Справа № 120/274/20-а
Суддя: Поліщук Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

25 березня 2020 р. Справа № 120/274/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Поліщук І.М.,

розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрально - Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції в особі Комісії Центрально - Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції з розгляду питань щодо призначення і виплати одноразової допомоги, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Міністерство юстиції України про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Центрально - Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції в особі Комісії Центрально - Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції з розгляду питань щодо призначення і виплати одноразової допомоги (далі - відповідач) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що проходив службу в Державній кримінально-виконавчій службу України. 03.04.2019 його було звільнено зі служби на підставі п.п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліції» (за власним бажанням). В подальшому, після звільнення зі служби, йому встановлено інвалідність II групи, причиною якої визначено захворювання, пов`язане з проходженням служби в поліції, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії АВ №0047306 від 22.05.2019. В зв`язку із встановленням інвалідності, він звернувся до відповідача з заявою про виплату одноразової грошової допомоги, право на отримання якої передбачене ст. 62, п. 3 ч. 1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію», однак отримав відмову, мотивовану тим, що його звільнення не було зумовлене захворюванням, пов`язаним із проходженням служби в поліції.

Не погоджуючись із такою відмовою, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою від 29.01.2020 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Даною ухвалою також встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву.

У встановлений судом строк відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує щодо задоволення даного адміністративного позову. Зокрема зазначає, що положеннями п. 4 ч. 1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію» чітко визначено, що одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним служби в поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті. В даному ж випадку, позивача звільнено зі служби не з підстав, визначених в п. 4 ч. 1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію».

Ухвалою від 17.02.2020 задоволено клопотання представника відповідача та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Міністерство юстиції України. Даною ухвалою також запропоновано третій особі в 10-денний строк з дня отримання копії даної ухвали подати свої письмові пояснення з приводу заявлених позовних вимог.

13.03.2020 від Міністерства юстиції України надійшли письмові пояснення, у яких представник третьої особи заперечує щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на обставини, які є аналогічними тим, що наведені представником відповідача.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що відповідно до наказу начальника Державної установи «Хмельницький слідчий ізолятор» Центрально - Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції №15/ОС-19 від 03.04.2019 ОСОБА_1 звільнено з посади начальника відділу інженерно-технічних засобів охорони зв`язку та інформатизації державної установи «Хмельницький слідчий ізолятор» на підставі п.п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліції» (за власним бажанням).

В подальшому, медико-соціальною експертною комісією було прийнято рішення про встановлення позивачу інвалідності II групи з 17.05.2019, причиною якої визначено захворювання, пов`язане з проходженням служби в поліції, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії АВ №0047306 від 22.05.2019.

В зв`язку із встановленням інвалідності, позивач звернувся до відповідача з заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги, право на отримання якої передбачене ст. 62, п. 3 ч. 1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію».

Разом із тим, листом від №4/10245 від 03.12.2019 відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для виплати йому відповідної допомоги.

Не погоджуючись із такою відмовою, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII (далі - Закон №580-VIII).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 97 цього Закону одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

При цьому, положеннями п. 4 ч. 1 ст. 97 Закону №580-VIII визначено, що одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним служби в поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

Таким чином, із аналізу наведеного вище слідує, що зазначені положення Закону №580-VIII застосовується виключно за обов`язкової одночасної наявності, щонайменше, трьох умов (причина інвалідності, час настання інвалідності та причина звільнення):

1) інвалідність повинна наступити внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України (п. 3 ч. 1 ст. 97 Закону №580-VIII) чи/або внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції (п. 4 ч. 1 ст. 97 Закону №580-VIII);

2) інвалідність повинна наступити не пізніше, ніж протягом шести місяців після звільнення особи з поліції;

3) причина звільнення такої особи з поліції повинна бути зумовлена захворюванням або пораненням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції (п. 4 ч. 1 ст. 97 Закону №580-VIII) чи/або пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України (п. 3 ч. 1 ст. 97 Закону №580-VIII).

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постановах, зокрема, від 19 вересня 2018 року у справі №373/1188/16-а, від 20 вересня 2018 року у справі №296/9456/16-а, від 01 листопада 2018 року у справі №822/3788/17, від 23 листопада 2018 року у справі №822/962/18, та має застосовуватись до спірних правовідносин, в силу положень ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"і ч. 5 ст. 242 КАС України.

В даному ж випадку, як було встановлено судом вище, наказом начальника Державної установи «Хмельницький слідчий ізолятор» Центрально - Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції №15/ОС-19 від 03.04.2019 ОСОБА_1 звільнено з посади начальника відділу інженерно-технічних засобів охорони зв`язку та інформатизації державної установи «Хмельницький слідчий ізолятор» саме на підставі п.п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліції» (за власним бажанням).

Таким чином, у позивача відсутня одна з трьох обов`язкових умов на призначення одноразової грошової допомоги для колишніх поліцейських, а саме: причини звільнення позивача зі служби в поліції є відмінними від тих, що дають право на призначення одноразової грошової допомоги.

З огляду на вище викладене, а також враховуючи відсутність у позивача однієї із трьох обов`язкових умов на призначення одноразової грошової допомоги для колишніх поліцейських, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення даного адміністративного позову відсутні.

За приписами вимог пункту 4 частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, про відсутність підстав для задоволення даного адміністративного позову.

Враховуючи відсутність судових витрат у даній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 );

Центрально - Західне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції в особі Комісії Центрально - Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції з розгляду питань щодо призначення і виплати одноразової допомоги (вул. Брацлавська, 2а, м. Вінниця, );

Міністерство Юстиції України (вул. Городецького, 13, м. Київ, ).

Повний текст рішення складено 25.03.2020.

Суддя Поліщук Ірина Миколаївна