Справа № 460/1995/19
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2020-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2020 рокуЛьвівСправа № 460/1995/19 пров. № 857/13898/19
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Іщук Л.П., Обрізка І.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2019 року у справі за його позовом до Житлово-комунального підприємства «Західне» про надання дозволу на погашення податкового боргу за рахунок майна,

суддя у І інстанції Нор У.М.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Рівне,

дата складення повного тексту рішення 08 листопада 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

21 серпня 2019 року Головне управління ДФС у Рівненській області (далі ГУ ДФС) звернулося до суду з адміністративним позовом, у якому просило надати дозвіл на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна Житлово-комунального підприємства «Західне» (далі ЖКП), що перебуває у податковій заставі.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2019 року у справі № 460/1995/19 у задоволені позову було відмовлено. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що податковий орган для доведення обставини відсутності коштів на рахунках відповідача-платника податків у банках, обслуговуючих такого платника, не надав жодних документів, які б підтверджували відсутність грошових коштів на всіх рахунках, відкритих відповідачем у фінансових установах, та про які відомо податковому органу та не надав доказів, які б свідчили про неможливість погашення податкового боргу за рахунок коштів відповідача, чим не виконав процесуального обов`язку доказування та не довів правомірності своєї поведінки у спірних правовідносинах.

У апеляційній скарзі ГУ ДФС просило скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити його позовну заяву в повному обсязі. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд безпідставно прийшов до висновку, що надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі, можливе лише за умови недостатності коштів, які перебувають у власності платника. На думку скаржника, саме суд зобов`язаний дослідити факт платоспроможність відповідача.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, 06 лютого 2019 року податковим органом проведено опис майна ЖКП у податкову заставу відповідно до рішення № 2 (а.с. 22), на підставі чого був складений акт опису майна від 02 липня 2019 року № 2 на загальну суму 85825 грн (а.с. 23-24).

Податкова застава зареєстрована 17 липня 2019 року у Державному реєстрі обтяжень рухомого майно (а.с. 25).

Станом на 24 липня 2019 року за відповідачем обліковується заборгованість по податках і зборах у загальній сумі 1818276,68 грн (а.с. 5), а саме:

військовий збір (11011000) у сумі 19618,71 грн, заборгованість за яким виникла на підставі податкового повідомлення-рішення від 09 січня 2019 року № (а.с. 8).

податок на прибуток (код 11020201) у сумі 165311,12 грн, заборгованість за яким виникла згідно з податковим повідомленням-рішенням від 09 січня 2019 року № на суму 144902,50 грн (а.с. 13) та пені 20408,62 грн (а.с. 6, зворот).

податок з доходів фізичних осіб (код 11010100) в сумі 1300334,24 грн, заборгованість за яким виникла на підставі податкового повідомлення-рішення від 09 січня 2019 року № у сумі 1299824,24 грн (а.с. 9) та податкового повідомлення-рішення від 09 січня 2019 року № на суму 510 грн (а.с. 10).

податок на додану вартість (код 14010100) у сумі 333012,61 грн, заборгованість за яким виникла на підставі податкового повідомлення-рішення від 09 січня 2019 року № на суму 309256,25 грн (а.с. 12) та пені 25449,64 грн (а.с. 6, зворот).

На вказану суму заборгованості податковим органом було сформовано податкову вимогу від 29 січня 2019 року № 2112-50, яку надіслано відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення (а.с. 26).

На думку податкового органу, наявність зазначеного податкового боргу є належною підставою для можливості його погашення за рахунок майна платника податків, що стало підставою для звернення до суду.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до підпункту 14.1.39 пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України (далі ПК), грошове зобов`язання платника податків сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Підпунктом 14.1.155 пункту 14.1 статті 14 ПК визначено, що податкова застава - спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов`язання та пені, не сплачених таким платником у строк, визначений цим Кодексом. Податкова застава виникає на підставах, встановлених цим Кодексом;

Також підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК визначено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання;

Як встановлено підпунктами 16.1.3, 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК, платник податків зобов`язаний: подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Абзацом 1 пункту 59.1 статті 59 ПК передбачено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до пункту 88.1 статті 88 ПК, з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.

Згідно з підпунктами 89.1.1 та 89.1.2 пункту 89.1 статті 89 ПК, право податкової застави виникає у разі: несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку; несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.

Як визначено пунктом 89.3 статті 89 ПК, майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису.

До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу.

До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу.

Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника контролюючого органу, яке пред`являється платнику податків, що має податковий борг.

Акт опису майна, на яке поширюється право податкової застави, складається податковим керуючим у порядку та за формою, що затверджені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Відмова платника податків від підписання акта опису майна, на яке поширюється право податкової застави, не звільняє такого платника податків від поширення права податкової застави на описане майно. У такому випадку опис здійснюється у присутності не менш як двох понятих.

Як передбачено пунктом 95.1 статті 95 ПК, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

При цьому, відповідно до пункту 95.2 статті 95 ПК стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Згідно з пунктом 95.3 статті 95 ПК стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.

Виходячи із наведених правових норм апеляційний суд дійшов переконання, що процедура стягнення з платника податків податкового боргу за рахунок грошових коштів у судовому порядку передує виникненню права податкового органу на звернення до суду щодо надання дозволу на погашення боргу за рахунок майна, що перебуває у податковій заставі.

При цьому обов`язковими умовами (обставинами), наявність яких у своїй сукупності зумовлює виникнення у податкового органу права на звернення до суду із даним позовом, є:

наявність у платника податків боргу зі сплати податків (зборів, обов`язкових платежів);

сума заборгованості платника податків на момент звернення податкової служби до суду із позовом про надання дозволу на погашення боргу за рахунок майна платника має бути узгодженою у встановленому законодавством порядку;

відсутність (недостатність) коштів на рахунках платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків; наявність майна платника податків - боржника у податковій заставі.

Особливості погашення податкового боргу за рахунок продажу майна платника податків, яке перебуває у податковій заставі, що встановлені статтею 95 ПК, передбачають надання контролюючим органом доказів здійснення заходів щодо погашення податкового боргу шляхом стягнення коштів, які перебувають у власності платника податків, або відсутності таких коштів станом, зокрема на день звернення до суду із зазначеним позовом.

Таким чином, на думку апеляційного суду, слід погодитись із висновком суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог ГУ ДФС про надання дозволу на погашення податкового боргу за рахунок майна платника податків, оскільки позивачем не доведено факту відсутності у ЖКП коштів на рахунках станом на час звернення до суду з такими вимогами.

Підсумовуючи викладене, на думку апеляційного суду, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2019 року у справі № 460/1995/19 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Л. П. Іщук
І. М. Обрізко