Справа № 400/3852/19
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2020-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2020 р.м.ОдесаСправа № 400/3852/19
Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Косцової І.П. та Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2019 року (суддя Гордієнко Т.О., м. Миколаїв, повний текст рішення складений 26 грудня 2019 року) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про стягнення середнього заробітку за період затримки при звільненні,-

В С Т А Н О В И В:

06 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні у розмірі 37 914,06 грн.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 був задоволений. Стягнуто з Департаменту патрульної поліції НПУ на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні у розмірі 37914,06 грн. (тридцять сім тисяч дев`ятсот чотирнадцять гривень 06 коп.) та витрати на правничу допомогу у сумі 1000,00 грн. (одна тисяча гривень).

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням Департамент патрульної поліції Національної поліції України подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 .

Апелянт/відповідач зазначає, що поза увагою суду першої інстанції залишилося те, що дії відповідача були спрямовані виключно на дотримання вимог Конституції України, законів України та підзаконних нормативно-правових актів, а розрахунок виплати заробітної плати при звільненні було здійснено без порушень чинного законодавства у відповідності до Наказу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 04.01.2017 р. № 31 «Про організацію обліково-фінансової діяльності та оплати праці в Департаменті патрульної поліції», з урахуванням строків видачі грошового забезпечення працівникам Департаменту патрульної поліції, тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

Справа розглянута апеляційним судом в порядку письмового провадження відповідно до ст. 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів у разі, в тому числі… 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження)..

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 проходив службу в Національній поліції України з 07.11.2015 по 28.02.2019 року.

Наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 27.02.2019 №144 о/с «По особовому складу» ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» з 28.02.2019 року з виплатою компенсації за 6 діб невикористаної щорічної чергової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у календарному році.

Компенсація за невикористані 6 діб відпустки відповідач сплатив 27.03.2019 року у розмірі 3 289,76 грн., одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби - 25.04.2019 року у розмірі 53 457,83 грн.

Відтак, період затримки розрахунку при звільненні склав 38 робочих днів.

Не погодившись із вказаними порушеннями термінів розрахунку при звільненні позивач звернувся з позовом до суду.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 37 914,06 грн., а вимога позивача щодо стягнення витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 6 000,00 грн. є необґрунтованою, оскільки понесені витрати не є співмірними, обґрунтованими та пропорційними до предмету спору, тому за доцільне відшкодувати позивачу витрати на правничу допомогу у сумі 1000,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача

Колегія суддів частково погоджується з судом першої інстанції, але критично ставиться до рішення суду першої інстанції про стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 37 914,06 грн., виходячи з наступного.

Спірним питанням у справі є обґрунтованість заявлених вимог позивача про виплату йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні при виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби на підставі положень ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 94 Закону України «Про Національну поліцію» обумовлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

За правилами статті 102 вказаного Закону пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Єдиним нормативним актом, який визначає порядок обчислення середньої заробітної плати в усіх випадках її збереження, чинність якого поширюється на підприємства, установи і організації усіх форм власності є Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок).

Із пункту 5 Порядку вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом 1 пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Згідно з абзацом 1 пункту 8 цього Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Виплата грошового забезпечення поліцейських регулюється постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» (далі - Постанова №988).

Пунктом 2 Постанови №988 визначено, що виплата грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ із специфічними умовами навчання здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ.

Наказом МВС України від 06 квітня 2016 року №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 29 квітня 2016 року №669/28799, затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі - Порядок №260).

Згідно з пунктом 3 Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 6 квітня 2016 року №260 (далі - Порядок), грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.

До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Пунктом 6 розділу ІІІ Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України 06 квітня 2016 року №260, передбачено, що поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення. Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.

Пунктом 9 розділу І Порядку встановлено, що при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Пунктом 15 Порядку передбачено, що при прийнятті на службу до Національної поліції грошове забезпечення поліцейським нараховується з дня призначення на посаду. У разі звільнення зі служби грошове забезпечення поліцейським виплачується по день їх звільнення зі служби в поліції включно.

Разом з тим, а ні Законом України «Про Національну поліцію», а ні Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114, не врегульовано порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні працівника з органів внутрішніх справ.

Так, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Зі змісту Порядку, який є спеціальним для вирішення даних спірних правовідносин, вбачається, що грошове забезпечення поліцейських обраховується та виплачується з розрахунку календарних днів відповідного місяця їх служби.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 19 липня 2018 року (справа №805/1110/17-а).

З огляду на викладене, враховуючи зміст статті 117 КЗпП України, яка передбачає відповідальність власника за затримку розрахунку при звільненні, підставою для якої є факт порушення власником строків розрахунку при звільненні та вина власника, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо необхідності стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, але судом першої інстанції не враховано, що позивачем помилково розраховано період затримки виплати в робочих днях.

Колегія суддів наголошує, що при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу обрахуванню підлягає сума заробітку за календарні дні, виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку обчислення середньої заробітної плати.

Як встановлено судом першої інстанції, позивача звільнено зі служби в поліції 28.02.2019 року у відповідності до наказу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 27.02.2018 року №144 о/с «По особовому складу», тоді як фактичний розрахунок та виплату одноразової грошової допомоги відповідачем проведено 25.04.2019 року.

Як вбачається з довідки про доходи від 26 березня 2019 року №781, заробітна плата позивача за останні два місяці роботи (січень-лютий 2019 року) становить 40 907,28 грн.

Таким чином, колегія судів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем допущено порушення строку розрахунку з позивачем при звільненні, що є підставою для виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто з 01.03.2019 р. по 25.04.2019 р., але не за 38 робочих днів, а за 56 календарних днів.

З змісту довідки Департаменту патрульної поліції апеляційний суд розрахував, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 за останні два місяця служби (січень, лютий 2019 року) в НПУ у відповідності п. 9 р. І Порядку №260 складає 40907,28 грн. : 59 календарних днів = 693,34 грн. (а.с. 22).

Таким чином, сума середнього заробітку ОСОБА_1 , яка підлягає стягненню з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь позивача за час затримки відповідачем розрахунку щодо одноразової грошової допомоги при звільненні, становить 38 827,04 грн. (693,345 грн. х 56 календарних дня = 38 827,04 грн.).

Щодо аргументу апеляційної скарги про неналежність наданого позивачем розрахунку сум за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки для розрахунку позивачем взято середній заробіток за січень-лютий 2019 року, тоді як в лютому відпрацьовано не весь місяць, то колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки позивача відповідно до наказу від 27.02.2019 №144 о/с було звільнено з 28.02.2019 року.

Щодо аргументу апеляційної скарги про безпідставність стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу адвоката в сумі 1000,00 грн., то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який виходив з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

За приписами ч. ч. 4-7 цієї статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому ч. 5 ст. 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 134 КАС України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 134 КАС України).

З аналізу наведених правових норм вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.12.2018 року у справі № 816/2096/17 та у постанові від 16.05.2019 року по справі №823/2638/18.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу позивачем надано суду першої інстанції:

- договір про надання правової (правничої) допомоги від 04.11.2019 р. №04/11 (а.с. 29-30);

- акт від 04.11.2019 р. про надання правової допомоги від 05.11.2019 р. та додаток до договору №04/11 про надання правової допомоги від 04.11.2019 р. (а.с. 31);

- попередній (орієнтовний) розрахунок витрат, та копію квитанції №0.0..1 від 14.11.2019 року (а.с. 32).

Між тим, в обґрунтування заявленого клопотання позивачем не надано доказів, що підтверджують час, затрачений адвокатом на надання правової допомоги.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є не співмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява №71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Аналогічна правова позиція висловлена у додатковій постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року по справі №826/841/17.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.

Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди мають досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Аналогічна правова позиція висловлена у додатковій постанові Верховного Суду від 20.02.2019 року по справі №814/1735/16.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Надані позивачем документи на підтвердження витрат на правничу допомогу не містять детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, зокрема, із зазначенням витраченого часу на відповідні види робіт, що ставить під сумнів обґрунтованість та пропорційність витрат до предмета розгляду.

Матеріали справи дають суду апеляційної інстанції підстави для висновку, що ціна фактично наданих послуг адвоката у сумі 6000 грн. не співмірна з складністю справи, кількістю витраченого на ці послуги часу, та, відповідно, співмірністю обсягу цих послуг із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.

Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо зменшення розміру стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу до 1000 (одної тисячі) грн.

Відповідно до статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції не правильно встановив обставини справи та допустив неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи частково спростовують правильність висновків суду.

Відтак, апеляційна скарга Департаменту патрульної поліції Національної поліції України підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 292, 308, 311, 315, 316, 317, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України задовольнити частково, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2019 року - скасувати в частині стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні та ухвалити в цій частині нового рішення, яким:

Стягнути з Департаменту патрульної поліції (вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, 03048, ідентифікаційний код 40108646) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні у розмірі 38 827,04 грн. (тридцять вісім тисяч вісімсот двадцять сім 04 коп.).

В іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2019 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 6 ст. 12, ст. 257 та ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя-доповідач В.О.Скрипченко

Суддя І.П.Косцова

Суддя Ю.В.Осіпов