Справа № 160/285/20
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2020-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 березня 2020 року Справа № 160/285/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Боженко Н.В.
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу №160/285/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Данич Оксана Федорівна про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
09 січня 2020 р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Данич Оксани Федорівни, в якій позивач просить суд:
Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані протиправними діями Міністерства юстиції України, які полягають у порушенні вимог національного законодавства у сфері звернення громадян при наданні відповіді на скаргу позивача від 19.08.2019 р. Так, позивач зазначив, що зміст поданої ним скарги полягав у порушенні приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. вимог діючого законодавства у вигляді нотаріального посвідчення правочину щодо відступлення речових прав, які на момент посвідчення не існувало через те, що такі не були зареєстровані у встановленому законодавством порядку стороною-відчужувачем таких прав, в той час як відповідна державна реєстрація речового права є обов`язковою передумовою виникнення такого права в особи, так і подальшого відчуження, однак, допустивши таке посвідчення третя особа, як зауважує ОСОБА_1 , фактично легалізувала порушення національного законодавства та прав позивача, оскільки нотаріально посвідчений договір відступлення прав сам по собі є правовстановлюючим документом, на підставі якого в подальшому можна набувати речові права шляхом їх державної реєстрації. При цьому, позивач зауважує, що надана Міністерством юстиції України відповідь зводиться до того, що відповідачем було витребувано у третьої особи письмові пояснення, перевірка державної реєстрації речового права, яке відчужується за договором національним законодавством не передбачено, а подальшу державну реєстрацію речового права за договором відступлення прав проведено не третьою особою, у зв`язку з чим у листі відповідача зроблено висновок, що третьою особою не порушено національне законодавство. ОСОБА_1 зауважив, що на відповідача під час розгляду його скарги поширювались вимоги Закону України «Про звернення громадян». Позивач стверджує, що Міністерством юстиції України не розглянуто повно, всебічно та своєчасно, оскільки останнім порушено визначений статтею 20 Закону України «Про звернення громадян» термін розгляду скарги та з огляду на те, що відповідачем надано лише формальну відповідь без дослідження змісту спеціального законодавства щодо діяльності нотаріусів, а також не надав комплексного аналізу юридичної ситуації. ОСОБА_1 вважає, що надана Міністерством юстиції України відповідь на скаргу неправомірною за своїм змістом, оскільки єдиним можливим варіантом поведінки щодо розгляду скарги позивача є призначення відповідної перевірки згідно п.п. 15, 16, 19 Порядку проведення перевірок, затверджених наказом Міністерства юстиції України №375/5 від 17.02.2014 р., про що зазначено позивачем й у самій скарзі.
Справі за даним адміністративним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи - 160/285/20 та у зв`язку з автоматизованим розподілом дана адміністративна справа була передана для розгляду судді Боженко Н.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 січня 2020 р. позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та запропоновано позивачу усунути відповідні недоліки.
24 січня 2020 р. на виконання ухвали суду від 14 січня 2020 р. представником позивача усунуто відповідні недоліки позовної заяви.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 січня 2020 р. прийнято зазначену вище позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі №160/285/20 за вищезазначеним позовом, ухвалено здійснювати розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, згідно ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України у письмовому провадженні.
Ухвалами Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 березня 2020 р. по справі №160/285/20 суд відмовив у задоволенні клопотань представника відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження та про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

04 березня 2020 р. до суду надійшла від представника ОСОБА_1 відповідь на відзив, в якій останній зазначив, що у відзиві відповідач зробив висновок, що перевірка відсутності заборони відчуження, арешту та обтяження нерухомого майна іпотекою при посвідченні договору відступлення прав чинним законодавством не передбачено, однак позивач вважає таку позицію помилковою, оскільки порушення АТ «Райффайзен Банк» під час відступлення прав є очевидним та не потребує особливих зусиль для його виявлення, адже наявність обтяження нотаріус має безперешкодну можливість перевірити чи є зареєстрованим право, яке відступає одна сторона іншій. ОСОБА_1 наголосив, що відсутність у Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 р. процедури відступлення прав не може бути підставою для легалізації очевидно незаконних дій з тієї підстави, що законодавець не передбачив кожний конкретний варіант неправомірної поведінки та не встановив від нього запобіжних заходів у вигляді обов`язку нотаріуса вчинити очевидні дії, зокрема, щодо перевірки наявності права, щодо якого вчиняється правочин. При цьому, позивач стверджує, що діючих норм права цілком достатньо для того, щоб нотаріус мав законну підставу відмовити у ситуації, яка стала змістом даного спору, в порядку п. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат». Крім того, ОСОБА_1 вважає посилання відповідача на нотаріальну таємницю такими, що спрямовані на приховування обставин незаконних дій нотаріуса та безпосередню шкоду інтересам позивача. Також позивач звертає увагу на посилання у відзиві щодо проведення відповідачем комплексної перевірки та зазначає про порушення відповідачем процедури проведення такої перевірки. Позивач наголосив, що порушення строку розгляду його скарги не може бути виправдано та зазначає про відсутність жодної норми права або позиції Верховного Суду, яка б «дозволяла» надання відповіді на звернення громадян з порушенням строку, встановленого законом.

Згідно положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

19 серпня 2019 р. ОСОБА_1 звернувся зі скаргою до Міністерства юстиції України, в якій просив:

«1.Прийняти до розгляду дане звернення та розпочати з викладеними у ньому фактами відповідне провадження.

2.Про прийняття до розгляду звернення та початок відповідного провадження за викладеними у ньому фактами повідомити рекомендованим листом на вказану поштову адресу.

3.Призначити провести позапланову перевірку приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Данич Оксани Федорівни щодо нотаріального посвідчення Договору відступлення прав за іпотечними договорами від 25.05.2017 р., укладеного між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та Публічним акціонерним товариством «Кристал Банк», зареєстрованого в реєстрі за №1497.

4.Повідомити ОСОБА_1 рекомендованим листом про результати проведеної перевірки шляхом направлення довідки про результати проведеної перевірки з висновками».

За результатами розгляду вищезазначеної скарги (вх. №29376-33-19 від 23.08.2019 р.) Міністерством юстиції України направлено позивачу лист за вих. №35023/29376-33-19/19.6.1 від 24.09.2019 р., яким повідомлено ОСОБА_1 про результати розгляду його скарги та зазначено, що Міністерством юстиції України проводилась перевірка фактів, викладених у скарзі, шляхом витребування письмових пояснень приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. та копій відповідних документів. За інформацією Головного територіального управління юстиції у місті Києві та згідно з поясненнями приватного нотаріуса Данич О.Ф. 25.05.2017 року приватним нотаріусом Данич О.Ф. був посвідчений договір відступлення права за іпотечними договорами, укладений між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та Публічним акціонерним товариством «Кристал Банк».

У зазначеній відповіді посилаючись на п.п. 2.1., 2.4 п. 2 глави 2 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 р., зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 р. за №282/20595, зокрема, зазначено, що перевірка щодо відсутності заборони відчуження, арешту та обтяження нерухомого майна іпотекою при посвідченні договору відступлення права чинним законодавством не передбачена.

Роз`яснено, що Міністерство юстиції України не має можливості надати детальну інформацію щодо обставин посвідчення договору відступлення прав, оскільки відповідно до статті 8 Закону України «Про нотаріат» довідки про вчинені нотаріальні дії та копії документів, що зберігаються у нотаріуса, видаються нотаріусом виключно фізичним та юридичним особам, за дорученням яких або щодо яких вчинялися нотаріальні дії. Обов`язок дотримання нотаріальної таємниці поширюється також на осіб, яким про вчинені нотаріальні дії стало відомо у зв`язку з виконанням ними службових обов`язків.

Згідно з поясненнями приватного нотаріуса Данич О.Ф. відомості до Державного реєстру іпотек щодо зміни іпотекодержателя за договором відступлення прав нею не вносились.

Також зазначено, що Міністерство юстиції України, діючи в межах компетенції, визначеної Положенням про Міністерство юстиції України, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 № 228 (зі змінами) не має повноважень щодо надання правової оцінки вчиненим нотаріусом нотаріальних дій.

При цьому, було повідомлено, що відповідно до статті 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова в її вчиненні, нотаріальний акт оскаржується до суду.

Зі змісту наданої відповідачем до суду копії конверту, згідно дати поштового штемпелю, вищезазначений лист Міністерства юстиції України був направлений позивачу - 04.10.2019 року.

ОСОБА_1 зазначає, що розгляд його скарги було здійснено поверхнево, з численними порушеннями процедури розгляду звернень громадян. При цьому надана відповідачем відповідь на скаргу є неправомірною за своїм змістом, адже єдиним можливим варіантом поведінки щодо розгляду даної скарги є призначення перевірки відповідно до пунктів 15, 16, 19 Порядку проведення перевірок, затверджених наказом Міністерства юстиції України №375/5 від 17.02.2014 р., про що було вказано в скарзі, у зв`язку із чим ОСОБА_1 звернувся за захистом своїх прав та законних інтересів до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із даною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ст. 40 Конституції України - усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових осіб і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» (далі - Закон №393/96), громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду (ст.16 Закону №393/96).

У статті 19 Закону №393/96 вказано, що обов`язки органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, їх керівників та інших посадових осіб щодо розгляду заяв чи скарг

Органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані:

-об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;

-у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову;

- на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу;

-скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням;

-забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень;

-письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;

-вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина;

-у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення;

-не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам;

-особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не скасовує вимоги абзацу дев`ятого частини першої цієї статті.

19 серпня 2019 р. ОСОБА_1 звернувся зі скаргою до Міністерства юстиції України, на яку Міністерством юстиції України листом за вих. №35023/29376-33-19/19.6.1 від 24 вересня 2019 р. було надано відповідь, в якій зазначено, що Міністерством юстиції України проводилась перевірка фактів, викладених у скарзі, шляхом витребування письмових пояснень приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. та копій відповідних документів.

Суд зауважує, що поняття «зобов`язання» регулюються Главою 47 книги п`ятої «Зобов`язальне право» Цивільного кодексу України та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 20.02.2012 р.

Статтею 512 Цивільного кодексу України - кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (стаття 513 Цивільного кодексу України)

Згідно зі статтею 24 Закону України «Про іпотеку» - відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням.

Іпотекодержатель зобов`язаний письмово у п`ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов`язанням.

Як зазначено у відповіді, Міністерством юстиції України проводилась перевірка фактів, викладених у скарзі, шляхом витребування письмових пояснень приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. та копій відповідних документів, відповідно до вимог пункту 14 Порядку проведення перевірки організації роботи державних нотаріальних контор, державних нотаріальних архівів, організації нотаріальної діяльності приватних нотаріусів, дотримання державними і приватними нотаріусами порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №375/5 від 17.02.2014 р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.02.2014 р. за № 298/25075.

Відповідно до п.п. 2.1., 2.4 п. 2 глави 2 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 р., зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 р. за №282/20595, при посвідченні правочинів про відчуження або заставу нерухомого майна нотаріусом перевіряється відсутність податкової застави, заборони відчуження або арешту майна шляхом безпосереднього доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. При укладенні вказаних договорів нотаріус перевіряє відсутність обтяження нерухомого майна іпотекою шляхом безпосереднього доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно зі ст. 2-1, 33 Закону України "Про нотаріат" №3425-XII від 02.09.1993р. (в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), контроль за організацією нотаріату, перевірка організації нотаріальної діяльності нотаріусів, дотримання ними порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства здійснюються Міністерством юстиції України, Головним управлінням юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головними управліннями юстиції в областях, містах Києві та Севастополі.

Міністерство юстиції України, Головне управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головні управління юстиції в областях, містах Києві та Севастополі проводять перевірку організації нотаріальної діяльності приватного нотаріуса, дотримання ним порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства за певний період.

Порядок проведення перевірки організації нотаріальної діяльності приватних нотаріусів, дотримання ними порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства затверджується Міністерством юстиції України (ч. 6 ст. 33 Закону України «Про нотаріат»).

Так, зі змісту наданої Міністерством юстиції України відповіді на скаргу позивача слідує, що відповідачем в порядку вказаних норм Закону №3425-XII, а також Порядку проведення перевірки організації роботи державних нотаріальних контор, державних нотаріальних архівів, організації нотаріальної діяльності приватних нотаріусів, дотримання державними і приватними нотаріусами порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №357/5 від 17.02.2014 р., проведено відповідну перевірку за скаргою позивача.

Порядок проведення організації роботи державних нотаріальних контор, державних нотаріальних архівів, організації нотаріальної діяльності приватних нотаріусів, дотримання державними і приватними нотаріусами порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства затверджений наказом Міністерства юстиції України №357/5 від 17.02.2014 р. (далі - Порядок №357/5) визначає механізм здійснення Міністерством юстиції України (далі - Міністерство юстиції), Головним управлінням юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головними управліннями юстиції в областях, містах Києві та Севастополі (далі - головне управління юстиції) перевірки організації роботи державних нотаріальних контор, державних нотаріальних архівів, організації нотаріальної діяльності приватних нотаріусів, дотримання державними і приватними нотаріусами порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства.

Відповідно до п. 2 Порядку №357/5, позапланова перевірка - не запланована Міністерством юстиції, головним управлінням юстиції комплексна, цільова або контрольна перевірка організації роботи державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, організації нотаріальної діяльності приватного нотаріуса, дотримання державними і приватними нотаріусами порядку вчинення нотаріальних дій та виконання ними правил нотаріального діловодства, а також перевірка за зверненнями фізичних і юридичних осіб.

Приписами пунктів 6, 14 Порядку №357/5 передбачено, що проведення перевірки організації роботи державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, організації нотаріальної діяльності приватного нотаріуса, дотримання державними і приватними нотаріусами порядку вчинення нотаріальних дій та виконання ними правил нотаріального діловодства здійснюється уповноваженими представниками Міністерства юстиції, головного управління юстиції, діяльність яких безпосередньо пов`язана з контролем за організацією нотаріату і нотаріальної діяльності в Україні; перевірка за зверненнями фізичних та юридичних осіб проводиться у межах предмета звернення та повноважень Міністерства юстиції, головного управління юстиції шляхом витребування від державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, приватного нотаріуса (особи, яка заміщує тимчасово відсутнього нотаріуса) необхідних документів та відомостей, що стосуються фактів, викладених у такій інформації, та письмових пояснень нотаріуса або з виїздом за місцезнаходженням державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, робочого місця приватного нотаріуса.

Так, Міністерством юстиції України на підставі звернення (скарги) ОСОБА_1 та на виконання п. 14 Порядку №357/5 проведено перевірку та витребувано пояснення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. та копії відповідних документів, за результатами якої порушень з боку останньої відповідачем не встановлено.

При цьому, суд звертає увагу на помилковість твердження представника відповідача у відзиві на позовну заяву щодо проведення Міністерством юстиції України саме комплексної перевірки третьої особи, оскільки у листі Міністерства юстиції України за вих. №35023/29376-33-19/19.6.1 від 24.09.2019 р. відсутні посилання на проведення відповідачем саме комплексної перевірки та навпаки міститься посилання на п. 14 Порядку №375/5 і витребування у третьої особи приватних пояснень.

Пунктом 13 Порядку №357/5 чітко регламентовано, що комплексна перевірка проводиться за результатами попередньої перевірки або за дорученням Міністерства юстиції України чи головного управління юстиції.

Також слід зауважити, що приписами Порядку №357/5 не передбачено проведення позапланової комплексної виїзної перевірки за зверненнями фізичних осіб, а утворення комісій перебачено для розгляду скарг у сфері державної реєстрації та врегульовано Порядком розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1128 від 25 грудня 2015 р.

Водночас, у даному випадку відбулось посвідчення правочину, а не реєстрація або перереєстрація речових прав на належне позивачу нерухоме майно.

При цьому, суд погоджується із фактом порушення відповідачем вимог ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» у вигляді несвоєчасного розгляду скарги позивача.

Водночас, суд звертає увагу позивача на те, що обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування.

Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункту 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 р. (заява №38722/02).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про нотаріат» довідки про вчинені нотаріальні дії та копії документів, що зберігаються у нотаріуса, видаються нотаріусом виключно фізичним та юридичним особам, за дорученням яких або щодо яких вчинялися нотаріальні дії. Обов`язок дотримання нотаріальної таємниці поширюється також на осіб, яким про вчинені нотаріальні дії стало відомо у зв`язку з виконанням ними службових обов`язків.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про нотаріат» нотаріус та особи, зазначені у статті 1 цього Закону, а також помічник нотаріуса зобов`язані зберігати нотаріальну таємницю, навіть якщо їх діяльність обмежується наданням правової допомоги чи ознайомленням з документами і нотаріальна дія або дія, яка прирівнюється до нотаріальної, не вчинялась.

Обов`язок дотримання нотаріальної таємниці поширюється також на осіб, яким про вчинені нотаріальні дії стало відомо у зв`язку з виконанням ними службових обов`язків чи іншої роботи, на осіб, залучених для вчинення нотаріальних дій у якості свідків, та на інших осіб, яким стали відомі відомості, що становлять предмет нотаріальної таємниці.

Довідки про вчинені нотаріальні дії та копії документів, що зберігаються у нотаріуса, видаються нотаріусом виключно фізичним та юридичним особам, за дорученням яких або щодо яких вчинялися нотаріальні дії.

З врахуванням вказаного обмеження безпосередньо у відповіді за результатами розгляду скарги інформація, що становить нотаріальну таємницю, позивачу не надана, оскільки він не є особою, щодо якої або за зверненням якої вчинено нотаріальні дії.

Згідно з ч. 1 ст. 9, ст. 72, ч. ч. 1, 2, 5 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Беручи до уваги вищенаведене, в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані позивачем докази, суд дійшов до висновку, що Міністерство юстиції України діяло в межах своїх повноважень, оскільки скаргу позивача відповідачем розглянуто, про результати розгляду ОСОБА_1 повідомлено, а відтак підстави для задоволення заявлених позовних вимог відсутні.

Зважаючи, що у задоволенні позову позивача, відмовлено, а іншими учасниками справи судові витрати не понесені, судові витрати не підлягають розподілу відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Міністерства юстиції України (01001, м.Київ, вул. Городецького, 13; ), третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Данич Оксана Федорівна (АДРЕСА_2) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко