Справа № 260/617/19
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2020-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2020 рокуЛьвівСправа № 260/617/19 пров. № А/857/645/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Глушко І.В.,

суддя Матковська З.М.

секретар судового засідання Гнатик А.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2019 року (головуючий суддя Гаврилко С.Є., м.Ужгород, проголошено 09:47:51) у справі № 260/617/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Закарпатській області про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги про сплату боргу (недоїмки), -

В С Т А Н О В И В:

06.05.2019 року до позивач звернувся в суд першої інстанції із адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Закарпатській області в якому просив суд: визнати дії Головного управління ДФС у Закарпатській області щодо нарахування 208 605,92 грн. податку на доходи фізичних осіб за 2017 рік із суми доходу, отриманого платником податку як додаткове благо; 17 383,83 грн. військового збору за 2017 рік із суми доходу, отриманого платником податку як додаткове благо протиправними; визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення, прийняті Головним управлінням Державної фіскальної служби у Закарпатській області № від 01.02.2019 р. на суму 4345,96 грн. штрафних санкцій; № від 01.02.2019р. на суму 52 151,48 грн. штрафних санкцій; від 18.03.2019 р. за № 2357-51 на суму 320 226,83 грн., в тому числі: по ПДФО - 296 327,60 грн., з них 203 448,85 грн. основний платіж. 52 151.48 грн. штрафні санкції, 40 727,27 грн. пені; по військовому збору - 23 899,23 грн., з них 16 159,33 грн. основний платіж, 4345,96 грн. штрафні санкції, 3393,94 грн. військового збору.

Позов обґрунтовує тим, що відповідачем було складено Акт № 1267/07-16-13-05 від 26 грудня 2018 року про результати документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_1 з питань правильності нарахування та своєчасності сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з отриманого у 2017 році доходу, як додаткове благо, від AT "ВіЕс банк". За результатами перевірки позивачу донараховано 208605,92 грн. податку на доходи фізичних осіб за 2017 рік із суми доходу, отриманого платником податку як додаткове благо та 17383,83 грн. військового збору за 2017 рік із суми доходу, отриманого платником податку як додаткове благо. Проте, відповідно до Договору про погашення заборгованості, укладеного між АТ "ВіЕс банк" та ОСОБА_1 28 березня 2017 року сторони погодили, що позичальник бере на себе зобов`язання здійснити погашення заборгованості по кредитному договору № КБ36725 від 03 березня 2006 року та відшкодування витрат банку за проведену претензійно-позовну роботу. У випадку надходження коштів, банк бере на себе зобов`язання звільнити позичальника від обов`язку погашення залишку заборгованості по кредитному договору. А тому позивач, вважає, що жодним документом, який би підписувався між позичальником та банком, не передбачено анулювання (прощення) заборгованості за кредитним договором № КБ36725 від 03 березня 2006 року. Укладеною між сторонами угодою не було передбачено прощення або анулювання кредиту - умовами договору, який є первинним документом, передбачено звільнення від обов`язку погашення залишку заборгованості по кредитному договору, що є не тотожним поняттям оподаткованому доходу відповідно до статті 164 Податкового кодексу України. Одночасно, позивачем зазначається, що відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України, не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року. Таким чином, безспірними доказами доведено, що інформація про обсяг боргу є невірною. Оскільки військовий збір є додатковим податком, який сплачується одночасно з податком на доходи фізичної особи, то у разі встановлення судом протиправності податку на дохід - не має підстав для сплати військового збору. У зв`язку з цим позивач вважає, що оскаржені ним податкові повідомлення-рішення та вимога є протиправними та просить суд визнати їх такими й скасувати.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2019 року позов задоволено частково. Визнано дії Головного управління ДФС у Закарпатській області щодо збільшення грошового зобов`язання ОСОБА_1 згідно з податковими повідомленнями-рішеннями від 01 лютого 2019 за №№ та протиправними. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області від 01 лютого 2019 № . Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області від 01 лютого 2019 № . У задоволенні решти вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права зазначив, що проведеною перевіркою позивача встановлено отримання ним доходу у вигляді додаткового блага внаслідок прощення банком позивачу суми заборгованості за кредитним договором. Факт отримання доходу встановлено на підставі відомостей з центральної бази даних ДРФО про суми виплачених доходів та акту про припинення зобов`язань за кредитним договором. Перевірка встановила, що позивачем було самостійно подано податкову декларацію, де було відображено суму отриманого доходу в розмірі 488582,72 грн. та відповідно самостійно нараховано податок на доходи фізичних осіб в розмірі 87944,89 грн. та військового збору в розмірі 7328,74 грн. Однак, за даними перевірки сума отриманого додаткового блага, яка підлягає включенню до складу загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податків та відображенню у річній податковій декларації про майновий стан і доходи становить 1647504,47 грн., а тому за наслідками перевірки були прийняті рішення про визначення позивачу сум податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору, у зв`язку з чим просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились. Водночас, відсутність сторін у справі, належних чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 Кодексу адміністративного судочинства України, не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до норми ст.313 цього Кодексу. Згідно ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

На адресу суду надійшла заява від представника позивача про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю прибути у судове засідання через карантин спричинений COVID - 19. Суд відмовляє в задоволенні такої заяви і вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу, оскільки явка в судове засідання не визнавалась обов`язковою.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Судом встановлені наступні обставини.

Між ВАТ "Електрон Банк" та ОСОБА_1 як фізичною особою було укладено кредитний договір від 03 березня 2006 року за № KF 36725, згідно з яким банк, на визначених договором умовах, надає ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 20000 доларів США на 10 років, дата погашення кредиту 02 березня 2016 року.

Відповідно до Договору про погашення заборгованості, укладеного між ПАТ "ВіЕс банк" та ОСОБА_1 від 28 березня 2017 року сторони погодили, що позичальник бере на себе зобов`язання здійснити погашення заборгованості по кредитному договору № КБ36725 від 03 березня 2006 року та відшкодування витрат банку за проведену претензійно-позовну роботу. У випадку надходження коштів, банк бере на себе зобов`язання звільнити позичальника від обов`язку погашення залишку заборгованості по кредитному договору.

Відповідно до повідомлення ПАТ "ВіЕс банк" від 31 березня 2017 року № 09-3/4972 позивача було повідомлено про прощення (анулювання) боргу за кредитним договором № KF 36725 від 03 березня 2006 року анульована сума заборгованості за основним боргом (кредитом) є його доходом, отриманим як додаткове благо, з якого необхідно самостійно сплатити податок на доходи фізичних осіб та відобразити його у річній податковій декларації з податку на доходи фізичних осіб, а також сплатити військовий збір.

Згідно поданої податкової декларації про майновий стан і доходи за звітний 2017 рік, позивачем самостійно відображено суму отриманого доходу в розмірі 488582,72 грн. та відповідно самостійно нараховано податок на доходи фізичних осіб в розмірі 87944,89 грн. та військового збору в розмірі 7328,74 грн.

Згідно відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів отримав у 2017 році від ПАТ "ВіЕс Банк" (код за ) дохід за ознакою 126 "Дохід отриманий платником податку як додаткове благо" в сумі 1647504,47 гривень, що включається до загального оподатковуваного доходу

У зв`язку з чим відповідачем було надіслано до запит ПАТ "ВіЕс Банк" від 25 квітня 2018 року № 3602/10/07-16-13-01-09, про надання інформації суми виплачених доходів за 2017 рік анулювання (прощення) суми основного боргу, зокрема щодо ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 .

Листом від 05 травня 2018 року № 03-1 /6131 ПАТ "ВіЕс Банк" підтвердило анулювання (прощення) суми основного боргу (неповернутого кредиту) ОСОБА_1 в розмірі 1647504,47 грн., у зв`язку з чим, відповідачем було призначено позапланову невиїзну перевірку фізичної особи ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 з питань правильності нарахування та своєчасності сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з отриманого у 2017 році доходу як додаткове благо від АТ "ВіЕс Банк" ().

26 грудня 2018 року за результатами документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 з питань правильності нарахування та своєчасності сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з отриманого у 2017 році доходу як додаткове благо від АТ "ВіЕс Банк" () відповідачем було складено Акт перевірки № 1267/07-16-1305/ НОМЕР_1 (далі по тексту акт перевірки). Зокрема, перевіркою встановлено списання заборгованості по кредитних договорах за результатами, яких позивач отримав дохід у вигляді додаткового блага в результаті прощення кредиту. Зокрема вбачається, що сума анульованого кредиту АТ "ВіЕс Банк" склала 1647504,47 грн. Перевіркою також встановлено що платником податків ОСОБА_1 податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2017 рік до органів державної фіскальної служби подано, однак відображено суму отриманого доходу в розмірі 488582,72 грн. та відповідно самостійно нараховано податок на доходи фізичних осіб в розмірі 87944,89 грн. та військового збору в розмірі 7328,74 грн.

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем 01 лютого 2019 року було прийнято податкове повідомлення-рішення за № , яким позивачеві збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на суму 260757,40 грн., з яких 208605,92 грн. за податковим зобов`язанням та 52151,48 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем 01 лютого 2019 року було прийнято податкове повідомлення-рішення за № , яким позивачеві збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір на суму 21729,79 грн., з яких 17383,83 грн. за податковим зобов`язанням та 4345,96 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач не довів правомірності свого рішення, в той час як позивачем позовні вимоги підтверджені належними та допустимими доказами.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно з статтею 75 пункту 75.1 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Відповідно до статті 75 пункту 75.1 підпункту 75.1.2 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Відповідно до статті 79 пункту 79.1 ПК України, документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Статтею 78 пунктом 78.1 ПК України визначено вичерпний перелік підстав для здійснення документальної позапланової перевірки. Документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав, а саме виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що вищевказаними нормами податкового законодавства, встановлено алгоритм дій контролюючого органу, у випадку необхідності проведення, зокрема як у спірному випадку, документальної позапланової перевірки. Отже, обов`язковою передумовою здійснення документальної позапланової перевірки позивача, у спірному випадку, є: направлення письмового запиту із зазначенням виявлених недостовірностей даних та відповідну декларацію; у випадку не отримання контролюючим органом відповідних пояснень із документальними їх підтвердженнями на надісланий обов`язковий письмовий запит. За таких обставин у контролюючого органу є право на оцінку пояснень і їх документальних підтверджень. Якщо ці пояснення не обґрунтовані або документально не підтверджені, перевірка може бути призначена. Тобто, для виникнення у контролюючого органу права на проведення документальної позапланової перевірки за статтею 78 пунктом 78.1 пунктом 78.1.4 ПК України необхідна обов`язкова наявність таких умов у сукупності: - виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків; - якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня отримання запиту.

Колегія суддів зазначає, що позапланова документальна виїзна перевірка позивача призначена у зв`язку з виявленням недостовірності даних, що містяться у податковій декларації про майновий стан і доходи за звітний 2017 рік, поданої позивачем. При цьому, факти, які свідчать про недостовірність даних, що містяться у податковій декларації, можуть бути підставою для проведення перевірки лише у випадку, коли сумніви не усунуті наданими поясненнями та документальними підтвердженнями. Невиконання вимог статті 78 пункту 78.1 пункту 78.1.4 ПК України призводить до визнання перевірки протиправною та відсутності правових наслідків такої, а саме - компетенції у контролюючого органу на прийняття акту індивідуальної дії (податкового повідомлення-рішення тощо). Як наслідок, акт такої перевірки з викладеними у ньому висновками, є доказом, здобутим з порушенням закону (не на підставі закону), й не має юридичної значимості, а тому прийняті на його підставі податкові повідомлення-рішення, не можуть бути визнані правомірними.

Наведені правові позиції сформульовані у постанові Верховного Суду від 02 лютого 2018 року (справа № 821/371/17). Аналогічний правовий підхід застосований Верховним Судом при ухвалені постанови від 06 лютого 2018 року у справі № 802/1241/17-а та у постанові від 19 вересня 2018 року у справі № 821/595/17.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок окружного суду про протиправність дій Головного управління ДФС у Закарпатській області щодо збільшення грошового зобов`язання позивачу згідно з податковими повідомленнями-рішеннями від 01 лютого 2019 за №№ та .

Щодо податкової вимоги від 18 березня 2019 року за № 2357-51, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до статті 57 пункту 57.3 ПК України, у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження

Відповідно до статті 59 пункту 59.1 ПК України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Згідно із статтею 59 пунктом 59.3 ПК України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідачем з метою погашення податкового боргу позивачу було надіслано податкову вимогу форми Ф від 18 березня 2019 року № 2357-51 на суму 320226,83 грн., в тому числі: по платежу "Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування" - 296327,60 грн., з них 203 448,85 грн. - основний платіж, 52 151, 48 грн. - штрафні санкції, 40 727,27 грн. - пені; по військовому збору - 23899,23 грн., з них 16159,33 грн. - основний платіж, 4345,96 грн. - штрафні санкції, 3393,94 грн. - військового збору.

Відповідно до оскаржуваних податкового повідомлення-рішення за № від 01 лютого 2019 року, позивачеві збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на суму 260757,40 грн., з яких 208605,92 грн. за податковим зобов`язанням та 52151,48 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями та податкового повідомлення-рішення за № від 01 лютого 2019 року, позивачеві збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір на суму 21729,79 грн., з яких 17383,83 грн. за податковим зобов`язанням та 4345,96 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями

За положенням статті 60 пункту 60.1 ПК України, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо: сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення; контролюючий орган скасовує раніше прийняте податкове повідомлення-рішення про нарахування суми грошового зобов`язання або податкову вимогу; контролюючий орган зменшує нараховану суму грошового зобов`язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення або суму податкового боргу, визначену в податковій вимозі; рішенням суду, що набрало законної сили, скасовується повідомлення-рішення контролюючого органу або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі; рішенням суду, що набрало законної сили, зменшується сума грошового зобов`язання, визначена у податковому повідомленні-рішенні контролюючого органу, або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі.

Суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апелянтом не доведено правомірності своїх рішень та не надано суду доказів на обґрунтування їх законності, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст.242, 243, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Закарпатській області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2019 року у справі № 260/617/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. В. Глушко
З. М. Матковська
Повне судове рішення складено 26 березня 2020 року.