Справа № 580/1486/19
Суддя: В.В. Гаращенко
Дата ухвалення: 2020-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2020 року справа № 580/1486/19

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гаращенка В.В. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу,

ВСТАНОВИВ:

03 травня 2019 року до Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з позовною заявою до Головного управління ДФС у Черкаській області (18002, м. Черкаси, вул. Хрещатик, 235, ), в якій просить визнати протиправною та скасувати податкову вимогу №Ф-59568-17 від 07.11.2018.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 21.06.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2019 року провадження у справі закрито.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2019 року ухвалу суду першої інстанції скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Справа надійшла до суду 06.12.2019 та шляхом автоматичного розподілу передана на розгляд судді Гаращенку В.В., у зв`язку з чим ухвалою судді від 11.12.2019 прийнято її до свого провадження та залишено позовну заяву без руху.

Позивачем усунуто недоліки позовної заяви, тому ухвалою судді від 13.01.2020 прийнято позовну заяву до розгляду.

Ухвалою суду від 10.02.2020 допущено заміну відповідача - Головного управління ДФС у Черкаській області () на належного - Головне управління ДПС у Черкаській області ().

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що до припинення підприємницької діяльності будь-які штрафи і боргові зобов`язання були відсутні. Рішення, згідно яких сформовано вимоги не приймалися, про існування таких рішень позивача не повідомляли, про що свідчить відсутність доказів ознайомлення з таким рішенням та направлення його на адресу позивача. Згідно із запису у витягу Єдиного державного реєстру підприємницьку діяльність позивачем припинено 29.05.2015, тобто рішення приймалися після припинення підприємницької діяльності.

Позивач стверджує, що на момент припинення підприємницької діяльності у нього існувала значна переплата. Не дивлячись на його неодноразові звернення з проханням повернути переплату, повернення коштів не проведено, відповідь отримана негативна.

На підставі наведеного позивач вважає, що оскаржена вимога є незаконною та підлягає скасуванню.

Відповідач подав відзив на адміністративний позов, в якому просив у задоволенні позову відмовити повністю, зазначивши при цьому, що заборгованість зі сплати єдиного внеску виникла в зв`язку з несплатою сум штрафної санкції та пені згідно рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 14.08.2018 № . На підставі цих даних ГУ ДФС у Черкаській області сформовано вимогу пре сплату боргу (недоїмки) від 07.11.2018 року № Ф-59568-17, відповідно до вимог чинного законодавства.

Зведені дані щодо погашених сум податкового боргу та застосованих штрафних санкцій наведено в розрахунку штрафних санкцій, доданого до рішення № від 14.08.2018, а саме нараховано 1288,97 грн. (штрафна санкція 230.95 грн. та пеня 1058.02 грн.), період 02.04.2013 - 04.07.2014.

На підставі наведеного відповідач вважає, що позов задоволенню не підлягає.

У відповіді на відзив позивач заперечив проти доводів відповідача, вказавши на неправомірність прийняття рішення № від 14.08.2018 та подвійне притягнення до відповідальності у вигляді штрафу та пені. Також у відповіді на відзив позивач просив стягнути з відповідача судовий збір, протиправно утримані кошти за податковою вимогою, виконавчий збір ДВС та виконавчі витрати, правничі послуги різницю між помилково сплаченою сумою коштів та частиною повернутої переплати, моральну шкоду.

Вирішуючи питання щодо прийняття додатково заявлених позовних вимог, суд зазначає таке.

Вищенаведені вимоги позивачем не заявлені в первісній редакції адміністративного позову, тому розцінюються судом як заява про зміну предмету позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 Кодексу адміністративного судочинства України позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

З наведених норм Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що позивач має право змінити предмет позову до початку розгляду справи по суті.

В ухвалі від 13.01.2020 суд роз`яснив учасникам справи, що розгляд справи по суті розпочнеться через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі. Тобто розгляд даної справи по суті розпочато 12.02.2020, тоді як дані вимоги сформовано у відповіді на відзив, який подано до суду 13.02.2020, тобто з порушенням встановленого порядку щодо зміни предмету позову.

Отже, судом не прийнято до розгляду вимоги позивача до відповідача про стягнення протиправно утриманих коштів за податковою вимогою, виконавчого збору ДВС та виконавчих витрат, різниці між помилково сплаченою сумою коштів та частиною повернутої переплати, моральної шкоди.

В той же час, вимоги позивача про стягнення судових витрат, а саме судового збору та витрат на правничу допомогу підлягають розгляду на загальних підставах, оскільки не є позовними вимогами та стосуються питання розподілу судом судових витрат.

Розглянувши подані документи і матеріали, дослідивши письмові докази наявні в матеріалах справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до такого висновку.

Згідно відомостей, які містяться в матеріалах справи, відповідачем прийнято рішення № від 14.08.2018, яким на підставі п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року №2464-VI (далі - Закон №2464-VI), за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування застосовано до ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , застосовано штраф у розмірі 230,95 грн. за період з 02.04.2013 до 04.07.2014 та нараховано пеню у розмірі 1058,02 грн., що загалом складає 1288 грн. 97 коп.

На підставі вказаного рішення, Головним управлінням ДФС у Черкаській області сформовано вимогу №Ф-59568-17 від 07.11.2018, якою зобов`язано позивача сплатити недоїмку, штрафи, пеню в сумі 1288 грн. 97 коп.

Не погоджуючись із наведеною вимогою позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті суд враховує, що Закон №2464-VІ визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з положеннями частини другої статті 8 та статті 12 Закону № 2464-VI, єдиний внесок не входить до системи оподаткування. Завданнями центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, є забезпечення адміністрування єдиного внеску шляхом його збору, ведення обліку надходжень від його сплати та здійснення контролю за сплатою єдиного внеску.

Відповідно до пунктів 4, 5 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VІ платниками єдиного внеску є; фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування; особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до положень ч. 8 ст. 9 Закону №2464-VІ платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Згідно з частиною 11 статті 9 Закону № 2464-VІ у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 25 Закону №2464-VІ у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

За рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення (ч. 6 ст. 25 Закону №2464-VІ).

Згідно з частиною десятою статті 25 Закону № 2464-VI, на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Пунктом 2 частини 11 статті 25 Закону № 2464-VI передбачено, що орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску штрафні санкції за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Відповідно до частини 13 статті 25 Закону № 2464-VІ нарахування пені, передбаченої цим Законом, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно. У разі оскарження платником єдиного внеску вимоги про сплату недоїмки нарахування пені зупиняється з дня подання скарги до органу доходів і зборів або позову до суду.

Частиною 14 статті 25 Закону № 2464-VІ встановлено, що про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа органу доходів і зборів у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску.

Суми пені та штрафів, передбачених цим Законом, підлягають сплаті платником єдиного внеску протягом десяти календарних днів після надходження відповідного рішення.

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) страхувальниками, визначеними Законом України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів, визначено Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року №449 (далі Інструкція №449).

Згідно з п.1 розділу VII Інструкції №449, за порушення норм законодавства про єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до платників, на яких згідно із Законом покладено обов`язок нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок, застосовуються фінансові санкції (штрафи та пеня) відповідно до Закону.

Положеннями пп. 2 п. 2 розділу VII Інструкції №449 визначено, що згідно з частиною одинадцятою статті 25 Закону до платників, визначених підпунктами 1-4 та 6 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, органи доходів і зборів застосовують штрафні санкції в таких розмірах за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення у період до 01 січня 2015 року, накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум. За несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення, починаючи з 01 січня 2015 року накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

При цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за формою згідно з додатком 12 до цієї Інструкції.

Розрахунок цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів.

При застосуванні штрафів, зазначених у цьому підпункті, приймається одне рішення на всю суму сплаченої (погашеної) недоїмки незалежно від періодів та кількості випадків сплати за вказані періоди.

В силу вимог ч. 16 ст. 25 Закону №2464 строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

З аналізу викладених правових норм вбачається, що умовою для застосування до платника штрафних санкцій та нарахування пені є несвоєчасна сплата останнім єдиного внеску. При цьому, сплачені платником суми зараховуються в порядку календарної черговості для погашення недоїмки, штрафів та пені.

Пунктом 3 розділу VI Інструкції №449 передбачено, що органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:

- дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів;

- платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

- платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Вимога про сплату боргу (недоїмки), крім загальних реквізитів, має містити відомості про розмір боргу, в тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом.

З наведених норм Інструкції №449 вбачається, що за наявності заборгованості на кінець календарного місяця, в тому числі штрафів та пені, платнику надсилається вимога про сплату зазначеної заборгованості.

Враховуючи, що рішенням № від 14.08.2018 позивачу нараховано штрафні санкції та пеня в сумі 1288 грн. 97 коп., тому відповідачем правомірно сформовано та направлено вимогу про сплату боргу №Ф-59568-17 від 07.11.2018 на цю саму суму 1288 грн. 97 коп.

Доводи позивача про порушення під час нарахування штрафів та пені не заслуговують на увагу, оскільки рішення № від 14.08.2018 не є предметом спору у справі.

При цьому, за умови наявності не скасованого рішення про нарахування штрафів та пені, твердження позивача про неправомірність вимоги є передчасними.

Також суд відхиляє твердження позивача про неправомірність нарахування штрафів та пені після припинення ним 11.08.2017 підприємницької діяльності, оскільки право нарахування штрафів та пені згідно ч. 16 ст. 25 Закону №2464 не обмежується строком давності та здійснено за період коли позивач перебував на реєстрації як фізична особа-підприємець з 02.04.2013 по 04.07.2014.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відмови в задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 72, 76, 90, 139, 241-246, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Сплачену суму судових витрат залишити за позивачем.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана з врахуванням особливостей закріплених п. 15.5 Перехідних положень КАС України протягом тридцяти днів з дня підписання рішення суду.

Суддя В.В. Гаращенко