Справа № 520/2091/2020
Суддя: Заічко О.В.
Дата ухвалення: 2020-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2020 р. № 520/2091/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Заічко О.В., розглянувши у порядку спрощеного провадження в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що відповідачем було звужено його права, що полягає у зменшенні його основного розміру пенсії під час проведення її перерахунку з 90 відсотків до 70 відсотків відповідних сум грошового забезпечення, що зумовлює наявність підстав для перерахунку та виплати пенсії у належному зазначеному розмірі з індексацією та компенсацією втрати частини доходу.

По справі було відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому ст. 263 КАС України та запропоновано відповідачеві надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження була надіслана відповідачу, та отримана ним.

Відповідач надав відзив на позов, в якому просив у задоволенні заявлених вимог відмовити, посилаючись на те, що у спірних правовідносинах Управління діяло правомірно.

Позивач надав відповідь на відзив щодо помилковості доводів відповідача.

Відповідно до ст. 263 КАС України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи, зокрема, щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст.229 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного.

Позивач є пенсіонером МВС, перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримує пенсію у відповідності до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб від 09.04.1992 року № 2262-ХII ( надалі - Закон № 2262-ХII).

Судом встановлено, що за наслідками проведеного з 01.01.2016 року перерахунку пенсії розмір пенсії позивача зменшено з 90% до 70% сум грошового забезпечення.

Позивач, вбачаючи в зазначеному порушення своїх прав, звернувся до суду за їх захистом.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, є Закон України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закон № 2262-ХІІ).

Відповідно до частини другої статті 13 Закону № 2262-ХІІ в редакції яка була чинна, до змін, внесених Законами № 3668-VI від 08.07.2011 р. та № 1166-VII від 27.03.2014р., максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 90 процентів відповідних сум грошового забезпечення.

У подальшому, до частини другої статті 13 Закону № 2262-ХІІ вносились зміни та, станом на час перерахунку пенсії позивача, відповідна норма передбачала, що максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 70 процентів відповідних сум грошового забезпечення.

Саме зазначена редакція була застосована відповідачем при перерахунку пенсії.

Разом з тим, суд зазначає, що зазначені зміни в законодавстві, якими на час виникнення у позивача права на перерахунок пенсії було встановлено граничний розмір пенсії у розмірі 70% грошового забезпечення, стосуються порядку призначення пенсії у разі реалізації права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії. Процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом і механізмом їх проведення.

З урахуванням наведеного, при перерахунку позивачу має застосовуватися норма, що визначає розмір грошового забезпечення у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії.

Крім того, вирішуючи питання про застосування Закону № 2262-ХІІ у часі, суд виходить із того, що згідно зі статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсязі існуючих прав і свобод.

Таким чином, суд доходить до висновку, що при розрахунку розміру підвищення до пенсії максимальний її розмір має обраховуватися із вказаного у довідці грошового забезпечення, але, виходячи із розміру пенсії у відсотках, право на які особа набула на момент виходу на пенсію і розмір яких не може бути зменшено наступними змінами в законодавстві.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача

Відповідачем не було доведено правомірності своїх дій, що полягали у зменшенні основного розміру пенсії позивача під час проведення її перерахунку з 90 відсотків до 70 відсотків відповідних сум грошового забезпечення.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині, що стосується оскарження дій відповідача, які полягають у зменшенні розміру пенсії позивача з 90% грошового забезпечення до 70% грошового забезпечення з 01.01.2016 року.

Щодо способу відновлення прав позивача, суд зазначає, що такий має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Суд враховує судову практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 р. (остаточне) по справі ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява N 28924/04) констатував: 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює право на суд, в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі Голдер проти Сполученого Королівства (Golder v. theUnitedKingdom), пп. 28 - 36, Series A N 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах Мултіплекс проти Хорватії (Multiplex v. Croatia), заява N 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та Кутіч проти Хорватії (Kutic v. Croatia), заява N 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)".

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення вимог зобов`язального характеру шляхом зобов`язання відповідача здійснити позивачу перерахунок та виплату пенсії в розмірі 90% грошового забезпечення, починаючи з 01.01.2016 року, здійснивши виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01.01.2016 року однією сумою, оскільки вказане є дотриманням судом гарантії, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Щодо зобов`язальної частини позову в частині проведення індексації пенсії за наслідками її перерахунку з 01.01.2016 року у розмірі 90% грошового забезпечення суд вказує, що вказана вимога є передчасною, оскільки позивачем не надано доказів з приводу звернення до відповідача з питання проведення індексації пенсії та доказів відмови у зазначеному, як і доказів того, що у разі набрання вказаним рішенням законної сили відповідачем не буде вчинено зазначених дій. Отже, в даній частині позов не підлягає задоволенню.

Щодо зобов`язальної частини позову про нарахування та виплату компенсації втрати частини доходу, суд зазначає наступне.

Згідно ст.ст.1, 2 Закону України " Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Відтак, оскільки пенсія у розмірі 90% грошового забезпечення позивачу з 01.01.2016 року не нараховувалась та не виплачувалась, з приводу чого подано позов, відсутні підстави для нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів.

Застосування вказаних норм Закону України " Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" відбувається виключно в разі затримки виплати саме нарахованого доходу.

Відповідачем, на виконання приписів ч.2 ст.77 КАС України, не було доведено правомірності нездійснення перерахунку та виплати позивачеві пенсії з 01.01.2016 року у розмірі 90% грошового забезпечення.

Відтак, позов підлягає частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат в порядку ст. 139 КАС України не здійснюється, оскільки позивач, як інвалід 2 групи від сплати судового збору звільнений на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", а доказів понесення інших витрат суду не надано.

Керуючись ст.ст. 263, 255, 295, 297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, які полягають у зменшенні розміру пенсії ОСОБА_1 з 90% грошового забезпечення до 70% грошового забезпечення з 01.01.2016 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (, 61022, м. Харків, майдан Свободи, Держпром, 3-й під`їзд, 2-й поверх) провести ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) перерахунок та виплату пенсії з 01.01.2016 року, з урахуванням сплачених сум, у розмірі 90% грошового забезпечення, здійснивши ОСОБА_1 виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01.01.2016 року однією сумою.

У задоволенні решти позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його складання у повному обсязі шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду або в порядку, передбаченому п. 15.5 Розділу VII КАС України, а саме: до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складено 26 березня 2020 року.

Суддя Заічко О.В.