реєстраційного талону серії НОМЕР_2 на автомобіль Мерседес-Бенц 312, держномер НОМЕР_1 , який зареєстровано за ТОВ «Автотранссервіс», в якому зазначено, що транспортний засіб є автобусом чорного кольору. При цьому, з відеофіксації вбачається, що запис перевірки здійснено в автомобілі білого кольору.

- у постанові не розкрито об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, з якої неможливо однозначно встановити чи керував позивач транспортним засобом, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, якщо так, то за яким маршрутом курсування, не зазначено кількість непрацюючих вогнегасників, оскільки у постанові кількість зазначена саме у множині.

- позивач у своєму позові заперечував порушенням ним Правил дорожнього руху, зокрема п. 31.4.7є ПДР, а відповідач всупереч положень ч. 2 ст. 77 КАС України будь-які докази, які б свідчили про правомірність прийнятого ним рішення, суду не надав, а у самій постанові відсутні посилання, що позивач керував транспортним засобом, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, на будь-які докази вчинення позивачем адміністративного проступку.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до пп. «є» п.31.4. ПДР забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за відсутності, зокрема, працездатного вогнегасника на легковому, вантажному автомобілі, автобусі.

Відповідно до ч. 2 ст. 121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, що має несправності, передбачені частиною першою цієї статті, або технічний стан обладнання якого не відповідають вимогам стандартів, правил дорожнього руху і технічної експлуатації, тягне за собою накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Пунктом 1 ст. 247 КУпАП передбачено, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення, а наявність такої події доводиться шляхом надання доказів.

Згідно з ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію відеозапису.

Стаття 72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї (п. 1 ст. 32), неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумним сумнівом. Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (п. 45 рішення у справі Бочаров проти України від 17.06.2011 р.; п. 75 рішення у справі Огороднік проти України від 05.05.2015 р.; п. 52 рішення у справі «Єрохіна проти України» від 15.02.2013 р.).

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви, щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Доводи скаржника щодо необхідності доказування позивачем відсутності правопорушення суперечить презумпції невинуватості.

Судом встановлено, що надані скаржником до суду першої інстанції відеозаписи з нагрудного відеореєстратора поліцейського не дозволяють однозначно встановити, що саме позивач порушив вимоги п. пп. «є» п.31.4. ПДР, оскільки згідно з тимчасовим реєстраційним талоном ДАР №020311 транспортний засіб автобус-D марки MERSEDES-BENZ, модель 312, реєстраційний номер НОМЕР_1 , щодо якого встановлено порушення, чорного кольору, в той час як з відеозапису вбачається про здійснення перевірки транспортного засобу білого кольору.

Отже, вказаний відеозапис не містить інформації про обставини, які мають значення для справи, тобто не свідчать про вчинення адміністративного правопорушення саме позивачем.

З огляду на це, оскаржена постанова про адміністративне правопорушення не може оцінюватися судом в розумінні ст.ст. 73, 74 КАС України як належний і допустимий доказ, що підтверджує факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.121 КУпАП, оскільки заперечується позивачем, а інші докази на обґрунтування оскаржуваної постанови в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, скаржником у встановлений законом спосіб не доведено правомірність прийнятого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог позивача.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права; доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06.12.2019 р. у справі №205/8741/19 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.М. Панченко

суддя С.М. Іванов

суддя В.Є. Чередниченко