Справа № 300/49/20
Суддя: Гундяк В.Д.
Дата ухвалення: 2020-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" березня 2020 р. справа №300/49/20

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Гундяка В.Д., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження в приміщення суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області, Держави України в особі Державної казначейської служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про стягнення шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

14.01.2020 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до Держави України в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області, Держави України в особі Державної казначейської служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про стягнення шкоди.

Заявлені позовні вимоги мотивовані тим, що він є суддею у відставці, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській та отримує щомісячне довічне грошове утримання. Вказав, що рішенням від 27.02.2018 №1-р/2018 Конституційний Суд України визнав положення абзацу 1 підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування щомісячного довічного грошового утримання суддів таким, що не відповідає частині 1 статті 126 Конституції України, тобто неконституційними. Вважає, що оскільки з його щомісячного довічного грошового утримання у період з 01.07.2014 по 27.02.2018 утриманий податок на доходи фізичних осіб в розмірі 97 717,5 грн., то він має право на відшкодування шкоди у розмірі здійснених утримань за спірний період. Просив позов задовольнити.

Ухвалою суду від 20.01.2020 року відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

24.01.2020 року та 28.01.2020 року відповідачі отримали копії ухвали суду про відкриття провадження в даній адміністративній справі, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень. Правом на подання відзиву на позов не скористалися, суд про поважність причин ненадання такого відзиву не повідомили.

Згідно частини 6 статті 162, частини 2 статті 175 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Крім того, відповідно до ч.4 ст.159 КАС України неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

У поданих суду поясненнях третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, вказала, що в період з 01.07.2014 по 27.02.2018 з щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 утримувався податок на доходи фізичних осіб. Крім того зазначила, що дана обставина підтверджується листом Тлумацького об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 18.09.2018 року за №157/К-15.

Розглянувши матеріали адміністративної справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами у відповідності до вимог статті 262 КАС України, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних мотивів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є суддею у відставці, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Івано-Франківській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання.

За період з 01.07.2014 по 27.02.2018 з щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 стягнено податок з доходів фізичних осіб в розмірі 97 717,5 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує таке.

Рішенням від 27.02.2018 №1-р/2018 Конституційний Суд України визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення абзацу 1 підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, яким передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати. Положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Такі зміни до Податкового кодексу України були внесені Законом України від 27.03.2014 №1166-VІІ. "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні".

Також, 27.02.2018 Конституційний суд України прийняв рішення №1-р/2018 у справі №1-6/2018 за конституційними поданнями 48 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців 13, 14 пункту 32 розділу І закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" та Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення абзацу 1 підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України.

Цим рішенням визнане таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення абзацу 1 підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, яким передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати.

Відповідно до статті 91 закону України 13.07.2017 №2136-VIII "Про Конституційний Суд України" закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Абзац 1 підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України визнаний неконституційним та втратив чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Спеціальна підстава відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади в результаті прийняття ним нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, визначена статтею 1175 Цивільного кодексу України.

Відповідно до вказаної статті у випадку прийняття нормативно-правового акта органом державної влади, що був визнаний незаконним, фізичні або юридичні особи мають право на відшкодування шкоди, завданої прийняттям такого акту, при цьому відповідальність органу державної влади настає незалежно від вини посадових і службових осіб. Шкода, завдана в результаті прийняття органом державної влади нормативно-правового акта, відшкодовується державою.

Згідно з частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (пункт 8 частина 2 статті 16 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкода, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За змістом частини 3 статті 152 Конституції України матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку.

Внаслідок дії норми Податкового кодексу України (абзацу 1 підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Кодексу щодо оподаткування щомісячного довічного грошового утримання суддів), яка визнана неконституційною, порушене право позивача на мирне володіння своїм майном.

Європейська Комісія з прав людини при розгляді справи по заяві №5849/72 Мюллер проти Австрії (1975) "вирішила, що обов`язкові внески в пенсійний фонд можуть створити право власності, яке може бути порушено тим, як розподіляються кошти фонду".

Отже, визнавши неконституційними положення Податкового кодексу України, Конституційний Суд України припинив незаконне обмеження права позивача на отримання щомісячного довічного грошового утримання, призначеного у відповідності до вимог статті 130 Конституції України та закону України від 02.06.2016 №1402-VIII "Про судоустрій та статус суддів".

Тому утримані з щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 кошти є збитками в розумінні положення пункту 2 частини 2 статті 22 Цивільного кодексу України.

Право на мирне володіння своїм майном передбачене статтею першою 1 Протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, згідно якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, шкода завдана утриманням податку на доходи фізичних з щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 підлягає відшкодуванню державою.

Статтею 25 Бюджетного кодексу України передбачено, що казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Згідно з абзацом 2 пункту 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13.04.2011 №460/2011, реалізацію державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів здійснює Державне казначейство України.

Відповідно до покладених завдань Державне казначейство України здійснює списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду (підпункт 5 пункту 4 цього Положення).

Враховуючи викладене, позовні вимоги є підставними, а позов таким, що підлягає до задоволення.

На підставі ст.1175 Цивільного кодексу України, Рішення КСУ від 27.02.2018 №1-р/2018, керуючись статтями 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

позов задовольнити повністю.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 шкоду, завдану законом, що визнаний неконституційним, шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України 97 717 (дев`яносто сім тисяч сімсот сімнадцять) грн 50 коп.

Згідно ст.255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з 23.03.2020 року, як дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ;

відповідач: Головне управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області, , вул. Дністровська, 14, м. Івано-Франківськ, 76018;

відповідач: Державна казначейська служба України, , вул. Бастіона, 6, м. Київ, 01601;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, , вул. С.Стрільців, 15,м. Івано-Франківськ,76018.

Суддя /підпис/ Гундяк В.Д.