Справа № 264/6428/19
Суддя: Ястребова Любов Вікторівна
Дата ухвалення: 2020-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2020 року справа №264/6428/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Ястребової Л.В., суддів Блохіна А.А., Казначеєва Е.Г., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу поліцейського роти №3 батальйону управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Федальченка Андрія Андрійовича на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 11 лютого 2020 року у справі № 264/6428/19 (головуючий І інстанції Пустовойт Т.В., повний текст складено 11.02.2020 року в м. Маріуполь Донецької області) за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції, поліцейського роти №3 батальйону управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Федальченка Андрія Андрійовича про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,-

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції (далі відповідач) в якому просив визнати незаконною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі ЕАК №1540994 від 21.09.2019 року за ч.1 ст. 126 КУпАП (а.с. 2-5).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що поліцейським було складено постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності лише за ст.126 ч.1 КУпАП за відсутність діючого полісу, до адміністративної відповідальності за ст.122 ч.1 КУпАП він не притягувався, постанови за вказаною статтею відносно нього не виносилось. При цьому зазначив, що в оскаржуваній постанові, в пункті 9, не зазначено відомостей щодо пристрою яким здійснювався запис правопорушення. Оскільки матеріали справи не містять належних і допустимих доказів керування автомобілем з боку позивача та порушення ним п.9.2 б ПДР, вважає в діях відсутній склад адміністративного правопорушення за ст.126 ч.1 КУпАП, отже постанова підлягає скасуванню, а провадження закриттю.

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 11 лютого 2020 року адміністративний позов задоволено. Постанову у справі про адміністративне правопорушення від 21.09.2019 року серії ЕАК №1540994 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП скасовано. Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.126 КУпАП закрито (а.с. 54-56).

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, вважає рішення винесене без всебічного та повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, що призвело до порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що відповідно до ст.36 КУпАП стягнення накладається в межах санкцій, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, тобто за ч.1 ст. 126 КУпАП. Наголошує, що порушення п.9.2. б ПДР підтверджується наявним відеозаписом з реєстратора (файл 1540994) на якому у 02 год. 34 хв. 55 сек. та у 02 год. 35 хв. 03 сек. вбачається як транспортний засіб не подає сигнал світловим покажчиком відповідного напрямку, а саме правий покажчик при повороті праворуч. Крім того, відповідно до відеозапису з нагрудного реєстратора патрульного (файл , файл ) позивач особисто підтверджував, що в нього не діючий поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с. 58-62).

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

Постановою в справі про адміністративне правопорушення серії ЕАК №1540994 від 21.09.2019 поліцейським роти №3 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Донецькій області Федальченко А.А. було притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст.126 ч.1 КУпАП.

Згідно цієї постанови 21 вересня 2019 року о 02-35 год. водій керуючи автомобілем марки «ВАЗ 21074» державний номерний знак НОМЕР_1 біля будинку №1 по вул. Панфілова в м. Маріуполі, здійснив поворот праворуч не подавши сигнал світлового покажчика повороту, відповідно чим порушив п.п.9.2 б ПДР та при перевірці не мав діючого поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів чим порушив п.2.1 г ПДР (а.с. 6).

Спірним у справі є протиправність постанови серії ЕАК №1540994 від 21.09.2019року.

Суд першої інстанції задовольняючи позов виходив з того, що позивач був зупинений за здійснення повороту та не включення світлового покажчика повороту відповідного напрямку, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 2 ст.122 КУпАП, проте постанова була складена тільки за ч.1 ст.126 КУпАП, вважає, що відповідач належними та допустимими доказами факту правомірності своєї постанови не довів.

Проте, з такими висновками місцевого суду не може погодитись колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до пункту 9.2. ПДР України, водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку: а) перед початком руху і зупинкою; б) перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Отже починаючи рух, водій зобов`язаний проінформувати інших учасників дорожнього руху про початок виконання маневру, при цьому, вказана норма визначає перелік маневрів перед виконанням яких водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту.

За положенням пункту 9.4 ПДР України, подавати сигнал покажчиками повороту або рукою належить завчасно до початку маневру (з урахуванням швидкості руху), але не менш як за 50-100 м у населених пунктах і за 150-200 м поза ними, і припиняти негайно після його закінчення (подавання сигналу рукою слід закінчити безпосередньо перед початком виконання маневру). Сигнал забороняється подавати, якщо він може бути не зрозумілим для інших учасників руху. Подавання попереджувального сигналу не дає водієві переваги і не звільняє його від вжиття запобіжних заходів.

Частиною 2 статті 122 КУпАП встановлено, що порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно з вимогами статті 254 Кодексу України про адміністративне правопорушення про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 статті 258 Кодексу України про адміністративне правопорушення протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Статтею 222 КУпАП передбачено, що органи Національної поліції розглядають справи, в тому числі: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (зокрема частини перша, друга, третя, п`ята і шоста ст. 121, ст. 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя ст. 122, частина перша ст. 123, ст. ст. 124-1-126).

Згідно з ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до приписів частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Докази, надані відповідачем по справі, мають бути належним чином досліджені судом із наданням їм відповідної правової оцінки на предмет їх належності і допустимості, повноти та достатності для визнання правомірності дій та рішень суб`єкта владних повноважень.

Так, в матеріалах справи наявний диск DVD-R з відеофайлами (а.с. 24), який було досліджено судом апеляційної інстанції.

З відеозапису диска DVD-R (відеофайл №1540994) вбачається що позивач, керуючи автомобілем «ВАЗ 21074» державний номерний знак НОМЕР_1 біля будинку №1 по вул. Панфілова в м. Маріуполі, при здійснені повороту праворуч не увімкнув світловий покажчик повороту відповідного напрямку, що є порушенням вимог п.п.9.2 б Правил дорожнього руху України і підставою для притягнення водія до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП.

Вказаний відеодоказ суд приймає як належний, оскільки відомості про технічний засіб, яким зафіксовано правопорушення, міститься в п.9 постанови серії ЕАК №1540994 від 21.09.2019 року.

Також, слід зазначити, що позивач не заперечував про відсутність діючого полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується відеозаписами з нагрудного реєстратора патрульного (файл , файл ).

Згідно з частиною першою статті 32 Закону України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Відповідно до частини другої статті 16 Закону України від 30 червня 1993 року №3353-XII «Про дорожній рух» водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно з пунктом 21.3 статті 21 Закону України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті (підрозділів Національної поліції), на їх вимогу.

Відповідно до пункту 2.1 «ґ» ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та згідно з пунктом 2.4 «а» ПДР на вимогу працівника міліції пред`явити такий для перевірки.

Частиною першою статті 126 КпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»).

Тобто, поліцейський патрульної поліції мав обґрунтовані підстави зупинити автомобіль позивача (не для перевірки поліса страхування) і оскільки він дійшов висновку про наявність підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, то, відповідно, правомірно вимагав від позивача пред`явити документи, що посвідчують наявність договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відтак, враховуючи те, що адміністративне порушення, допущене позивачем, підтверджено належними та допустимими доказами, зокрема відеоматеріалами з місця події, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП відповідає вимогам Закону, та підстави для її скасування - відсутні.

Зазначені обставини свідчать про те, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення поліцейським обґрунтовано притягнуто позивача до адміністративної відповідальності та застосовано адміністративне стягнення у розмірі 425 грн.

У зв`язку із чим, колегія суддів вважає, що притягнення позивача до адміністративної відповідальності відбулось у відповідності до чинного законодавства та підстави для скасування рішення суб`єкта владних повноважень відсутні.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст.308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу поліцейського роти №3 батальйону управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Федальченка Андрія Андрійовича на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 11 лютого 2020 року у справі № 264/6428/19 задовольнити.

Рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 11 лютого 2020 року у справі № 264/6428/19 скасувати.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції, поліцейського роти №3 батальйону управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Федальченка Андрія Андрійовича про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судове рішення складено у повному обсязі 24.03.2020 р.

Головуючий суддя: Л.В. Ястребова

Судді:. А.А. Блохін

Е.Г. Казначеєв