Справа № 160/8960/19
Суддя: Серьогіна Олена Василівна
Дата ухвалення: 2020-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2020 року Справа № 160/8960/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Серьогіної О.В. розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Дніпровської міської ради, Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради, Управління праці та соціального захисту Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпрі ради про визнання дій протиправними, -
ВСТАНОВИВ:
13.09.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту соціальної політики Дніпровської міської ради, в якому просить:
- визнати протиправними дії Департаменту соціальної політики Дніпровської міської ради щодо відмови ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інваліду армії II гр., РНОКПП НОМЕР_1 , у наданні 50-відсоткової знижки плати за користування житлом (квартирної плати) та плати за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги) відповідно до ч. 5. ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
- зобов`язати Департамент соціальної політики Дніпровської міської ради призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інваліду армії II гр., РНОКПП НОМЕР_1 , 50-відсоткову знижку плати за користування житлом (квартирної плати) та плати за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги) відповідно до ч. 5. ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» з 01.01.2019р. та внести відповідні відомості до Єдиного Державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги.
Позивачем в обґрунтування позовних вимог зазначено, що він є інвалідом II гр. внаслідок військової служби та отримує пенсію по інвалідності. Відповідно до висновку МСЕК від 26.01.2011р. йому була встановлена друга група інвалідності безтерміново у зв`язку з захворюванням отриманим в період проходження військової служби. З 29.12.2018р. у зв`язку із зміною місця проживання позивача було знято з обліку в Єдиному Державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги у Соборному районі. Після зміни району проживання в місті Дніпрі він неодноразово звертався до Управління праці та соціального захисту населення Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпрі ради щодо надання пільг на оплату житлово-комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 . Також позивач звертався до Департаменту соціальної політики Дніпровської міської ради з заявою щодо надання пільги на оплату житлово-комунальних послуг починаючи з 01.01.2019р. відповідно до вимог чинного законодавства. На вказану заяву позивач отримав відповідь від 19.07.2019р. №17/5-156 за підписом заступника директора Департаменту соціальної політики Дніпровської міської ради Губаревич B.C., в якій йому було фактично відмовлено у наданні пільги та запропоновано «отримати з Обласного військового комісаріату довідку про підтвердження факту отримання інвалідності під час проходження військової служби». Вважає відмову Управління праці та соціального захисту населення Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпрі ради та Департаменту соціальної політики Дніпровської міської ради у наданні пільг на оплату житлово-комунальних послуг незаконною та такою що порушує його права, оскільки згідно з ч.5 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20.12.1991 року військовослужбовцям, а також звільненим з військової служби особам, які стали особами з інвалідністю під час проходження військової служби, та членам їх сімей, які перебувають на їх утриманні, батькам та членам сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби, надається 50-відсоткова знижка плати за користування житлом (квартирної плати) та плати за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги) в жилих будинках усіх форм власності в межах встановлених норм, передбачених законодавством. Таким чином дії відповідача щодо відмови у наданні 50-відсоткової знижки плати за користування житлом (квартирної плати) та плати за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги) є протиправними, його право на отримання пільги порушеним та підлягає судовому захисту. На підставі викладеного просить, задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.09.2019 року позовну заяву було залишено без руху та надано строк протягом десяти днів з дня отримання даної ухвали для усунення недоліків.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.09.2019 року відкрито провадження у даній справі, призначено її до розгляду за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи з 30.10.2019 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.10.2019 року було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання на 22.11.2019 року.
21.11.2020 року від Департаменту соціальної політики Дніпровської міської ради на адресу суду надійшов письмовий відзив по позовну заяву, в обґрунтування якого зазначено, що відповідно до Постанови КМУ від 04.06.2015 р. № 389 «Про затвердження Порядку надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім`ї» орган, який є відповідальним за призначення та надання пільг структурний підрозділ з питань соціального захисту населення. Відповідно до пункту 2.1 Положення про Лівобережне управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради, затвердженого рішенням Дніпровської міської ради від 22.05.2019 року № 43/45, основним завданням вищезазначеного управління є забезпечення реалізації державної політики з питань соціального захисту населення, призначення та надання пільг та субсидій. Позивач звертався до Департаменту стосовно відмови Управління праці та соціального захисту Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпрі ради у наданні пільг на оплату комунальних послуг. Департаментом було надано лист-відповідь щодо вказаного питання. У своїх позовних вимогах позивач просить визнати протиправними дії Департаменту щодо відмови ОСОБА_1 у наданні 50-відсоткової знижки плати за користування житлом (квартирної плати) та плати за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги) відповідно до ч. 12 закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»; зобов`язати Департамент призначити ОСОБА_1 . 50-відсоткову знижку плати за користування житлом (квартирної плати) та плати за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги) відповідно до ч. 12 закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» з 01.01.2019 і внести відповідні відомості до Єдиного автоматизованого реєстру осіб які мають право на пільги. Призначення таких пільг по оплаті житлово-комунальних послуг не належить до компетенції Департаменту. Разом із тим, Департамент не вносить такі відомості до Єдиного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги. Відмова у призначенні таких пільг була надана органом соціального захисту за місцем реєстрації місця проживання позивача. Відповідно до пункту 4 Постанови КМУ від 29 січня 2003 р. № 117 «Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги» внесення інформації про осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою, перебувають або перебували на обліку у зазначених органах, закладах і установах здійснюється структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі державних адміністрацій, виконавчих органів з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад. За таких обставин Департамент соціальної політики Дніпровської міської ради зазначає, про те що дії, які просить вчинити позивач знаходяться поза межами його компетенції, у зв`язку з чим просить відмовити в задоволенні позовних вимог.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.11.2019 року залучено Лівобережне управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради та Управління праці та соціального захисту Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпрі ради у якості співвідповідачів та розпочато розгляд справи спочатку.
13.12.2019 року від Управління праці та соціального захисту Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпрі ради на адресу суду надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначено, що відповідно до ст. 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20.12.1991 року, його дія поширюється на: військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей. Таким чином, Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII прийнятий через 32 роки після проходження військової строкової служби позивачем, та не містить посилання на те, що вказаний Закон розповсюджується на осіб, які проходили строкову військову службу до набрання чинності цим Законом. Як вбачається із військового квитка, позивач проходив строкову військову службу в період з 1977-1979 років та був військовослужбовцем радянської армії. Зазначені обставини не відповідають законодавству України. Відповідно до статті 58 Конституції України Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. На підставі викладеного Управління праці та соціального захисту Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпрі ради вважає позовні вимоги необґрунтованими та просить відмовити в їх задоволенні.
Також, 13.12.2019 року від Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради на адресу суду надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначено, що рішенням Дніпровської міської ради від 23.01.2019 р. № 40/40 «Про внесення мін до рішень міської ради стосовно структури міської ради та її виконавчих органів, граничної чисельності працівників міської ради та її виконавчих органів» затверджено виконавчий орган міської ради зі статусом юридичної особи -Правобережне управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради. 18.02.2019 року прийнято Рішення сесією VII скликання Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради № 7/20-VII «Про припинення діяльності виконавчого органу юридичної особи Управління праці та соціального захисту населення Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради шляхом приєднання до Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради» та створення комісії з припинення діяльності управління на підставі розпорядження Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради від 18.02.2019 року № 22-р. Відповідач зазначає, що відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 12.12.2019 року вбачається, що Управління праці та соціального захисту населення Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради з 20.02.2019 року перебуває в стані припинення. У свою чергу, у відповідності до ст. 104 ч. 1 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступника. При цьому ч. 5 ст.104 ЦК України чітко визначає, що юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до Єдиного державного реєстру запису про її припинення. На час розгляду справи в суді юридична особа Управління праці та соціального захисту населення Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради не припинена та є належним відповідачем. При цьому до Лівобережного управління соціального захисту населення позивач із зазначеним питанням не звертався. За таких обставин Лівобережне управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради просило відмовити в задоволенні позовних вимог.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.12.2019 року продовжено підготовче провадження на 30 днів. Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.03.2020 року підготовче провадження було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 16.03.2020 року.
16.03.2020 року від позивача та представників Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради та Департаменту соціальної політики Дніпровської міської ради надійшли клопотання про розгляд справи без їх участі в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи, не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Таким чином, враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, а також відсутність перешкод для розгляду справи за відсутності учасників процесу судом вважає за необхідне розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши подані сторонами документи суд встановив наступне.
17.04.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Управління праці та соціального захисту Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпрі ради із заявою про надання йому 50 % пільги на оплату житлово-комунальних послуг на підставі ч. 5 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20.12.1991 року.
22.04.2019 року Управління праці та соціального захисту Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпрі ради листом № К-120 відмовило в наданні такої пільги, у зв`язку з тим, що згідно ст. 7 п. 1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до інвалідів війни належать інваліди з числа: військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастроф, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами. Відповідно до наданої довідки МСЕК серія 10ААА № 053908 зазначено, що захворювання отримано в період проходження військової служби. Отже законних підстав для встановлення ОСОБА_1 статусу інваліда війни не має.
31.05.2019 року ОСОБА_1 , як особа з інвалідністю ІІ групи, звернувся до Департаменту соціальної політики Дніпровської міської ради із заявою про надання йому 50 % пільги на оплату житлово-комунальних послуг з 01.01.2019 року на підставі ч. 5 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20.12.1991 року.
Листом від 19.07.2019 року № 17/5-156 Департамент соціальної політики Дніпровської міської ради повідомив позивача про те, що виходячи з наданої довідки МСЕК № 053908, де вказано: II група інвалідності отримана в період проходження військової служби, він не маєте права на встановлення статусу інваліда війни та права на пільги. Згідно з п. 5 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», для 50 % знижки на оплату житлово-комунальних послуг, йому необхідно отримати з Обласного військового комісаріату довідку про підтвердження факту отримання інвалідності під час проходження військової служби.
Вважаючи, що такими діями суб`єктів владних повноважень порушені його права, позивач звернувся до суду.
Надаючи оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.
Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20.12.1991 року (далі Закон № 2011-XII) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону № 2011-XII дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
Відповідно до ч. 9 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» № 2232-XII від 25.03.1992 року (далі Закон № 2232-ХІІ) військовослужбовці це особи, які проходять військову службу.
За приписами ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями (ч. 3 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ)
Відповідно до абз. 1 ч. 6 ст. 2 вказаного Закону строкова військова служба є одним із видів військової служби.
Аналізуючи зміст вказаних правових норм суд приходить до висновку, що дія Закону № 2011-XII також поширюється також на осіб, які стали особами з інвалідністю, в тому числі і під час проходження строкової військової служби.
Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону № 2011-XII військовослужбовцям, а також звільненим з військової служби особам, які стали особами з інвалідністю під час проходження військової служби, та членам їх сімей, які перебувають на їх утриманні, батькам та членам сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби, надається 50-відсоткова знижка плати за користування житлом (квартирної плати) та плати за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги) в жилих будинках усіх форм власності в межах встановлених норм, передбачених законодавством.
Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 проходив строкову військову службу у лавах Радянської армії в період з 1979 року по 1980 рік та був звільнений з військової служби у зв`язку із хворобою, що підтверджується військовим квитком НОМЕР_2 .
Відповідно до довідки МСЕК № 053908 від 16.01.2011 року ОСОБА_2 встановлено ІІ групу інвалідності у зв`язку з хворобою отриманою під час проходження військової служби безстроково.
Крім того, Комунальним закладом «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради було надано відповідь від 26.02.2020 року № 5/100 на запит Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради, в якій зазначено, що ОСОБА_2 з 1990 року встановлено ІІ групу інвалідності по захворюванню, отриманому під час проходження військової служби (з 27.01.2011 року безстроково).
Відповідно до пенсійного посвідчення Серія НОМЕР_3 позивач отримує пенсію по інвалідності 2 гр. (інвалідність армії).
Аналізуючи зазначені докази, суд приходить до висновку, що позивач є особою звільненою з військової служби, яка стала особою з інвалідністю під час проходження військової служби.
При цьому суд звертає увагу, що ч. 5 ст. 12 Закону № 2011-XII не встановлює обов`язковий причинно-наслідковий зв`язок між виконанням особою обов`язків військової служби та виникненням у неї певного захворювання (яке в подальшому мало наслідком встановлення інвалідності) саме внаслідок виконання таких обов`язків, а лише пов`язує виникнення такого захворювання з часом, коли така особа проходила військову службу.
За таких обставин суд вважає, що докази надані позивачем є достатніми для того, щоб встановити наявність у нього права на отримання 50-відсоткової знижки плати за користування житлом (квартирної плати) та плати за комунальні послуги відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону № 2011-XII як особі, звільненій з військової служби, яка стала особою з інвалідністю під час проходження військової служби.
Також суд вважає за необхідне зазначити, що Управління праці та соціального захисту Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпрі ради відмовляючи позивачу у наданні зазначеної пільги дійшло помилкового висновку про те, що для отримання пільги позивачу необхідно мати статус саме «інваліда війни», оскільки право позивача на таку пільгу передбачено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20.12.1991 року (як особі звільненій з військової служби, яка стала особою з інвалідністю під час проходження військової служби), а не Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на положення якого посилався відповідач у листі від 22.04.2019 року № К-120.
Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування у спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.
Проте, відповідачем не доведено, того факту, що позивач не має права отримання пільги передбаченої ч. 5 ст. 12 Закону № 2011-XII.
Щодо зобов`язання відповідача призначити ОСОБА_2 . 50-відсоткову знижку плати за користування житлом (квартирної плати) та плати за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги) відповідно до ч. 5. ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» з 01.01.2019р. та внести відповідні відомості до Єдиного Державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги суд зазначає наступне.
Постановою Кабінету Міністрів України від 29 січня 2003 р. № 117 затверджено Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги (далі - Положення).
Відповідно до вимог п. 1 Положення Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги (далі - Реєстр), - автоматизований банк даних, створений для забезпечення єдиного державного обліку фізичних осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою згідно із законами України (далі - пільговики), отримують соціальні стипендії, державну допомогу постраждалим учасникам масових акцій громадського протесту та членам їх сімей.
Реєстр складається з баз даних Мінсоцполітики, Міністерства соціальної політики Автономної Республіки Крим, структурних підрозділів з питань соціального захисту населення обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, структурних підрозділів з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад.
Пунктом 3 Положення визначено, що структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад (далі - уповноважені органи):
- організовують збирання, систематизацію і зберігання зазначеної в пункті 2 цього Положення інформації та забезпечують її автоматизоване використання для контролю відомостей, які подаються підприємствами та організаціями, що надають послуги, для розрахунків за надані пільговикам послуги, і проведення виплати соціальних стипендій та державної допомоги постраждалим учасникам масових акцій громадського протесту та членам їх сімей;
- ведуть облік пільговиків шляхом формування на кожного пільговика персональної облікової картки згідно з формою "1 - пільга", в якій використовується реєстраційний номер облікової картки платника податків;
- ведуть облік отримувачів соціальних стипендій та державної допомоги постраждалим учасникам масових акцій громадського протесту та членам їх сімей шляхом формування на кожну особу персональної облікової картки згідно з формою "1 - допомога", в якій використовується реєстраційний номер облікової картки платника податків або реквізити паспорта громадянина України, документа, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства, а також особу, яку визнано в Україні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;
- вносять до Реєстру відповідні уточнення в разі визнання такими, що втратили чинність, чи зупинення дії окремих норм законодавчих актів, на підставі яких пільговики отримують пільги;
- надають консультації пільговикам, постраждалим учасникам масових акцій громадського протесту та членам їх сімей, підприємствам та організаціям, що надають послуги.
Згідно з вимогами п. 5 Положення для включення до Реєстру інформації про пільговика він подає уповноваженому органу копії документів, що підтверджують право пільговика та членів його сім`ї на пільги (з пред`явленням оригіналів цих документів), копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів, пред`являє паспорт та надає інформацію про характеристику житла та послуги, щодо отримання яких він має пільги та реально ними користується.
Таким чином для включення до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги, особа має виконати певні умови, які зазначені вище.
Відповідно до пункту 4 Положення внесення інформації про осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою, перебувають або перебували на обліку у зазначених органах, закладах і установах здійснюється структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі державних адміністрацій, виконавчих органів з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад.
Отже суд не може підміняти орган місцевого самоврядування, уповноважений на вчинення дій щодо внесення відповідних відомостей до Реєстру.
За таких обставин суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні цієї частини позовних вимог.
Одночасно з цим, з метою забезпечення ефективного судового захисту порушених прав позивача, суд керуючись ч. 2 ст. 9 КАС України вважає необхідним вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Управління праці та соціального захисту Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпрі ради повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 17.04.2019 року з урахуванням висновків суду.
Також, в позовній заяві позивачем ставилось питання про зобов`язання відповідача подати до суду звіт про виконання судового рішення у 30-денний строк з моменту набрання законної сили рішення суду.
Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Згідно із частинами першою та другою статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Отже, указаною нормою КАС України передбачено право суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалено судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Проте позивачем не наведено жодних обставин, які на його думку могли б призвести до того, що загальний порядок виконання судового рішення не дасть очікуваного результату, або що відповідач створює перешкоди для виконання такого рішення.
Оскільки позивач не навів обґрунтувань та не надав доказів, що підтверджують необхідність застосування процесуального інституту судового контролю за виконанням судового рішення, суд дійшов висновку про відсутність підстав для встановлення судового контролю за виконанням даного рішення суду.
Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у в ухвалі від 06.05.2019 року у справі № 826/9960/15.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 5 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Доказів понесення судових витрат не пов`язаних із сплатою судового збору позивачем не надано.
Тобто, у разі задоволення позовних вимог позивача, звільненого від сплати судового збору, питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.
Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 242-246, 205, 250, 255, 257-263, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Дніпровської міської ради, Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради, Управління праці та соціального захисту Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпрі ради про визнання дій протиправними задовольнити частково.
В задоволенні решти вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Серьогіна