Справа № 560/3238/19
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2020-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/3238/19

Головуючий у 1-й інстанції: Шевчук О.П.

Суддя-доповідач: Біла Л.М.

20 березня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Курка О. П. Гонтарука В. М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 листопада 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
В жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області в якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо перерахунку і виплати його пенсії з 01.01.2008 до 01.01.2018 у розмірі 80% суми грошового забезпечення;

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо перерахунку його пенсії з 01.01.2018 у розмірі 70% суми грошового забезпечення;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити перерахунок та виплату його пенсії з 01.01.2008 до 01.01.2018 виходячи із розміру 85% грошового забезпечення, з врахуванням проведених виплат;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити перерахунок та виплату його пенсії з 01.01.2018 виходячи із розміру 85% грошового забезпечення, з врахуванням проведених виплат.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив про протиправність дій відповідача в ході проведення перерахунку його пенсії, а саме: з 01.01.2008 року, коли Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області було проведено перерахунок пенсії, який вже не передбачав збільшення пенсії за вислугу років на 5 процентів суми грошового забезпечення (як особі, яка брала участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи віднесеної до категорії 3), що враховувалась для обчислення пенсії позивача на момент її призначення, та з 01.01.2018, коли Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області було проведено перерахунок пенсії із розрахунку 70% відповідних сум грошового забезпечення, відповідно до чинної редакції ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб", а не 85% відповідних сум грошового забезпечення.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 листопада 2019 року позов задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо перерахунку і виплати ОСОБА_1 пенсії з 01.01.2008 до 01.01.2018 у розмірі 80% суми грошового забезпечення.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо перерахунку ОСОБА_1 пенсії з 01.01.2018 у розмірі 70% суми грошового забезпечення.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії з 01.01.2008 по 01.01.2018 виходячи із розміру 85% грошового забезпечення, з врахуванням проведених виплат.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії з 01.01.2018 виходячи із розміру 85% грошового забезпечення, з врахуванням проведених виплат.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач, посилаючись на допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального та процесуального права, подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволені позову в повному обсязі.

Мотивуючи власні доводи, пенсійний орган заперечив наявність ознак протиправності в діях відповідача під час проведення перерахунку пенсії позивача як з 01.01.2008 року, так і з 01.01.2018 року оскільки вказані перерахунки були здійсненні у відповідності до норм пенсійного законодавство, які діяли на той момент. До того ж, відповідач зазначив про те, що пенсія є періодичним платежем і позивач, отримуючи її кожного місяця, був обізнаний про її розмір, але звернувся до суду з цим позовом з пропуском строку, визначеного ст. 122 КАС України.

У відзиві на апеляційну скаргу, який отриманий Сьомим апеляційним адміністративним судом за допомогою засобів поштового зв`язку, позивач заперечив обгрунтованість вимог апеляційної скарги та, посилаючись на обставини встановлені судом першої інстанції, просив залишити її без задоволення.

Відповідно до приписів ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Починаючи з 08.12.2004 року позивачу призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" в розмірі 85% від суми грошового забезпечення для обчислення пенсії.

З 01.01.2008 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу», на підставі довідки від 15.02.2008 року №49501 про грошове забезпечення станом на 01.01.2008 року, наданої Хмельницьким обласним військовим комісаріатом, відповідачем проведено перерахунок пенсії позивача в зв`язку із зміною грошового забезпечення, в розмірі 80% сум грошового забезпечення.

12.04.2018 року на виконання постанови Кабінету Міністрів України № 103 від 21.02.2018 року «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» на підставі наданої ІНФОРМАЦІЯ_1 довідки від 16.03.2018 року № 49501 про розмір грошового забезпечення за нормами чинними на 01.03.2018 року відповідачем проведено перерахунок пенсії позивача в розмірі 70% відповідних сум грошового забезпечення.

04.09.2019 року позивач звернувся до відповідача з заявою про проведення перерахунку та виплати його пенсії з 01.01.2018 року з врахуванням 85% відповідних сум грошового забезпечення.

Листом від 10.09.2019 №6/02.26-11 відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для проведення перерахунку його пенсії з 01.01.2018 року з врахуванням 85% відповідних сум грошового забезпечення, оскільки при проведенні останнього перерахунку розмір пенсії обчислено у відповідності до положень Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", (в редакції чинній на момент здійснення перерахунку), виходячи з 70 % відповідних сум грошового забезпечення.

Не погоджуючись з такою відмовою відповідача, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом за захистом своїх прав.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що при здійсненні перерахунку пенсії позивачу у відповідача були відсутні підстави для обмеження розміру його пенсії до 80%, а згодом до 70% грошового забезпечення, згідно з ч. 2 ст. 13 Закону №2262-XII, оскільки таке обмеження не стосується випадку з позивачем, якому пенсія не призначалась вперше, а вже була призначена.

Судова колегія частково погоджується з висновками суду першої інстанції, та надаючи оцінку даним правовідносинам зазначає наступне.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини в сфері пенсійного забезпечення осіб, які перебували на військовій службі є Закон України від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Вказаним Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Задовольняючи позов, окружний суд правильно вказав, що питання призначення пенсій за вислугу років регулюються статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», відповідно до частини 2 якої, максимальний розмір пенсії, обчислений за цією статтею, не повинен перевищувати 70 процентів сум грошового забезпечення.

Натомість, відповідно до частини 1 статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей в зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку.

Відповідно до частини 2 статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії, то пенсія перераховується за нормами цього Закону. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців з дня подання додаткових документів і не раніше, ніж з дня введення в дію цього Закону.

Відповідно до частини 4 статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», всі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку в зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, в порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. В разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

Постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 року № 45 затверджено Порядок проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», згідно з пунктами 2 та 3 якого Пенсійний фонд України після прийняття Кабінетом Міністрів України рішення щодо перерахунку пенсій та отримання відповідного повідомлення від Мінсоцполітики повідомляє своїм головним управлінням в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - Головні управління Пенсійного фонду України) про підстави для проведення перерахунку пенсій та про необхідність підготовки списків осіб, пенсії яких підлягають перерахунку. Головні управління Пенсійного фонду України у десятиденний строк з моменту надходження зазначеного повідомлення складають списки за формою згідно з додатком 1 та подають їх органам, які уповноважені рішеннями керівників державних органів (далі - уповноважені органи) видавати довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії. На підставі списків уповноважені органи готують довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій, для кожної особи, зазначеної в списку, за формою згідно з додатками 2 і 3 (далі - довідки) та у місячний строк подають їх головним управлінням Пенсійного фонду України (редакція, чинна на момент перерахунку пенсії позивача).

На підставі п. 4 цього Порядку перерахунок пенсії здійснюється на момент виникнення такого права і проводиться у строки, передбачені частинами другою і третьою статті 51 Закону. Якщо внаслідок перерахунку розмір зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

Пунктом 5 згаданого Порядку визначено, що під час перерахунку пенсій використовуються такі види грошового забезпечення, як посадовий оклад, оклад за військовим (спеціальним) званням та відсоткова надбавка за вислугу років на момент виникнення права на перерахунок пенсії за відповідною або аналогічною посадою та військовим (спеціальним) званням.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» встановлено, зокрема, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення (пункт 2 постанови). Також цією постановою установлені тарифна сітка розрядів і коефіцієнтів посадових окладів, схема тарифних розрядів за основними типовими посадами, додаткові види грошового забезпечення, розміри надбавки за вислугу років, розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями.

У подальшому Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 21.02.2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», пунктом 1 якої постановлено перерахувати пенсії, призначені згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон) до 01 березня 2018 року (крім пенсій, призначених згідно із Законом особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським), з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби (на дату відрядження для роботи до органів державної влади, органів місцевого самоврядування або до сформованих ними органів, на підприємства, в установи, організації, вищі навчальні заклади), що визначені станом на 01 березня 2018 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».

Отже, відсотковий розмір при призначенні пенсії визначається ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на момент призначення пенсії, а розміри складових пенсії визначаються Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається із наведених норм, такі складові пенсії, як і їх розміри, не є сталими і регулюються постановами Кабінету Міністрів України.

Разом з тим, відсоткове співвідношення, встановлене ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», уже призначеної пенсії до складових грошового забезпечення (окладу) є сталим, оскільки визначається на день призначення пенсії.

Як підтверджено матеріалами справи, позивачу пенсія була призначена у грудні 2004 року, її розмір складав 85% від грошового забезпечення. Відповідно до ч. 2 ст. 13 указаного Закону в редакції, чинній на час призначення, загальний розмір пенсії був обмежений 90% відповідних сум грошового забезпечення.

В подальшому стаття 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» неодноразово була змінена в частині граничного розміру пенсії у відсотковому співвідношенні до розміру грошового забезпечення.

Так, на момент виникнення спірних правовідносин було встановлено, що максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 70% відповідних сум грошового забезпечення.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що застосування цього показника до перерахунку пенсії позивача є протиправним, оскільки, стосується призначення нових пенсій, а не перерахунку раніше призначених, а також, законодавчо діє принцип незворотності нормативно-правових актів у часі в силу прямих приписів статті 58 Конституції України.

Таким чином, порядок перерахунку призначених пенсій військовослужбовців урегульований нормами ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», яка змін не зазнавала, а також нормами постанов Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 та від 21.02.2018 року № 103, тому застосування статті 13 цього Закону, яка регулює призначення пенсій, є протиправним, оскільки процедури призначення та перерахунку пенсії є різними за змістом і механізмом їх проведення.

Аналогічна правова позиція зазначена Великою палатою Верховного Суду в постанові від 16.10.2019 року у зразковій справі № 240/5401/18 предметом спору якої є зменшення відсоткового розміру основної пенсії, призначеної за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», при здійсненні перерахунку пенсії у зв`язку із прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» відповідно до статті 63 указаного Закону на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб».

Окружний суд вірно проаналізував наведені норми та дійшов обгрунтованого висновку про протиправне зменшення відповідачем при перерахунку пенсії позивача відсоткового значення розміру раніше призначеної основної пенсії.

Разом з тим, вирішуючи даний спір по суті за весь визначений позивачем період, суд першої інстанції, не врахував такого.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено раніше, позивач звернувся до суду із даним позовом в жовтні 2019 року.

У ч.ч. 1, 2 ст. 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

У п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України визначено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 15.05.2019 р. у справі № 804/4217/18 та відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України є обов`язковими для колегії суддів при розгляді цієї справи.

В межах даної справи позовні вимоги стосуються періоду з 01.01.2008 року.

Як було встановлено раніше, судом першої інстанції, задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 , в тому рахунку, і за періоди з 01.01.2008 року по 01.01.2018 року..

Відтак, позовні вимоги за вказаний період заявлені з пропуском шестимісячного строку звернення до суду, визначеного ст. 122 КАС України, за відсутності поважних причин його пропуску та підстав для поновлення.

При цьому, судова колегія зауважує, що висновки суду першої інстанції щодо протиправності дій відповідача, як підстави для задоволення позовних вимог за весь спірний період, ґрунтуються на неправильному застосуванні норм чинного законодавства, оскільки пенсія є періодичним платежем, а тому її розмір був відомий позивачу щомісячно при її отриманні, а не після отримання відповіді відповідача від 10.09.2019 на його звернення від 04.09.2019 р.

Разом з тим, положення ст. 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виключають можливість застосування строку давності лише до вимог щодо нарахованих але не виплачених пенсій, а у спірних же правовідносинах спірні суми пенсії не були нараховані пенсійним органом.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 15.05.2019 р. у справі № 804/4217/18 та відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України є обов`язковими для колегії суддів при розгляді цієї справи.

Крім того, у своїй практиці ЄСПЛ неодноразово наголошував на тому, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання (Рішення від 18.10.2005 р. по справі «МШ «Голуб» проти України»).

У свою чергу, в рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. по справі «Смірнова проти України» визначено, що нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

Відповідно до ст. 6 КАС України, ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги за період з 01.01.2008 року по 01.01.2018 року включно підлягають залишенню без розгляду, а рішення суду першої інстанції, відповідно до ст. 319 КАС України, в частині щодо їх задоволення - скасуванню.

Судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції не повністю встановив фактичні обставини справи та при ухваленні рішення допустив порушення норм процесуального права, помилково вирішивши по суті спір за період з 01.01.2008 року по 01.01.2018 року, позовні вимоги щодо якого підлягали залишенню без розгляду у зв`язку з пропуском строків звернення до суду.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду з підстав, встановлених 240 цього Кодексу.

Приписи п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України визначають, що суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу, зміст яких зазначено вище.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції із залишенням позовної заяви без розгляду в частині позовних вимог за період з 01.01.2008 року по 01.01.2018 року.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області задовольнити частково.

Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 листопада 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії в частині визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо перерахунку і виплати ОСОБА_1 пенсії з 01.01.2008 до 01.01.2018 у розмірі 80% суми грошового забезпечення та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії з 01.01.2008 по 01.01.2018 виходячи із розміру 85% грошового забезпечення, з врахуванням проведених виплат, скасувати.

В цій частині позовні вимоги за період з 01.01.2008 року по 01.01.2018 року залишити без розгляду.

В решті рішення суду Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Курко О. П. Гонтарук В. М.