Справа № 215/4169/19
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2020-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 березня 2020 року м. Дніпросправа № 215/4169/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 січня 2020 року (суддя Боженко Н.В.) по справі №215/4169/19 за позовом ОСОБА_1 до голови виконавчого комітету Тернівської районної у місті Кривому Розі ради Солода Віталія Михайловича про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльності голови Виконавчого комітету Тернівської районної у м.Кривий Ріг ради Солода Віталія Михайловича, яка виявилась у порушення механізму, порядку, шаблону розгляду скарги позивача від 18.06.2019р. вх. №С-587 згідно порядку ст.ст. 7, 18, 19 Закону України "Про звернення громадян", ч.ч. 1, 2, 8 ст. 11 Закону України "Про державну службу" і не вжиття заходів для забезпечення можливості одержання державних соціальних гарантій та зазначити закон, вимоги яких порушено згідно ст. 249 КАС України;

- захистити права позивача, пов`язаних з виборчим процесом, захистом соціальних прав, свободного пересування та вільним вибором місця проживання відповідно до ст.ст. 3, 19, 22, 33, 46, 69-71 Конституції України шляхом встановлення наявності компетенції (повноважень) голови виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради прийняти рішення про визнання фактичного місця перебування позивача за адресою: АДРЕСА_1 , за якою позивач надає соціальні послуги інваліду для складання і надання довідки про склад сім`ї;

- захистити права позивача бути присутнім при розгляді скарги від 18.06.2019р. та права позивача викривати недоліки в роботі голови виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради для впливу на поліпшення роботи установи, для відстоювання своїх прав і законних інтересів шляхом їх визнання окремим пунктом рішення.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що 18.06.2019р. він звернувся до посадової особи виконавчого комітету Тернівської районної ради у м.Кривий Ріг Міщук Олени Дмитрівни для надання судового рішення від 06.11.2018р. по справі №804/4687/18 для ознайомлення та контролю його повного виконання, але вона відмовила його надати, у зв`язку з чим ОСОБА_1 подав скаргу від 18.06.2019р. вх. №С-587, якою просив провести службове розслідування, прийняти рішення по визнанню місця перебування позивача, надати копію рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.11.2018р. по справі №804/4687/18. Однак, як зазначав позивач, нормативно-правових актів відповідача на запит-скаргу від 18.06.2019р. вх. №С-587 не отримав на цей час. З цих підстав ОСОБА_1 вважав, що відповідач не забезпечив права позивача на інформацію, не вжив системних заходів, спрямованих на усунення правових та інших причин порушення права голосу позивача на виборах, й не попередив виникнення негативних суспільних наслідків, пов`язаних з цим правом і відсутністю необхідної ОСОБА_1 інформації, а також окремо не повідомив про дату, час та місце розгляду запиту-скарги позивача від 18.06.2019р. З цих підстав просив позов задовольнити.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 січня 2020 року у задоволенні позову відмовлено. Рішення суду мотивовано встановленими обставинами справи, які, на думку суду першої інстанції, дають підстави для висновку про те, що звернення позивача належним чином розглянуто відповідачем, позивачу надано вмотивовану відповідь щодо порушених ним питань у порядку та строки, які визначено Законом України «Про звернення громадян».

Не погодившись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позову. Апеляційна скарга фактично обґрунтована незгодою з висновками суду першої інстанції щодо правомірності дій відповідача під час розгляду звернення позивача. Позивач вказує на те, що відповідь на його звернення має інформативний характер, за підсумком розгляду звернення відповідачем не складався нормативно-правовий акт. Позивач також вказує на те, що розгляд його заяви відбувся без його участі, що є порушенням вимог Закону України «Про звернення громадян. З цих підстав позивач вказує на те, що судом першої інстанції фактично не було надано оцінки діям відповідача в контексті права позивача на участь у процесі прийняття рішення.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що 18 червня 2019р. ОСОБА_1 звернувся до голови Тернівської районної у місті ради Солода В. із скаргою (вх. №С-587), в якій зазначив, що 18.06.2019р. звернувся до працівника виконкому ( ОСОБА_2 ) для надання рішення від 06.11.2018р. по справі №804/4687/18 для ознайомлення та контролю його повного виконання, але вона відмовила його надати.

Так у прохальній частині вищезазначеної скарги позивач просив відповідача:

1.Надати копію рішення від 06.11.18р. по справі №804/4687/18 і рішення від 26.02.19р. у справі №215/3060/18 Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

2.Провести службове розслідування зазначеного випадку і за привищення должностних обов`язків, халатного відношення до своїх обов`язків притягнути до дисциплінарної відповідальності.

3.Прийняти рішення щодо визнання місця мого перебування за адресою: АДРЕСА_1 , за якою я надаю соціальні послуги інваліду відповідно рішенням від 26.02.19р. у справі №215/3060/18 Дніпропетровського окружного адміністративного суду та повідомити про номер наказу чи розпорядження, чим забезпечити гарантії ст. 33 Конституції України і надати можливість одержання державних соціальних гарантій.

4.Надати запрошення для мене з повідомленням про повноваження осіб з приводу розгляду моєї скарги від 12.05.18р. і цього додатка.

До вказаної скарги позивачем додано копію заяви від 18.06.19р. про визначення місця перебування позивача.

У відповідь на дану скаргу за підписом голови Тернівської районної у місті ради Солода В. відповідачем 27.06.2019р. направлено лист за вих. №С-587 від 26.06.2019р., як якому зазначено таке:

На Ваше звернення від 18.06.2019 № С-587 виконком Тернівської районної у місті ради повідомляє наступне.

п.1. Отримання інформації із відправлення правосуддя, а також видача копій судових рішень, здійснюється виключно відповідно до положень Кодексу адміністративного судочинства України, Законів України Про судоустрій і статус суддів та Про доступ до судових рішень, і не є предметом регулювання Законом України Про доступ до публічної інформації.

Статтею 167 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що особам, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні, копія судового рішення надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення протягом трьох днів з дня його ухвалення чи складення у повному обсязі або у разі їх звернення вручаються під розписку безпосередньо в суді.

Якщо копія рішення надіслана представникові, то вважається, що вона надіслана й особі, яку він представляє.

Судове рішення вважається врученим, у тому числі у разі-повернення поштового відправлення, яке не вручено адресату з незалежних від суду причин, та у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою, повідомленою цими особами суду, або за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, чи для фізичних осіб, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, яка зареєстрована у встановленому законом порядку.

Якщо справа розглядається судом за місцезнаходженням суб`єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, суд не надсилає копії такого рішення, а лише повідомляє суб`єкту владних повноважень у порядку, передбаченому частиною першою статті 38 цього Кодексу, про можливість отримання копії судового рішення безпосередньо в суді.

Особа, яка бере участь у справі, а також особа, яка не брала участі у справі, але щодо якої суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси чи обов`язки, може отримати в суді, де знаходиться адміністративна справа, копію рішення, що є в матеріалах цієї справи, ухваленого адміністративним судом будь-якої інстанції.

п.2. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 13.06.2000 № 950 Про затвердження Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування підстави щодо проведення службового розслідування за змістом скарги відсутні.

п.3. На виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.02.2019 по адміністративній справі №215/3060/18 була створена тимчасова комісія з питання розгляду Вашого звернення від 14.05.2018. Рішенням тимчасової комісії Вам повторно була надана письмова відповідь на звернення.

Щодо реєстрації місця перебування Вам неодноразово були надані роз`яснення, графік роботи відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому районної у місті ради та перелік необхідних документів.

п.4. Відповідно ст. 19 Закону України Про звернення громадян органи місцевого самоврядування зобов`язані на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу. Враховуючи той факт, що Вам неодноразово надані роз`яснення щодо вирішення вказаних Вами питань, вважаємо недоцільним комісійний розгляд даного звернення.

Не погодившись з бездіяльністю відповідача щодо розгляду його скарги, позивач звернувся із позовом до суду.

За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову з огляду на таке.

Так, вирішуючи спірні відносини між сторонами, суд першої інстанції правильно виходив як з права громадян звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування так і з обов`язку останніх розглянути таке звернення у порядку, визначеному Законом України «Про звернення громадян».

Статтею 1 Закону України «Про звернення громадян» визначено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про звернення громадян» заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності.

Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Згідно ч.4 ст.15 Закону України «Про звернення громадян» рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані, серед іншого: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення.

З аналізу вказаним норм права суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що громадяни України наділені правом звернення з відповідними заявами, скаргами до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, засобів масової інформації, їх посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків, а на органи державної влади, органи місцевого самоврядування покладений обов`язок по розгляду таких звернень, заяв і скарг.

З огляду на суть спірних відносин, які виникли між сторонами, суд першої інстанції обґрунтовано дослідив надану відповідачем на звернення позивача відповідь на предмет її вмотивованості та співвідношення із порушеними позивачем питаннями.

Так, суд першої інстанції обґрунтовано погодився із відповіддю відповідача, в частині того, що отримання інформації з відправлення правосуддя, а також видача копій судових рішень здійснюється виключно відповідно до положень Законів України Про судоустрій і статус суддів та Про доступ до судових рішень, Кодексу адміністративного судочинства України тощо, та не входить до компетенції відповідача.

Стосовно викладеного у скарзі прохання провести службове розслідування за викладеними у скарзі обставинами та притягнення винної особи до дисциплінарної відповідальності, суд першої інстанції правильно виходив з такого.

Система та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначені Законом України Про місцеве самоврядування в Україні від 21.05.1997 № 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР).

Виконавчі органи рад - це органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами.

Виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи (стаття 11 Закону № 280/97-ВР).

Міський голова є головною посадовою особою територіальної громади міста (стаття 12 Закону № 280/97-ВР).

Міський голова очолює виконавчий комітет міської ради, головує на її засіданнях.

Аналізуючи положення статті 42, частин 6 та 7 статті 55 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що питання призначення проведення службового розслідування в органі місцевого самоврядування належить до дискреційних повноважень керівника органу, в якому працює особа, уповноважена на виконання функцій місцевого самоврядування, з приводу чого приймається відповідне розпорядження.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що відповідач у листі від 26.06.2019р. за вих. №С-587 повідомив позивача про те, що не вбачає підстав для проведення службового розслідування щодо відповідного працівника за змістом скарги ОСОБА_1 .

Отже суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість відповіді відповідача на скаргу позивача щодо проведення службового розслідування.

Щодо скарги ОСОБА_1 , в частині прийняття відповідачем рішення про визнання місця його перебування.

Відповідно до статті 3 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні №1382-IV від 11.12.2003р. (далі - Закон №1382-IV):

- орган реєстрації - виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.

Повноваження органів реєстрації та державних органів у сфері реєстрації фізичних осіб визначені статтею 11 Закону №1382-IV, у відповідності до якої орган реєстрації здійснює:

-формування та ведення Реєстру територіальних громад;

-реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб у межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці;

-передачу інформації та/або внесення у встановленому законом порядку відомостей про реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання/перебування до Єдиного державного демографічного реєстру.

Механізм здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні, а також встановлюють форми необхідних для цього документів визначені Правилами реєстрації місця проживання, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №207 від 02.03.2016р. (Правила №207).

Згідно з п. 25 Правил №207, реєстрація місця перебування осіб, що звернулися за захистом в Україні із заявою за формою згідно з додатком 8, здійснюється на визначений законом строк на підставі документів, визначених пунктом 18 цих Правил (крім квитанції про сплату адміністративного збору). Відомості про реєстрацію місця перебування вносяться до довідки про звернення за захистом в Україні, зразок якої затверджується наказом МВС.

У відповіді на скаргу відповідачем зазначено, що позивачу неодноразово були надані роз`яснення, графік роботи відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому районної у місті ради та перелік необхідних документів.

Отже відповідачем було надано позивачу відповідь, в цій частині порушеного у скарзі питання.

Крім цього встановлені судом першої інстанції обставини справи, які не спростовуються позивачем, свідчать про те, що ОСОБА_1 і раніше звертався до виконкому про визнання місця проживання, а саме 14.05.2018р. позивач подав до виконкому письмове звернення, яке було зареєстроване у виконкомі 14.05.2018 за вхідним №С-236.

29.05.2018р. у телефонному режимі та за допомогою СМС-повідомлення позивача було запрошено на розгляд його звернення від 14.05.2018р.

29.05.2018р. у присутності заявника відбулось засідання з розгляду звернення ОСОБА_1 від 14.05.2018р., однак заявник відмовився спілкуватись по суті звернення, у зв`язку з чим письмова відповідь була надіслана 01.06.2018р. за вих. № С-236.

Також відповідачем було видано розпорядження Про створення тимчасової комісії з питання розгляду звернення гр. ОСОБА_1 за №74-р від 03.04.2019р. щодо комісійного розгляду звернення від 14.05.2018р.

Запрошення на засідання комісії було направлено ОСОБА_1 11.04.2019р., що підтверджується наданими до суду копіями реєстру поштових відправлення від 11.04.2019р. та квитанцією.

18.04.2019р. відбулось засідання комісії, на яке гр. ОСОБА_1 не з`явився, що також було зафіксовано у протоколі засідання.

За підсумками вказаного засідання комісією розглянуто скаргу, ОСОБА_1 направлено письмову відповідь за адресою: АДРЕСА_2 .

Тобто порушене позивачем питання щодо визнання місця проживання вже було предметом розгляду виконавчого комітету, про що і було повідомлено позивача у відповіді на його скаргу від 18.06.2019р.

Отже проаналізувавши відповідь, яку надано позивачу на його звернення, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав стверджувати про те, що у спірних відносинах відповідачем допущено протиправну бездіяльність, оскільки звернення позивача було належним чином розглянуто про що відповідачем позивачу надано вмотивовану відповідь.

Також суд першої інстанції, враховуючи дату звернення позивача та дату надання відповіді, обґрунтовано вказав на те, що звернення позивача розглянуто відповідачем у межах строків, які встановлено ст..20 Закону України «Про звернення громадян».

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що встановлені у цій справі обставини не дають підстав для висновку про порушення відповідачем прав позивача у спірних відносинах.

Як аргументом незаконності та необґрунтованості рішення суду першої інстанції позивач зазначає те, що відповідачем його не було повідомлено про час та місце розгляду звернення, у зв`язку з чим він не міг реалізувати своє право бути присутнім під час розгляду його звернення, подавати відповідні клопотання, наводити свої доводи та міркування.

Вказані аргументи позивача, як вбачається із судового рішення, були предметом дослідження і у суді першої інстанції, який обґрунтовано їх відхилив з огляду на таке.

Згідно із ст..18 Закону України «Про звернення громадян» громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право:

особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви;

знайомитися з матеріалами перевірки;

подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу;

бути присутнім при розгляді заяви чи скарги;

користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку;

одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги;

висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги;

вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

У відповідності до ст..19 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані:

об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;

у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову;

на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу;

скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням;

забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень;

письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;

вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина;

у разі визнання заяви чи скарги необгрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення;

не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам;

особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Отже, з огляду на вказані норми права, право громадян, зокрема, бути присутніми при розгляді заяви чи скарги, кореспондується з обов`язком органу, що розглядає заяву чи скаргу, запросити такого громадянина на засідання відповідного органу. Але, такий обов`язок у органу, що розглядає заяву чи скаргу, виникає у разі наявності такого прохання громадянина.

Суд першої інстанції, надаючи оцінку аргументам позивача, правильно звернув увагу на те, що у п. 4 вказаної скарги ОСОБА_1 від 18.06.2019р. за вх. №С-587 позивач просив Надати запрошення для мене з повідомленням про повноваження осіб з приводу розгляду моєї скарги від 12.05.18р. і цього додатка.

Додатком до скарги позивача зазначено заяву від 18.06.19р. про визнання місця мого проживання.

Отже зі скарги ОСОБА_1 від 18.06.2019р. вбачається, що позивач бажав бути присутнім під час розгляду не поданої ним 18.06.2019р. скарги, а іншої скарги, що датована 12.05.18р. та заяви про визнання місця проживання ОСОБА_1 .

З цих підстав суд першої інстанції обґрунтовано зазначив те, що ОСОБА_1 у своїй скарзі від 18.06.2019р. за вх. №С-587 не зазначав про своє бажання бути присутнім саме при її розгляді, просив відповідь надати йому, тому рішення за результатами розгляду скарги приймалось за відсутності позивача.

Отже, дослідивши встановлені обставини справи, аргументи позивача. з якими останній пов`язує незаконність рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстав для його скасування не існує.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 січня 2020 року по справі №215/4169/19 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її підписання та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, передбачені ст.ст.328 329 КАС України.

Повний текст постанови складено 24.03.2020р.

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк