Справа № 473/4762/19
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2020-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2020 р.м.ОдесаСправа № 473/4762/19

Головуючий в 1 інстанції: Лузан Л.В. Дата і місце ухвалення: 19.02.2020р., м. Вознесенськ
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого - Ступакової І.Г.

суддів - Бітова А.І.

- Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м.Києві та Київській області на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 лютого 2020 року по справі за позовом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м.Києві та Київській області до ОСОБА_1 про примусове видворення, затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, -

В С Т А Н О В И Л А :

15 листопада 2019 року Центральне міжрегіональне управління Державної Міграційної служби у м. Києві та Київській області звернулося до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області з адміністративним позовом до ОСОБА_1 про примусове видворення з України, затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, строком на 6 (шість) місяців.

Позов обґрунтовувало тим, що відповідач є нелегальним мігрантом та знаходиться на території України без законних на те підстав. Після закінчення дозволеного строку перебування в Україні відповідач своєчасно не виїхав та ухиляється від виїзду з України, документи на отримання посвідки на тимчасове проживання в Україні або дозволу на імміграцію в Україну не оформляв. ОСОБА_1 в органи міграційної служби не звертався для продовження строку перебування в Україні, приймаючої сторони, близьких родичів та власного житла в Україні не має, паспортного документа при собі також немає. У зв`язку з цим, наявні, передбачені статтею 289 КАС України, підстави для затримання ОСОБА_1 з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з поміщенням його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, строком на 6 (шість) місяців.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 листопада 2019 року адміністративний позов Центрального міжрегіонального управління Державної Міграційної служби у м. Києві та Київській області задоволено. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з поміщенням його до Миколаївського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні з метою ідентифікації, на строк, необхідний для забезпечення примусового видворення за межі України, але не більше як на шість місяців.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2019 року змінено рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 листопада 2019 року, шляхом виключення з його мотивувальної та резолютивної частин словосполучення «громадянин Грузії» відносно ОСОБА_1 . В іншій частині рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 листопада 2019 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 11 лютого 2020 року задоволено частково касаційну скаргу представника Коноваленко Єлизавети Олександрівни в інтересах відповідача - ОСОБА_1 .

Скасовано рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 листопада 2019 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2019 року. Адміністративну справу №473/4762/19 направлено на новий судовий розгляд до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області.

При прийнятті зазначеної постанови Верховний Суд виходив з того, що справу розглянуто судом першої інстанції без участі відповідача та його представника за відсутності належних доказів повідомлення їх про дату, час та місце судового розгляду. Крім того, судом касаційної інстанції зазначено, що з моменту затримання особа має право на всі види правових послуг, які передбачені частиною другою статті 13 Закону «Про безоплатну правову допомогу», в тому числі, право на захист та здійснення представництва її інтересів у судах, інших державних органах. Проте, матеріали справи не містять доказів того, що відповідачу були надані правові послуги передбачені вказаним Законом, як і відсутні докази про наявність будь-якого рішення з цього приводу Центру з надання безоплатної вторинної допомоги.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 лютого 2020 року адміністративний позов Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м.Києві та Київській області залишено без розгляду на підставі пункту 3 частини 1 статті 240 КАС України.

При прийнятті вказаної ухвали суд першої інстанції виходив з того, що в провадженні Центрального районного суду м.Миколаєва перебуває адміністративний позов між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м.Києві та Київській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, не повне з`ясування обставин справи, просить скасувати ухвалу від 19.02.2020р. та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що під час розгляду судової справи ні відповідач, а ні його представник не заявляли клопотання про залишення позову без розгляду в порядку п.3 ч.1 ст.240 КАС України, а відповідне рішення прийнято судом за власної ініціативи. При цьому, інформація щодо розгляду аналогічного позову в Центральному районному суді м.Миколаєва та перебування її на стадії ухвалення судового рішення не була підтверджена жодним належним доказом. Зазначене, на думку апелянта, свідчить про те, що спірну ухвалу прийнято судом першої інстанції з посиланням на припущення, що суперечить вимогам статті 72 КАС України, якою визначено перелік засобів доказування в адміністративній справі.

Також, апелянт посилається на те, що постановою від 11.02.2020р. Верховний Суд направив дану справу для продовження її розгляду до суду першої інстанції. При постановленні ухвали від 19.02.2020р. про залишення позову без розгляду суд першої інстанції позбавив позивача можливості підтвердити або спростувати докази, які, за висновками суду касаційної інстанції, не були дослідженні судом.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.1 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо у провадженні цього або іншого суду є справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

З аналізу наведеної правової норми КАС України вбачається, що законодавцем, з метою недопущення можливості ухвалення декількох судових рішень у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, встановлено певні правові обмеження у разі виявлення судом тотожних справ, які перебувають на розгляді у цьому або іншому адміністративному суді.

Тотожними визнаються позови, в яких збігаються сторони, предмет і підстава, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників адміністративного процесу, вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

При цьому, предмет позову - це матеріально-правові вимоги позивача до відповідача; підстава адміністративного позову - обставини (юридичні факти) і норми права, які у своїй сукупності дають право особі звернутися до суду з вимогами до іншої особи.

Предметом спору у даній справі є вимога Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м.Києві та Київській області про примусове видворення з України ОСОБА_1 , затримання його з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, строком на 6 (шість) місяців. Позов подано територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, в порядку, передбаченому статтею 289 КАС України.

Матеріалами справи, також, підтверджено, що в лютому 2020 року аналогічний позов, в порядку ст.289 КАС України, подано Управлінням ДМС України в Миколаївській області до Центрального районного суду м.Миколаєва, який також обґрунтовано перебуванням ОСОБА_1 на території України без законних на те підстав, відсутністю документів, близьких родичів та власного житла в Україні. (т.ІІ а.с.185-188)

Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 17.02.2019р. відкрито провадження у справі №490/977/20 за адміністративним позовом Управління Державної міграційної служби в Миколаївській області до ОСОБА_1 про затримання з поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що у справах №473/4762/19 та №490/977/20 є тотожними як сторони, так і предмет і їх підстави.

Зокрема, позивачем у вказаних справах являється територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, як це визначено частиною 1 статті 289 КАС України, а відповідачем - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Предметом спору у справах №473/4762/19 та №490/977/20 є вимога територіального органу центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, щодо примусового видворення з України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , затримання його з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, строком на 6 (шість) місяців.

Підставою подання позову у справах №473/4762/19 та №490/977/20 зазначено ст. 289 КАС України.

В поданій апеляційній скарзі Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м.Києві та Київській області не заперечує висновків суду першої інстанції про тотожність всіх складових спору у справах №473/4762/19 та №490/977/20, однак зазначає, що сторонами у справі не подавалося клопотання про залишення позову без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 240 КАС України.

Колегія суддів не приймає до уваги такі доводи апелянта, оскільки ні ст.240 КАС України, а ні жодною іншою нормою Кодексу не визначено, що залишення позову без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 240 КАС України може бути здійснено виключно за заявою сторін у справі чи третіх осіб. Для прийняття відповідного судового рішення достатнім є факт встановлення судом перебування у провадженні цього або іншого суду справи про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Також, необґрунтованими колегія суддів вважає посилання апелянта на безпідставність висновків суду першої інстанції про те, що аналогічний позов перебуває в Центральному районному суді м.Миколаєва на стадії ухвалення судового рішення.

Як вбачається з відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень 19.02.2020р. (тобто станом на дату винесення судом першої інстанції оскаржуваної ухвали) у справі №490/977/20 Центральним районним судом м.Миколаєва прийнято рішення, яким було задоволено частково позов Управління ДМС України в Миколаївській області. Затримано особу без громадянства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з поміщенням його до Держаної установи «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні» з метою ідентифікації особи затриманого, на строк чотири місяці.

З вказаного слідує, що при постановленні ухвали від 19.02.2020р. суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що аналогічний позов перебуває в провадженні іншого суду на стадії ухвалення судового рішення.

Варто зазначити, що положення п.3 ч.1 ст.240 КАС України не передбачають який саме з позовів підлягає залишенню без розгляду на підставі вказаної норми, в тому числі не містять застережень про необхідність застосування наслідків вказаної норми до позову, який у часі подано пізніше. Визначальним є тільки встановлення, що у позовах збігаються (є тотожними) всі його складові.

Більше того, колегією суддів встановлено, що постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.03.2020р. скасовано рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 19.02.2020р. по справі №490/977/20 та прийнято нову постанову, якою відмовлено в задоволенні позову Управління ДМС України в Миколаївській області до ОСОБА_1 про затримання особи іноземця з метою ідентифікації та подальшого примусового видворення за межі України.

Таким чином, за наявності судового рішення у справі №490/977/20, яке набрало законної сили, відсутні підстави для направлення аналогічного позову для продовження розгляду до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області. Протилежне, на думку колегії суддів, може створити передумови для можливості ухвалення декількох судових рішень у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що є недопустимим.

Посилання апелянта на те, що залишивши поданий ним позову без розгляду суд першої інстанції позбавив позивача можливості підтвердити або спростувати докази, які, за висновками суду касаційної інстанції, не були дослідженні судом, колегія суддів не приймає до уваги як необґрунтовані.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 240, 289, 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м.Києві та Київській області залишити без задоволення, ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 24 березня 2020 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук