Справа № 320/4503/19
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2020-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/4503/19 Суддя першої інстанції: Головенко О.Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Епель О.В., Шурка О.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на прийняте у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження рішення Київського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Броварського об`єднаного управління пенсійного фонду України Київської області, у подальшому заміненого на правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі - Відповідач, ГУ ПФ у Київській області), про:

- визнання протиправною відмови Броварського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області в перерахунку пенсії Позивачу;

- зобов`язання Броварського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області провести Позивачу з 25.04.2019 року перерахунок та виплату пенсії, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (5 х 41730,00 = 20865,00 грн.);

- у разі зміни розміру мінімальної заробітної плати проводити перерахунок пенсії, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року без застосування формули, зазначеної в постанові Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 03.12.2019 року позов задоволено частково:

- визнано протиправною відмову Броварського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області у перерахунку пенсії ОСОБА_2 ;

- зобов`язано ГУ ПФ у Київській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 з 25.04.2019 року, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року відповідно до норми ч. 3 ст. 59 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (5 х 4730,00= 20865,00 грн.).

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що оскільки Позивач, будучи призваний на спеціальні військові збори, приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, останній вважається таким, що у розумінні положень ст. 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» перебував на дійсній строковій військовій службі при ліквідації наслідків аварії, а відтак має право на перерахунок пенсії відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Крім того, суд підкреслив, що рішенням Конституційного Суду України від 25.04.2019 року №1-р(ІІ)/2019 було визнано неконституційним словосполучення «дійсної строкової» вказаної статті Закону, а відтак у ГУ ПФ в Київській області не було підстави для відмови ОСОБА_2 у перерахунку пенсії. Також, суд наголосив на неможливості поширення на спірні правовідносини формули обрахунку пенсії, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року №1210 з підстав, що остання встановлює інший, ніж передбачено ч. 3 ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», порядок обчислення пенсії.

Відмовляючи у задоволенні іншої частини позовних вимог, суд зазначив, що вимоги про зобов`язання Відповідача проводити перерахунок пенсії у подальшому без застосування постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року №1210 є передчасними.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким відмовити повністю у задоволенні позовних вимог. Свою позицію обґрунтовує тим, що хоча рішенням Конституційного Суду України від 25.04.2019 року №1-р(ІІ)/2019 і було визнано неконституційним словосполучення «дійсної строкової», зазначене у ч. 3 ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», однак у даному рішенні не наведено порядок його виконання. Відтак, на переконання Апелянта, право на обчислення пенсії відповідно до положень вказаної статті Закону та п. 9-1 постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року №1210 Позивач набуде після внесення відповідних змін до чинного законодавства.

Після усунення визначених в ухвалі від 03.02.2020 року про залишення апеляційної скарги без руху недоліків ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.02.2020 року відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що, по-перше, Апелянтом взагалі не зазначено, які норми матеріального і процесуального права порушені судом, по-друге, висновки суду щодо наявності права на перерахунок пенсії є обґрунтованими, по-третє, твердження Відповідача щодо неможливості призначення Позивачу пенсії понад максимально встановлений розмір є безпідставним, оскільки відповідна позовна вимога взагалі не заявлялася до суду першої інстанції та останнім не вирішувалася.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.03.2020 року справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не є предметом апеляційного оскарження, судова колегія вважає за необхідне здійснювати перевірку його законності та обґрунтованості у межах доводів та вимог апеляційної скарги ГУ ПФ в Київській області.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - зміні, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується копією посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), серії НОМЕР_1 та вкладкою № НОМЕР_2 до посвідчення категорії 1 серії НОМЕР_1 , виданими Київською обласною державною адміністрацією (а.с. 10). Крім того, Позивач є інвалідом війни згідно посвідчення серіє НОМЕР_4 (а.с. 10).

ОСОБА_1 з 02.05.1986 року по 04.05.1986 року згідно довідки ТОВ «Броварське АТП 13262» від 14.02.2012 року №25 приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с. 17-а).

Згідно довідки до акта огляду МСЕК серії АВ №0769273 ОСОБА_1 отримав ІІ групу інвалідності з 14.02.2017 року внаслідок захворювання, пов`язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с. 11). При цьому Позивачу встановлено ступінь втрати працездатності - 80% (а.с. 12).

Крім іншого, судом першої інстанції встановлено, що 19.07.2019 року Позивач звернувся до Відповідача із заявою про перерахунок пенсії відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с. 16).

За наслідками розгляду даної заяви Відповідач листом від 23.07.2019 року №22/Ш-01 повідомлено Позивача про відсутність підстав для перерахунку пенсії, оскільки порядок виконання рішення Конституційного Суду України від 25.04.2019 року №1-р(ІІ)/2019 безпосередньо у рішенні не зазначено, а відтак особи, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС під час проходження дійсної військової служби набуть право на обчислення розміру пенсії відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та п. 9-1 постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року №1210 після внесення відповідних змін до зазначених нормативних актів (а.с. 17).

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. 152 Конституції України, ст. ст. 91, 97 Закону України «Про Конституційний Суд України», ст. ст. 10, 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон), рішення Конституційного Суду України від 25.04.2019 року №1-р(ІІ)/2019, а також Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року №1210 (далі - Порядок №1210), суд першої інстанції дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог, адже після визнання неконституційним словосполучення «дійсної строкової» Позивач набув право на перерахунок пенсії згідно ч. 3 ст. 59 Закону без урахування формули обчислення пенсії, визначеної п. 9-1 Порядку №1210.

З таким висновком суду першої інстанції не можна повністю погодитися з огляду на таке.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення врегульовані Законом.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 59 Закону у редакції, яка застосовується з 01.10.2017 року, військовослужбовцям пенсії по інвалідності, а членам їх сімей пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї за їх бажанням можуть призначатися на умовах і в порядку, визначених законодавством для осіб, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), або відповідно до статті 54 цього Закону.

Особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням таких осіб - з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.

Тобто, у порівнянні з попередньою редакцією статті 59 Закону з 01.10.2017 року було розширено перелік категорій осіб, на які вказана норма розповсюджується, а саме на осіб, які брали участь в інших ядерних аваріях та випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї.

При цьому, незмінною залишилася умова щодо проходження такими особами дійсної строкової служби у відповідний період.

Отже, положення ч. 3 ст. 59 Закону передбачають, що її дія (право на обчислення пенсії по інвалідності за особливою процедурою) поширюється на осіб, які відповідають наступним критеріям: 1) особа брала участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, або 2) особа брала участь у ліквідації наслідків інших ядерних аварій та випробувань, або 3) особа брала участь у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї.

Таке право виникає у зазначених осіб лише за наявності у сукупності трьох умов (розширене тлумачення зазначеної статті без внесення змін до ч. 3 ст. 59 Закону не допускається): 1) особа має статус особи з інвалідністю; 2) особа отримала статус особи з інвалідність виключно внаслідок участі у ліквідації відповідних наслідків та у військових навчаннях; 3) особа брала участь у ліквідації відповідних наслідків та військових навчаннях лише під час проходження дійсної строкової служби.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно ст. 10 Закону учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців*, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

У примітці до вказаної статті зазначено, що до військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, військовозобов`язані, призвані на військові збори, військовослужбовці-жінки, а також сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах, керівний і оперативний склад органів Комітету державної безпеки, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також інших військових формувань.

Водночас, судовою колегією враховується, що рішенням Конституційного Суду України від 25.04.2019 року № 1-р(II)/2019 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), словосполучення «дійсної строкової», яке міститься у положеннях частини третьої статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII зі змінами, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю.

Словосполучення «дійсної строкової», що міститься в положеннях частини третьої статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII зі змінами, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

У згаданому рішенні Конституційного Суду України наголошується, що закріплений у Конституції України обов`язок громадян України потребує поваги, а статус військовослужбовців будь-яких категорій обумовлюється військовою службою, інститут якої надає їм спеціальний статус.

Вирішуючи порушені у конституційних скаргах питання, Конституційний Суд України зазначив, що аналіз положень ст. ст. 16, 17 Конституції України дає підстави для висновку, що особи, які під час проходження військової служби брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, мають спеціальний статус та особливі умови соціального захисту. За Конституцією України посилений соціальний захист вказаних категорій осіб вимагає від держави виконання обов`язку визначати такий обсяг їх соціального забезпечення, який гарантуватиме їм гідні умови життя, а також повне відшкодування заподіяної шкоди.

Конституційний Суд України звернув увагу, що держава може встановлювати певні відмінності щодо рівня соціального захисту вказаних категорій осіб, однак визначені законом відмінності не повинні: допускати жодних невиправданих винятків із конституційного принципу рівності, містити ознак дискримінації при реалізації зазначеними особами права на соціальний захист та порушувати сутність права на соціальний захист, а обґрунтування механізму нарахування соціальних виплат має відбуватись із урахуванням критеріїв пропорційності та справедливості.

Отже, на думку Конституційного Суду України, законодавець не забезпечив певні категорії військовослужбовців, які виконують конституційно значущі функції щодо захисту Вітчизни, особливими умовами соціального захисту, обсяг яких має передбачати гідні умови їх життя й повне відшкодування заподіяної шкоди, чим порушив сутність конституційного права на соціальний захист, конституційні гарантії щодо безумовного Отже, на думку Конституційного Суду України, законодавець не забезпечив певні категорії військовослужбовців, які виконують конституційно значущі функції щодо захисту Вітчизни, особливими умовами соціального захисту, обсяг яких має передбачати гідні умови їх життя й повне відшкодування заподіяної шкоди, чим порушив сутність конституційного права на соціальний захист, конституційні гарантії щодо безумовного забезпечення належного рівня їх соціального захисту.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки положення ч. 3 ст. 59 Закону в частині «дійсної строкової» втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України 25.04.2019 року рішення, то Позивач має право на перерахунок пенсії у п`ятикратному розмірі згідно ч. 3 ст. 59 згаданого Закону.

При цьому, судова колегія вважає безпідставними доводи ГУ ПФ в Київській області про те, що здійснення перерахунку пенсії ОСОБА_2 можливе лише у разі внесення відповідних змін до ч. 3 ст. 59 Закону та п. 9-1 Порядку №1210 з огляду на таке.

Відповідно до відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Вже неодноразово згаданим вище рішенням Конституційного Суду України визнано такими, що не відповідають Конституції України лише окремі словосполучення Закону, що жодним чином не впливає на порядок здійснення перерахунку пенсій. Незрозумілість органам Пенсійного фонду України порядку виконання рішення Конституційного Суду України, на переконання суду апеляційної інстанції, не може слугувати підставою для позбавлення Позивача права на отримання пенсії.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ГУ ПФ в Київській області безпідставно відмовлено ОСОБА_2 у здійсненні перерахунку пенсії у відповідності до вимог ч. 3 ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 25.04.2019 року.

Разом з тим, щодо висновку суду першої інстанції про те, що до спірних правовідносин не повинна застосовуватися формула обчислення пенсії, визначена п. 9-1 Порядку №1210, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до п. 9-1 Порядку №1210 за бажанням військовослужбовців, зокрема військовозобов`язаних, призваних на військові збори, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження військової служби (військових зборів) і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, за формулою: П=Зс х К зс х Кв/100 %, де П - розмір пенсії; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, визначається як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки; Кзс - середньомісячний коефіцієнт заробітної плати, який враховується під час обчислення пенсії; Кв - розмір відшкодування фактичних збитків (у відсотках). Середньомісячний коефіцієнт заробітної плати, який враховується під час обчислення пенсії (Кзс), визначається за формулою: Кзс = Зп (мін) х 5) / Зс1, де Зп (мін) - розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року; Зс 1 - середня заробітна плата (дохід) в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески за рік, що передує відповідному року. Розмір відшкодування фактичних збитків (Кв) визначається як відсоток втрати працездатності, визначений органами медико-соціальної експертизи. У разі зміни розміру мінімальної заробітної плати проводиться перерахунок зазначених пенсій виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.

У свою чергу, у постановах від 11.12.2018 року у справі №822/1346/18 та від 12.12.2019 року у справі № 816/2085/18 Верховний Суд підкреслив, що оскільки п. 9-1 Порядку №1210 прийнятий на реалізацію норми ч. 3 ст. 59 Закону, він має бути застосований до осіб, на яких поширюється дія ч. 3 ст. 59 вказаного Закону.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне підкреслити, що визнання неконституційним положення ч. 3 ст. 59 Закону в частині словосполучення «дійсної строкової» не призвело до зміни формули, передбаченої пунктом 9-1 Порядку №1210, за якою проводиться обчислення пенсії. Постановою Кабінету Міністрів України від 26.06.2019 року №543 положення абз. 1 п. 9-1 Порядку № 1210 приведено лише у відповідність з приписами ч. 3 ст. 59 Закону (з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 25.04.2019 року № 1-р(II)/2019), а зміни формули, за якою розраховується пенсія, не відбулося.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів вважає помилковими викладені у мотивувальній частині рішення суду висновки Київського окружного адміністративного суду про те, що Позивач має право на перерахунок пенсії виключено відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону без урахування п. 9-1 Порядку №1210, саме яким встановлено механізм обчислення пенсії відповідно до Закону. При цьому, судова колегія вважає за необхідне підкреслити, що приписи ч. 3 ст. 59 Закону закріплюють лише те, що пенсія обчислюються з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, однак не містять приписів про те, що саме пенсія встановлюється у такому розмірі.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, зважаючи на встановлену вище відсутність правових підстав для відмови у перерахунку пенсії Позивача на підставі ч. 3 ст. 59 Закону, судова колегія приходить до висновку про правильність твердження Київського окружного адміністративного суду про необхідність часткового задоволення позову, однак вважає, що неврахування судом першої інстанції порядку обчислення даної пенсії з урахуванням механізму, визначеного Порядком №1210, свідчить про необхідність зміни мотивувальної частини судового рішення.

Отже, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, однак обґрунтував його з неправильним застосуванням норм матеріального права та з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для вирішення справи. Наведені вище обставини є підставою для зміни судового рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - змінити, зазначивши, що підстави для часткового задоволення позовних вимог викладені у мотивувальній частині даної постанови.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2019 року - змінити, зазначивши, що підстави для часткового задоволення позовних вимог викладені у мотивувальній частині даної постанови.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді О.В. Епель

О.І. Шурко

Повний текст постанови складено «25» березня 2020 року.