Справа № 826/4719/18
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2020-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/4719/18 Суддя (судді) суду 1-ї інст.:
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 березня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Єгорової Н.М.,

Федотова І.В.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1, Головного управління ДПС у Чернівецькій області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 листопада 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Чернівецькій області, третя особа - ОСОБА_2 про визнання протиправними дій, скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про

- визнання протиправними дії Головного управління ДФС у Чернівецькій області з проведення документальної позапланової невиїзної перевірки щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору фізичної особи ОСОБА_1 результати якої оформлені актом №10/24-13-13-04-19/ НОМЕР_1 від 30 січня 2018 року;

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Чернівецькій області від 15.02.2018 за №, №, №.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 листопада 2019 року позов задоволено частково та вказано, що:

- податкове повідомлення-рішення від 15.02.2018 №, підлягає скасуванню в частині за податковими зобов`язаннями на суму 6 120 000 грн та штрафними санкціями на суму 1 864 474,12 грн.

- податкове повідомлення-рішення від 15.02.2018 №, підлягає скасуванню в частині за податковими зобов`язаннями на суму 510 000 грн та штрафними санкціями на суму 127 500 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення не необґрунтованими та підлягають скасуванню повністю.

Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є правомірними у скасованій частині.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що в період з 10.01.2018 по 23.01.2018 на підставі п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.78.1.1 та п.п.78.1.2 п 78.1 ст.78, п.79.1 п. 79, п. 82.2 ст. 82 Податкового кодексу України (далі - ПК) та наказу ГУ ДФС у Чернівецькій області №1215 від 29.12.2017 «Про проведення документа позапланової невиїзної перевірки», проведена документальна позапланова невиїзна перевірка щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору фізичної особи ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , за період з 01.01.2016 по 31.12.2016.

За результатами перевірки складено акт від 30.01.2018 №10/24-13-13-04-19/ НОМЕР_1 , згідно висновків якого за позивачем встановлені порушення:

- пп. 168.1.3 п. 168.1 ст. 168, п.п. 168.2.1 п. 168.2 ст.168, п. 179.1 ст. 179 ПК, оскільки платником податків - фізичною особою ОСОБА_1 не подано до податкового органу податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2016 рік;

- п. 164.2.9 п. 164.2 ст. 164, пп.167.5.3 п.167.5 ст.167, пп. 168.1.3 п.168.1 ст. 168, пп. 168.2.1 п. 168.2 ст.168, пп.168.4.5 ст. 168, пп.170.2.1 пп.170.2.2 пп.170.2.6 п.170.2 ст.170 ПК, оскільки встановлено заниження суму податкового зобов`язання з податку доходи фізичних осіб, яке підлягає статі до бюджету за 2016 рік в сумі 7 361 067,91 грн;

- пп. 164.2.9 п. 164.2 ст. 164, пп.167.5.3 п.167.5 ст.167, пп. 168.1.3 п.168.1 ст пп. 168.2.1 п. 168.2 ст.168, пп.168.4.5 ст. 168, пп.170.2.1 пп.170.2.2 пп.170.2.6 п. 170.2 ст.170, пп. 1.2, 1.4 п. 161 підрозділу 10 розділу XX ПК, з урахуванням змін, внесенні Законом №71-ІІІ Про внесення змін до ПК та деяка законодавчих актів України щодо податкової реформи від 28.12.2014 - не нараховоно та не утримано військовий збір з загального річного оподатковуваного доходу за 2016 рік на суму 613 422,33 грн.

На підставі акту висновків перевірки контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 15.02.2018:

- №, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на суму 170 грн;

- №, яким збільшено суму грошового зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 9 201 334,89 грн, в тому числі за податковими зобов`язаннями на суму 7 361 067,91 грн та штрафними санкціями на суму 1 840 266,98 грн;

- №, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір на загальну суму 766 777,91 грн, в тому числі за податковими зобов`язаннями на суму 613 422,33 грн та штрафними санкціями на суму 153 355,58 грн.

Не погодившись з такими рішеннями, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що неотримання платником податків копії наказу та повідомлення про проведення перевірки надісланим контролюючим органом рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення не свідчить про невиконання відповідачем обов`язку встановленого податковим законодавством щодо своєчасного та належного повідомлення платника податків про проведення перевірки.

Також суд вказав, що позивачем у 2016 році отримано прибуток в розмірі 6 894 821,70 грн, який є позитивний та підлягає декларуванню, проте позивачем не сплачено податку на доходи фізичних осіб у 2016 році від суми в розмірі 6 894 821,70 грн, а тому податкове повідомлення-рішення №, підлягає скасуванню в частині, якою збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір за податковими зобов`язаннями на суму 510 000 грн та штрафними санкціями на суму 127 500 грн, а податкове повідомлення-рішення від 15.02.2018 №, підлягає скасуванню в частині за податковими зобов`язаннями на суму 6 120 000 грн та штрафними санкціями на суму 1 864 474,12 грн.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно пункту 75.1.2 статті 75 ПК документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Згідно пунктів 78.1.1, 78.1.2 статті 78 ПК документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав: отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту; платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звіт про контрольовані операції або документацію з трансфертного ціноутворення, якщо їх подання передбачено законом.

Документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки (пункти 79.1, 79.2 статті 79 ПК).

Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що посадові особи контролюючого органу вправі здійснити документальну позапланову невиїзну перевірку у разі вручення належним чином платнику податку письмового повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки, а також наказу про її призначення, який видається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу за наявності на це визначених ПК підстав.

Так, відповідно до пункту 42.2 статті 42 ПК документи вважаються належним чином врученими, якщо <…> надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі. Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси (пункт 45.1 статті 45 ПК).

Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що направлені платнику податків за його податковою адресою контролюючим органом документи, у тому числі згаданий вище наказ та повідомлення про проведення перевірки, є такими, що належним чином вручені платнику податків в силу пункту 42.2 статті 42 ПК.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, у матеріалах справи наявні докази скерування контролюючим органом на податкову адресу позивача рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення копії наказу та повідомлення про проведення спірної перевірки.

Таким чином, відповідно до викладених норм, направлені позивачу наказ та повідомлення є належним чином врученими, а отже у контролюючого органу виникло право здійснити спірну документальну позапланову невиїзну перевірку.

До того ж, суд першої інстанції вірно звернув увагу на позицію Верховного Суду, що викладена у постановах від 19 вересня 2019 року по справі №804/18358/14 та від 09 жовтня 2018 року по справі № 820/1864/17, про те, що неотримання платником податків копії наказу та повідомлення про проведення перевірки надісланим контролюючим органом рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення не свідчить про невиконання відповідачем обов`язку встановленого податковим законодавством щодо своєчасного та належного повідомлення платника податків про проведення перевірки.

Суд першої інстанції вірно вказав, що добросовісний платник податків має забезпечити отримання ним кореспонденції за податковою адресою та не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків.

Посилання позивача на обставини направлення позивачу документів за його фактичним місцезнаходженням по завершенню перевірки, колегія суддів відхиляє, позаяк згадані вище норми право на здійснення перевірки пов`язуються із направленням документів за повідомленою платником податковою адресою, а не його фактичним місцезнаходженням.

Надіслання відповідачем запитів позивачу за трьома адресами, формулювання в акті перевірки мети її проведення, а також саме лише посилання на відсутність у надісланих запитах печатки контролюючого органу, не свідчить ні про неправомірність проведення спірної перевірки, ні про необґрунтованість її результатів. Тому, відповідні посилання в апеляційній скарзі суд апеляційної інстанції відхиляє. До того ж, спірну перевірку проведено не лише з підстав, визначених пунктом 78.1.1, а й згідно пункту 78.1.2 статті 78 ПК.

Норми чинного законодавства не визначають необхідності зазначення у наказі про призначення перевірки, а також у повідомленні про її проведення, відомостей про посадових осіб, що її фактично здійснюватимуть, а тому відповідні доводи апеляційної скарги про підписання акту перевірки неповноважними особами, суд апеляційної інстанції відхиляє.

Враховуючи викладе, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про правомірність дій відповідача щодо проведення спірної перевірки та, як наслідок відсутність підстав для задоволення позовних вимог у цій частині.

Щодо оскаржуваних податкових повідомлень-рішень по суті.

Відповідно до пункту 162.1.1 статті 162 ПК платниками податку є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід (пункт 163.1.1 статті 163 ПК).

Згідно пункту 164.1 статті 164 ПК базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

За пунктом 164.2.9 статті 164 ПК до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються інвестиційний прибуток від проведення платником податку операцій з цінними паперами, деривативами та корпоративними правами, випущеними в інших, ніж цінні папери, формах, крім доходу від операцій, зазначених у підпунктах 165.1.40 і 165.1.52 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу;

Особливості оподаткування інвестиційного прибутку визначені пунктом 170.2 статті 170 ПК, підпунктом 170.2.1 якої визначено, що облік загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами ведеться платником податку самостійно, окремо від інших доходів і витрат. Для цілей оподаткування інвестиційного прибутку звітним періодом вважається календарний рік, за результатами якого платник податку зобов`язаний подати річну податкову декларацію, в якій має відобразити загальний фінансовий результат (інвестиційний прибуток або інвестиційний збиток), отриманий протягом такого звітного року.

Відповідно до пунктів 170.2.2, 170.2.6 статті 170 ПК інвестиційний прибуток розраховується як позитивна різниця між доходом, отриманим платником податку від продажу окремого інвестиційного активу з урахуванням курсової різниці (за наявності), та його вартістю, що визначається із суми документально підтверджених витрат на придбання такого активу з урахуванням норм підпунктів 170.2.4-170.2.6 цього пункту (крім операцій з деривативами).

До складу загального річного оподатковуваного доходу платника податку включається позитивне значення загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами за наслідками такого звітного (податкового) року.

Під терміном "інвестиційний актив" для цілей пункту 170.2 статті 170 ПК розуміється пакет цінних паперів, деривативів чи корпоративні права, виражені в інших, ніж цінні папери, формах, випущені одним емітентом.

Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що у разі отримання у звітному році позитивного інвестиційного прибутку за операціями з корпоративними правами, фізична особа зобов`язана подати річну податкову декларацію, нарахувавши та сплативши податок на доходи фізичних осіб у розмірі та в порядку, встановленому законом.

При цьому, як вірно вказав суд першої інстанції, інвестиційний прибуток розраховується як позитивна різниця між доходом, отриманим платником податку від продажу окремого інвестиційного активу, та його вартістю, що визначається із суми витрат на придбання такого активу.

Так, як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 18 листопада 2015 року, між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір дарування частки в статутному капіталі сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Лящівка», відповідно до умов якого ОСОБА_2 (дарувальник) подарував та передав ОСОБА_3 , ОСОБА_1 (обдаровуваним), а останні прийняли у дар від позивача безоплатно частку у статутному капіталі товариства у розмірі 57 % статутного капіталу Товариства, що складає 548 680,00 грн у рівних частках кожний, тобто по 28,5 %.

В подальшому, між позивачем (продавець), з однієї сторони, та ТОВ фірмою «Астарта-Київ» (покупець), з іншої сторони укладено договір №1/0716/10 купівлі-продажу частки в статутному капіталі від 26.07.2016, у відповідності до умов якого позивач продав, а покупець придбав частку статутного капіталу сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Лящівка» за суму 40 894 821,70 грн.

У свою чергу, рішенням Печерського районного суду міста Києва від 11 вересня 2018 року по справі №757/24089/18-ц встановлено, що 18 листопада 2015 року був укладений удаваний правочин дарування частки в статутному капіталі сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Лящівка».

Суд у вказаному рішенні встановив, що сума, за яку було фактично передано 28,5 % статутного капіталу СТОВ «Лящівка», становила 34 000 000 грн, ОСОБА_2 сплачено суму у розмірі 29 000 000 грн, а зобов`язання щодо сплати решти суми - 5 000 000 грн - ОСОБА_1 виконано не було.

Таким чином, як вірно встановив суд першої інстанції, згаданим рішенням Печерського районного суду міста Києва встановлено, що позивач по даній справі фактично придбав у третьої особи частку в статутному капіталі СТОВ «Лящівка» за 34 000 000 грн.

Оскільки згадане рішення суду винесено вже після прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, то колегія суддів приймає його як доказ у даній справі, оскільки це рішення об`єктивно не існувало та не могло існувати на час проведення спірної перевірки, а також і на час звернення позивача до суду із позовом, що розщглядається.

З цих же підстав судом апеляційної інстанції відхиляються посилання відповідача на положення пункту 44.6 статті 44 ПК. Об`єктивна неможливість у встановлені законом строки надати контролюючому органу певні документи, не є підставою для відмови суду у визнанні цих документів як належних доказів в адміністративному спорі.

Безпідставним є також посилання ініціювання спору у справі № 757/24089/18 після подання позову у справі, що розглядається. Реалізація особою права на захист своїх прав у цивільному суді не є підставою для адміністративного суду у даній справі вважати недоведеними обставини, що встановленні у рішенні такого цивільного суду.

Питання правомірності та/або можливості проведення розрахунків, походження коштів, тощо за угодою купівлі-продажу, факт якої встановлений рішенням суду у справі № 757/24089/18, не є предметом даного адміністративного спору, а тому відповідні посилання відповідача колегія суддів також відхиляє.

Посилання контролюючого органу на розмір та порядок набуття позивачем частки статутного капіталу, здійснений контролюючим органом власний розрахунок частки позивача, колегія суддів відхиляє, оскільки ці обставини жодним чином не стосуються предмету доказування у даній справі, в якій у цьому аспекті спірним є питання бази оподаткування податком на доходи фізичних осіб, тобто визначення грошового виразу об`єкта оподаткування (прибутків від продажу корпоративних прав).

Враховуючи викладене, беручи до уваги встановлені рішенням Печерського районного суду міста Києва від 11 вересня 2018 року по справі №757/24089/18-ц факти, колегія суддів підтримує висновки суду першої інстанції про те, що позивачем було продано ТОВ фірмою «Астарта-Київ» частку в статутному капіталі сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Лящівка» за суму 40 894 821,70 грн, при тому, що витрати на придбання частини такої частки склали 34 000 000 грн, тобто позивачем отримано прибуток в розмірі 6 894 821,70 грн, що в силу викладених вище норм підлягав декларуванню.

Відповідно до пункту 179.1 статті 179 ПК платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Згідно пункту 120.1 статті 120 ПК неподання (крім випадків, якщо податкова декларація не подається відповідно до пункту 49.2 статті 49 цього Кодексу) або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов`язок подання якої до контролюючих органів передбачено цим Кодексом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає правомірним накладення на позивача штрафу в розмірі 170 гривень за неподання декларації про майновий стан і доходи згідно податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Чернівецькій області від 15.02.2018 №.

Відповідно до пункту 167.1 статті 167 ПК ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування.

Згідно пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Враховуючи отримання позивачем доходу у розмірі 6 894 821,70 грн, він мав нарахувати та сплатити податок на доходи фізичних осіб в сумі 1 241 067,91 грн (18 % прибутку) та військовий збір в сумі 103 422,33 грн (1,5 %).

Відповідно до пункту 123.1 статті 123 ПК у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

З огляну на це, правильним є висновок суду першої інстанції про неправомірність податкового повідомлення-рішення від 15.02.2018 № в частині збільшення суми грошового зобов`язання з військового збоку за податковими зобов`язаннями на суму 510 000,00 грн (613 422,33 - 103 422,33) та штрафними санкціями на суму 127500,00 грн (25% від 510 000,00 грн). Також правильним є висновок суду про неправомірність податкового повідомлення-рішення від 15.02.2018 № в частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за грошовим зобов`язанням на суму 6 120 000,00 грн (7 361 067,91 - 1 241 067,91).

Водночас, суд першої інстанції помилково визначив протиправним податкове повідомлення-рішення від 15.02.2018 № в частині штрафу на суму 1 864 474,12 грн, позаяк у даному випадку необґрунтованим є розмір штрафу в сумі 127 500,00 грн (25% від 6 120 000,00 грн).

Крім того, приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції обрав невірний спосіб захисту порушених прав позивача.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Отже, належним способом захисту прав позивача у даному спорі є визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень у відповідній частині, а не вказівка на те, що ці рішення підлягають скасуванню.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про часткове задоволення позову, проте обрав невірний спосіб захисту порушених прав та здійснив помилку у визначенні частини податкового повідомлення-рішення від 15.02.2018 №, що підлягає скасуванню.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на порушення позивачем строку подання відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів відхиляє, оскільки ці обставини жодним чином не вплинули на правильність вирішення спору та встановлення обставин справи.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права, то оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а позов частковому задоволенню.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 317, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1, Головного управління ДПС у Чернівецькій області задовольнити частково.

Скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 листопада 2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Чернівецькій області, третя особа - ОСОБА_2 про визнання протиправними дій, скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Чернівецькій області від 15.02.2018 № в частині визначення грошового зобов`язання зобов`язаннями на суму 6 120 000 грн та штрафних санкцій на суму 1 530 000 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Чернівецькій області від 15.02.2018 № в частині визначення грошового зобов`язання зобов`язаннями на суму 510 000 грн та штрафних санкцій на суму 127 500 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя Н.М. Єгорова

Суддя І.В. Федотов