Справа № 420/56/20
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2020-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2020 р.м.ОдесаСправа № 420/56/20
Головуючий в 1 інстанції: Стефанов С.О.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Шляхтицького О.І.

суддів: Семенюка Г.В. , Домусчі С.Д.,

секретар - П`ятіна В.В.

за участю:

- представника апелянта - Майстерюк Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2020 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), старшого державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Майстерюк Тетяни Миколаївни, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - ОСОБА_2 про визнання протиправними дій та визнання протиправними та скасування постанови про накладення штрафу,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У січні 2020 року ОСОБА_3 звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила:

- визнати дії державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Майстерюк Тетяни Миколаївни щодо винесення у виконавчому провадженні 60447414 Постанови від 16.12.2019 року щодо накладення штрафу на ОСОБА_3 протиправними;

- визнати протиправною та скасувати Постанову державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Майстерюк Тетяни Миколаївни від 16.12.2019 року ВП 60447414 про накладення штрафу на позивачку ;

- стягнути з Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_3 судовий збір у сумі 1536 грн. 80 коп.

В обґрунтування позовних вимог, на ряду з іншим, зазначалось, що на час подання первинного позову відбулося 4 зустрічі батька із дитиною (01.12.2019 року, 08.12.2019 року, 15.12.2019 року , 22.12.2019 року), які відповідали всім вимогам рішення суду, на яких була присутня ОСОБА_4 , її батько ОСОБА_2 , його мати, державний виконавець ОСОБА_5 та представник ОСОБА_6 , про що були складені відповідні Акти. Натомість державний виконавець ОСОБА_5 хоча і була присутня у вихідний день на зустрічі дитини із батьком і пересвідчилась, що ніхто не перешкоджає виконанню рішення і отримавши заяву про належне виконання відповідно до Закону повинна була закрити провадження, але викликавши позивачку 18.12.2019 року вручила їй Постанову про накладення штрафу від 16.12.2019 року про нібито невиконання вимог виконавчого документу та наклала штраф у розмірі 1700 грн.

Позивачка наголошує, що весь час ще навіть до існування виконавчого провадження ніколи не перешкоджала і не перешкоджає спілкуванню дитини із батьком, її місце проживання та доньки, а також контактні телефони завжди були відомі ОСОБА_2 , але він не виходив на зв`язок і не виявляв намір спілкуватися зі своєю дитиною. Весь цей час він не приймав ніяких реальних спроб щоб відновити регулярне спілкування із донькою, і як наслідок вона його вже ледве пам`ятає. Також ОСОБА_2 ніяким способом взагалі не сплачує аліменти.

Таким чином, позивачка вважає, що державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу від 16 грудня 2019 року поза межами повноважень, не у передбачений законодавством спосіб, без урахування і всебічно дослідження всіх обставин спірних правовідносин.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2020 року позовні вимоги було задоволено. Суд визнав дії старшого державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Майстерюк Тетяни Миколаївни щодо винесення у виконавчому провадженні №60447414 постанови від 16.12.2019 року про накладення штрафу на ОСОБА_1 у розмірі 1700 грн протиправними .

Визнав протиправною та скасував постанову старшого державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Майстерюк Тетяни Миколаївни від 16.12.2019 року ВП №60447414 про накладення штрафу на ОСОБА_1 у розмірі 1700 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду Другий Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що при прийнятті рішення суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, надав поверховий аналіз норм матеріального права, не застосувавши при цьому норми, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, наслідком чого стало винесення судом висновків, які не узгоджуються з нормами чинного законодавства, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує увагу на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:

- за весь час здійснення перевірок виконання вимог виконавчого документу, мати дитини ОСОБА_1 жодного разу присутньою не була, на виклик державного виконавця не з`являлась. У зв`язку з тим, що боржником за період перебування на примусовому виконанні виконавчого документу, не в повній мірі вживаються заходи щодо належного виконання рішення суду, державним виконавцем 16.12.2019 було винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 1700,00 грн.

- виконання рішення у повному обсязі залежить від волі позивача, з якою постійно проживає дитина ОСОБА_4 , яка її виховує, тобто позивач, так чи інакше, може впливати на малолітню дитину й може не тиснучи чи примушуючи, але пояснюючи про необхідність зустрічі з батьком.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Обставини справи.

Судом першої інстанції було встановлено, що 17 вересня 2019 року Приморським районним судом м. Одеси винесено заочне рішення по справі №522/3608/19, відповідно до якого позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей Одеської міської ради, орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від неї та встановлення порядку участі у вихованні та спілкуванні з дитиною задоволено частково та зобов`язано позивачку брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з його дитиною - ОСОБА_4 .

Визначено наступні способи участі ОСОБА_2 у вихованні його доньки - ОСОБА_4 побачення в неділю з 12.00 год до 18.00 год за місцем перебування доньки або за місцем проживання батька, без супроводу матері; побачення у святкові дні, спільний відпочинок за попередньою домовленістю батьків; (а.с.144-146, т.1)

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2019 року набрало законної сили 21 жовтня 2019 року.

21 жовтня 2019 року Приморським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист №522/3608/19. Строк пред`явлення виконавчого листа до виконання до 21 жовтня 2022 року (а.с.143, т.1).

25 жовтня 2019 року ОСОБА_2 звернувся до Другого Приморського відділу ДВС м. Одеси ГТУ юстиції в Одеській області з заявою про примусове виконання рішення, яке зареєстровано за №15192/20-30 (а.с.141-142, т.1).

29 жовтня 2019 року старшим державним виконавцем Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Майстерюк Тетяною Миколаївною прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №60447414 (а.с.157, т.1).

Зазначена постанова була відправлена за адресою: АДРЕСА_1 , проте не вручена під час доставки та повернута адресату із зазначенням причини повернення: «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення» (а.с.158, т.1).

29 жовтня 2019 року старшим державним виконавцем Майстерюк Т.М. прийнято постанову про стягнення виконавчого збору з позивачки у розмірі 8346,00 грн. (т.1 а.с.159).

29 жовтня 2019 року старшим державним виконавцем Другого Приморського відділу ДВС м. Одеси ГТУ юстиції в Одеській області Майстерюк Тетяною Миколаївною здійснено виклик ОСОБА_1 , яким зобов`язано позивачку з`явитись до виконавця 14.11.2019 року о 10 год. 30 хв., за адресою: 65023, Одеська область, м. Одеса, вул. Пастера, 58 щодо сплати боргу за виконавчим документом №522/3608/19 або надання підтверджуючих документів про сплату (а.с.160, т.1).

17 листопада 2019 року, старшим державним виконавцем Майстерюк Т.М., за участю понятих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 складено Акт державного виконавця, в якому зазначено наступне: «виходом за вказаною у виконавчому документі адресою: АДРЕСА_1 , було встановлено, що боржника не знайдено, двері квартири ніхто не відкрив. На дверях квартири залишено постанову про відкриття виконавчого провадження, виклик-вимогу державного виконавця та копію виконавчого листа. Вимоги виконавчого листа не виконуються» (а.с.162, т.1).

18 листопада 2019 року, старшим державним виконавцем Майстерюк Т.М. винесено вимогу виконавця, відповідно до якої ОСОБА_5 вимагає у добровільному порядку виконати вимоги виконавчого листа (а.с.163, т.1).

18 листопада 2019 року старшим державним виконавцем Другого Приморського відділу ДВС м. Одеси ГТУ юстиції в Одеській області Майстерюк Тетяною Миколаївною здійснено виклик ОСОБА_1 , яким зобов`язано позивачку з`явитись до виконавця 22.11.2019 року о 10 год. 00 хв., за адресою: 65023, Одеська область, м. Одеса, вул. Пастера, 58 щодо сплати боргу за виконавчим документом 522/3608/19 або надання підтверджуючих документів про сплату (а.с.164, т.1).

21 листопада 2019 року, від представника позивачки ОСОБА_9 , за довіреністю, на адресу начальника Другого Приморського ВДВС м. Одеси ГТУ юстиції в Одеській області надійшли пояснення (вхід. №16883/20-30), в яких зазначено, що: « ОСОБА_1 не заперечує щодо зустрічі дитини з батьком за адресою місця реєстрації матері: АДРЕСА_1 , по неділям, починаючи з 01 грудня» (а.с.165, т.1).

21 листопада 2019 року, позивачкою сплачено виконавчий збір у розмірі 8 346 грн. та витрати виконавчого провадження у розмірі 69 грн. та 231 грн., що підтверджується розпорядженням №60447414 (а.с.140, т.1).

08 грудня 2019 року, старшим державним виконавцем ОСОБА_5 , в присутності ОСОБА_6 та ОСОБА_9 складено Акт державного виконавця, в якому зазначено: «виходом за вказаною у виконавчому документі адресою: АДРЕСА_1 , було встановлено, що виконати вимоги виконавчого документу не виявилось можливим. Дитина до батька не вийшла» (а.с.169, т.1).

15 грудня 2019 року, старшим державним виконавцем Майстерюк Т.М. , в присутності ОСОБА_9 , ОСОБА_6 ОСОБА_11 , складено Акт державного виконавця, в якому зазначено: «виходом за вказаною у виконавчому документі адресою: АДРЕСА_2 , було встановлено, що зустріч батька з дитиною призначено на ігровій площадці в Антошці. При спробі батька та бабусі батька поспілкуватись з дитиною, дитина викрикувала, що не хоче нікого бачити, та стверджувала, що їй нічого не купляли» (а.с.170, т.1).

16 грудня 2019 року до Другого Приморського відділу ДВС м. Одеси ГТУ юстиції в Одеській області від Романенко Альони надійшов лист (вхід. №18105/20-30), в якому зазначено, що позивачка ретельно виконує постанову суду, а саме не перешкоджає ОСОБА_2 , а також його матері ОСОБА_11 у вільному спілкуванні з дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За попередньою домовленістю відбулось дві зустрічі, у неділю 01.12.2019 року і 08.12.2019 року, що було зафіксовано представником позивачки - ОСОБА_6 , а також у неділю 08.12.2019 року, де була також присутня бабуся ОСОБА_4 - ОСОБА_11 - старшим державним виконавцем Майстерюк Т.М. (а.с.171, т.1).

16 грудня 2019 року, старшим державним виконавцем Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Майстерюк Т.М. прийнято постанову ВП №60447414 про накладення на позивачку штрафу у розмірі 1700,00 грн за невиконання вимог виконавчого документу (а.с.176, т.1), яку отримано особисто ОСОБА_3 18.12.2019 року, що підтверджується підписом позивачки на останній сторінці постанови (а.с.176, т.1 на звороті).

Позивачка, вважаючи протиправними дії державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Майстерюк Тетяни Миколаївни щодо винесення Постанови від 16.12.2019 року про накладення штрафу на ОСОБА_1 у розмірі 1700,00 грн, а також вважаючи вказану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, звернулася з даною позовною заявою до суду.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка забезпечувала побачення ОСОБА_2 з дочкою у спосіб та час визначений рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2019 року по справі №522/3608/19, однак остання виявляла бажання не бачитися з батьком, що не залежало від волевиявлення позивачки .

При цьому, суд першої інстанції наголосив, та тому, що факт побачення дитини з батьком, було підтверджено в судовому засіданні як позивачкою так і державним виконавцем ОСОБА_5 та батьком ОСОБА_2 , а також допитаними в судовому засіданні в якості свідків - ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , що не дає підстав стверджувати про небажання позивачки забезпечувати побачення дитини з її батьком.

Таким чином, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, які не підтверджують факт невиконання або перешкоджання виконанню ОСОБА_1 заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2019 року по справі №522/3608/19 суд першої інстанції дійшов до висновку про протиправність дій старшого державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Майстерюк Тетяни Миколаївни щодо винесення у виконавчому провадженні №60447414 постанови від 16.12.2019 року про накладення штрафу на ОСОБА_1 у розмірі 1700 грн.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України та Закону №1404-VIII.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 5 статті 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у самостійному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02 червня 2016 року (далі Закон №1404-VIII).

Примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

Згідно зі статтею 1 Закону №1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону №1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 1 статті 26 Закону №1404-VIII передбачено, що Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до частини 1 статті 63 Закону України «Про виконавче провадження», за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною 6 статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Згідно з частиною 2 статті 63 Закону №1404-VIII, у разі невиконання без поважних причин боржником рішення, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до статті 75 Закону №1404-VIII, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

З системного аналізу норм Закону №1404-VIII випливає, що штраф є заходом впливу на боржника, який застосовується за відсутності поважних причин не виконання у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії.

Отже, добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов`язок.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 29.01.2020 року по справі №826/6571/16.

Від так, з метою визначення правомірності дій державного виконавця Другого Приморського відділу ДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Майстерюк Т.М. при винесенні постанови про накладення штрафу у розмірі 1700,00 грн суд повинен встановити обставини, які б свідчили про вжиття ОСОБА_1 заходів, спрямованих на виконання заочного рішення Приморського районного суду міста Одеси від 17 вересня 2019 року по справі №522/3608/19.

Як вірно було встановлено судом першої інстанції, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2019 року по справі №522/3608/19, яке набрало законної сили 21 жовтня 2019 року, встановлені способи участі ОСОБА_2 у вихованні його доньки ОСОБА_4 , а саме:

- побачення в неділю з 12.00 год. до 18.00 год. за місцем перебування доньки або за місцем проживання батька, без супроводу матері;

- побачення у святкові дні, спільний відпочинок за попередньою домовленістю батьків.

Відповідно до частини 1 та частини 2 статті 641 Закону №1404-VIII, виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.

Наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 року затверджена Інструкція з організації примусового виконання рішень (далі Інструкція №512/5), зокрема розділом IX врегульовані питання організації виконання рішень немайнового характеру.

Відповідно до пункту 8 Розділу IX Інструкції №512/5, державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником рішення про встановлення побачення з дитиною у час та місці побачення стягувача з дитиною, визначені рішенням або державним виконавцем.

Згідно пункту 9 Розділу ІХ Інструкції №512/5, у разі невиконання без поважних причин боржником рішення про встановлення побачення з дитиною державний виконавець здійснює заходи примусового виконання рішення, передбачені частиною 3 статті 641 Закону.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувану постанову від 16.12.2019 року про накладення штрафу на позивачку у розмірі 1700 грн було прийнято старшим державним виконавцем Майстерюк Т.М. на підставі актів державного виконавця від 17.11.2019 року, від 08.12.2019 року та від 15.12.2019 року.

В акті від 17.11.2019 року, державним виконавцем зазначено, що боржника не знайдено, двері квартири ніхто не відкривав.

Суд апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду першої інстанції, що, надаючи оцінку правомірності дій державного виконавця при фіксуванні виконання або невиконання позивачкою рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2019 року по справі №522/3608/19, суд враховує висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21 січня 2020 року по справі № 640/9234/19, в якому зазначено, що даючи оцінку тому чи правомірно на боржника наклали штраф за невиконання/повторне невиконання судового рішення потрібно з`ясувати часові рамки, в межах яких боржник мав вчинити певні дії (за виконавчим листом) і в чому причина невиконання судового рішення у відведений йому строк. З огляду на зазначене варто зауважити, що сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до статті 75 Закону №1404-VIII .

Як вірно зазначив суд першої інстанції, що у вказаному акті відсутній час коли було здійснено вихід державного виконавця за адресою місця проживання позивачки та дитини, а тому не можливо достовірно встановити чи відбувся такий вихід у період часу з 12.00 год. до 18.00 год. , який визначений заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2019 року по справі №522/3608/19.

Також, з актів від 08.12.2019 року та від 15.12.2019 року вбачається, що державним виконавцем встановлено фактичну неможливість виконати вимоги виконавчого документу №522/3608/19 у зв`язку з небажанням дитини спілкуватися (бачитися) з батьком, що також було підтверджено в судовому засіданні державним виконавцем ОСОБА_5 та допитаними в судовому засіданні в якості свідків - ОСОБА_9 , ОСОБА_6 (а.с.49-50, т.2)

В матеріалах справи наявні також акти про факт передачі дитини батькові від 01 грудня 2019 року, від 08 грудня 2019 року, від 15 грудня 2019 року та від 22 грудня 2019 року (а.с.8-11,т.1).

Поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення, що відповідає висновкам викладеним у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21 січня 2020 року по справі №640/9234/19.

Отже, можна зробити висновки, що позивачка забезпечувала побачення ОСОБА_2 з дочкою у спосіб та час визначений рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2019 року по справі №522/3608/19, однак остання виявляла бажання не бачитися з батьком, що не залежало від волевиявлення позивачки .

При цьому, суд першої інстанції у своєму рішенні наголосив, що факт побачення дитини з батьком, було підтверджено в судовому засіданні як позивачкою так і державним виконавцем ОСОБА_5 та батьком ОСОБА_2 , а також допитаними в судовому засіданні в якості свідків - ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , що не дає підстав стверджувати про небажання ОСОБА_1 забезпечувати побачення дитини ОСОБА_4 з її батьком.

Обов`язковість встановлення відсутності поважних причин не виконання судових рішень покладена саме на державного виконавця, та випливає зі змісту статті 75 Закону №1404-VIII.

При цьому, передбачений статтями 63 та 75 Закону №1404-VIII штраф є заходом впливу на боржника, який застосовується за відсутності поважних причин не виконання у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії.

Обгрунтованим є висковок суду першої інстанції, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних осіб та здійснювати заходи, необхідні для своєчасного виконання рішення в порядку та у спосіб, що встановлені виконавчим документом і Законом України «Про виконавче провадження».

Таким чином, враховуючи встановлені судом першої інстанції обставини, які не підтверджують факт невиконання або перешкоджання виконанню ОСОБА_1 заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2019 року по справі №522/3608/19 суд погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність дій старшого державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Майстерюк Тетяни Миколаївни щодо винесення у виконавчому провадженні №60447414 постанови від 16.12.2019 року про накладення штрафу на ОСОБА_2 у розмірі 1700 грн.

Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час розгляду справи відповідачі доводи позивача не спростували.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи усі наведені обставини, суд дійшов висновку, що позовна заява ОСОБА_2 до Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), старшого державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Майстерюк Тетяни Миколаївни, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - ОСОБА_2 про визнання протиправними дій та визнання протиправними та скасування постанови від 16.12.2019 року ВП №60447414 про накладення штрафу у розмірі 1700 грн. підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги.

Доводи, викладені у апеляційній скарзі висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються лише на особистій думці посадових осіб відділу державної виконавчої служби, які проводять перевірки, щодо виконання боржником рішення суду.

Посилання апелянта на те, що за весь час здійснення перевірок виконання вимог виконавчого документу, мати дитини ОСОБА_1 жодного разу присутньою не була, на виклик державного виконавця не з`являлась відхиляються апеляційним судом, з огляду на те, що позивачка забезпечувала побачення батька з донькою у спосіб та час визначенний рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 17.09.2019 року по справі 522/3608/19, однак дитина - ОСОБА_4 виявляла бажання не бачитись з батьком, що не залежало від волевиявлення ОСОБА_1 .

Факт побачення дитини з батьком, було підтверджено в судовому засіданні 13.02.2020 як позивачкою так і державним виконавцем ОСОБА_5 та батьком ОСОБА_2 , а також допитаними в судовому засіданні в якості свідків - ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , що не дає підстав стверджувати про небажання позивачки забезпечувати побачення дитини з її батьком.

Відносно доводів апелянта про те, що за весь час здійснення перевірок виконання вимог виконавчого документу, мати дитини ОСОБА_1 жодного разу присутньою не була суд зазначає наступне.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2019 року по справі 522/3608/19, яке набрало законної сили 21 жовтня 2019 року, встановлені способи участі ОСОБА_2 у вихованні його доньки ОСОБА_4 , а саме:

- побачення в неділю з 12.00 год. до 18.00 год. за місцем перебування доньки або за місцем проживання батька, без супроводу матері;

Також матеріалами справи підтверджується, що позивачкою 13.12.19,18.12.19 подано до виконавчої служби заяву пояснення, де вона підтверджує, що сумлінно виконує всі вимоги рішення суду (а.с.106,177, т.1).

Тобто державний виконавець поклав на ОСОБА_1 відповідальність за вчинення або не вчинення дій, які не покладались на неї рішенням суду.

З доводом апелянта, що виконання рішення у повному обсязі залежить від волі позивача, з якою постійно проживає дитина - ОСОБА_4 , яка її виховує, тобто позивач, так чи інакше, може впливати на малолітню дитину й може не тиснучи чи примушуючи, пояснити про необхідність зустрічі з батьком також не можна погодитись.

Заочним рішенням Приморського районного суду від 17 вересня 2019 року по справі №522/3608/19 на ОСОБА_1 покладено зобов`язання - не перешкоджати батьку у вихованні та вільному спілкуванні з донькою у певний час та день тижня, але не покладалось зобов`язання вживати заходи для виконання рішення суду.

Згідно консультативного висновку бюро психологічних досліджень ОСОБА_12 №01/20-к від 28.01.2020 бажання дитини спілкуватись із батьком, який проживає окремо від неї не є аксіоматичним, і, безумовно, залежить від багатьох факторів. Примушення дитини до спілкування з будь-якою особою є формою психологічного насилля (а.с.21-23, т .2)

Інші доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішенні, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку щодо спірних правовідносин.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2020 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Шляхтицький О.І.
Судді Семенюк Г.В. Домусчі С.Д.