Справа № 161/20903/19
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2020-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2020 рокуЛьвівСправа № 161/20903/19 пров. № А/857/3027/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Кушнерика М.П., Мікули О.І.,

з участю секретаря Михальської М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 лютого 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції, поліцейського роти №3 батальйону №1 Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Алексюка Івана Георгійовича про визнання протиправною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,-

суддя в 1-й інстанції Пахолюк А.М.,

час ухвалення рішення 10.02.2020 року,

місце ухвалення рішення м.Луцьк,

дата складання повного тексту рішення 10.02.2020 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції, поліцейського роти №3 батальйону №1 Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Алексюка І.Г. про визнання протиправною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 лютого 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову, про задоволення позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що він керував транспортним засобом «ВАЗ 21083», р.н. НОМЕР_1 , 11.12.2019 року о 01 год. 16 хв. в м. Луцьк, по пр. Перемоги, 20А, виїхав на перехрестя на зелений сигнал світлофора і відповідно до п.8.11 ПДР завершував маневр проїзд перехрестя на жовтий сигнал світлофора, оскільки в разі застосування екстреного гальмування міг створити аварійну ситуацію.

Згідно ч.4 ст.229 КАС України, фіксування процесу не здійснювалося оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що подана апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Постановляючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що з оглянутого в судовому засіданні відеозапису з камери нагрудного реєстратора поліцейського, вбачається, що інспектор поліції пояснив позивачу причину зупинки (проїзд на жовтий сигнал світлофору), позивач не заперечив факт порушення ним вимог 8.7.3 «ґ» ПДР України, вказавши, що «…думав, що встигну проскочити». Отже, позивач на місці події, підтвердив свою вину у вчиненні правопорушення. Наданий представником відповідача відеозапис, здійснений за допомогою камери нагрудного реєстратора інспектора поліції, є належним та допустимим доказом, у розумінні положень ст. 251 КУпАП, ст.ст.72, 99 КАС України. Відтак, доводи позивача про те, що він не порушував Правил дорожнього руху України, суд вважав безпідставними.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх помилковими з огляду на наступне.

Судом встановлено, що Постановою ЕАК № 1848407 від 11.12.2019р. , складеною капралом УПП у Волинській області Алексюком І.Г. позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КпАП України.

Із цієї постанови вбачається, що позивач, керував транспортним засобом «ВАЗ 21083», державний номерний знак НОМЕР_1 , 11.12.2019 року о 01 год. 16 хв. в м. Луцьк, по пр. Перемоги, 20А, проїхав перехрестя на заборонений жовтий сигнал, чим порушив п. 8.7.3 «ґ» ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Частина 2 статті 19 Конституції України: органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - Правила №1306)

Абз. 1 п. 1.5. Розділу 1 Правил №1306 передбачено, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків

П. 1.9. Розділу 1 Правил №1306 визначено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Частиною другою статті 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил проїзду на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника.

Пункт 8.7.3 «ґ» Правил дорожнього руху України (далі - ПДР) передбачає, що жовтий сигнал світлофора забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів.

Згідно ст. 251 КпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як вбачається, зі змісту ст. 251 КпАП України та ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в зазначеній справі є будь - які фактичні дані, на основі яких компетентним органом (посадовою особою) / судом встановлюється наявність чи відсутність обставин, що мають значення для справи, в тому числі винність особи, обставини, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту частини 1 статті 73 КАС України слідує, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. З матеріалів позовної заяви вбачається, що предметом доказування у даній справі є протиправність оскаржуваної постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за фактичне вчинення адміністративного правопорушення та її скасування.

Позивач факт вчинення ним адміністративного правопорушення заперечив. Вказує, те, що виїхав на перехрестя на зелений сигнал світлофора і відповідно до п.8.11 ПДР завершував маневр проїзд перехрестя на жовтий сигнал світлофора, оскільки в разі застосування екстреного гальмування міг створити аварійну ситуацію. Доказів щодо іншого представник відповідача суду не надав.

Колегія суддів зазначає, що оскаржувана постанова не є беззаперечним доказом вчинення позивачем правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Таким чином, на думку колегії суддів, лише фіксація вчинення адміністративного правопорушення позивача, підтверджує правомірність накладення відповідачем адміністративного стягнення та буде вважатися належним доказом по справі, однак в даній справі відсутній відеозапис з нагрудної камери поліцейського, який би підтверджував вчинення порушення ПДР позивачем.

Відеозапис після зупинки ОСОБА_1 працівниками поліції, на який покликається суд першої інстанції, не є доказом проїзду останнім перехрестя на заборонений сигнал світлофора.

Колегія суддів зауважує, що твердження суду першої інстанції щодо ненадання позивачем доказів відсутності факту правопорушення, спростовується приписами ч. 2 ст. 77 КАС України, згідно з якими, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно статті 245 КпАП України, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КпАП України визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 283 КпАП України, постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акту, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Отже, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема, на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення особою адміністративного правопорушення.

Колегією суддів встановлено, що відповідач, заперечуючи проти позову, не довів належними доказами факт вчинення ОСОБА_1 зазначеного вище адміністративного правопорушення.

Відтак, переглянувши постанову суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення через порушення норм матеріального права підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 272,286,308,315,317,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 лютого 2020 року у справі № 161/20903/19 скасувати та прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАК №1848407 від 11 грудня 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КпАП України, провадження в справі закрити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді М. П. Кушнерик
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 25 березня 2020 року