Справа № 160/13405/19
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2020-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Тулянцевої І.В.
розглянувши у місті Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
27.12.2019 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач), в якій позивач просить:
- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , з 12 серпня 2019 року;
- зобов`язати Головне управлянні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області включити до стажу, що дає право на призначення пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , періоди зайняття підприємницькою діяльністю, а саме з 26.08.1994 року по 31.12.2003 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , про призначення пенсії за віком від 12.08.2019 року з урахуванням висновків суду, та призначити і виплачувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , в порядку ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсію за віком з 12.08.2019 року.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 12.08.2019 вона звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Листом від 11.11.2019 за №7178/03-05/12 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомило про відмову у призначенні пенсії з підстав недостатності страхового стажу для призначення пенсії. Позивач не погоджується з таким рішенням відповідача та вважає, що періоди її підприємницької діяльності з 26.08.1994 року по 31.12.2003 року належним чином підтверджені. 26 березня 1994 року вона була зареєстрована як фізична особа-підприємець та отримала Свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В №442453, на підставі якого зареєстрована як платник єдиного податку та здійснювала підприємницьку діяльність до 2015 року, сплачуючи усі необхідні платежі та внески. Позивач також зауважує, що відповідно до п.3-1 Перехідних положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в редакції Закону №2148 від 03.10.2017 р. достатнім доказом для зарахування до стажу роботи періоду здійснення підприємницької діяльності є довідка про реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності. Тому, відмова відповідача у призначенні пенсії за віком незаконна. З огляду на викладене, просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.01.2020 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, у відповідача також витребувано всі докази, на підставі яких було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
24.01.2020 року відповідач надав відзив на позовну заяву, в якій позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції зазначив наступне. ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком та подала необхідні документи. Листом від 11.11.2019 №7178/03-05/12 ОСОБА_1 було повідомлено у призначенні пенсії, оскільки згідно наданих документів загальний стаж роботи становить 20 років 19 днів (зараховано період навчання, дані трудової книжки, дані індивідуальних відомостей про застраховану особу), що не достатньо для призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону №1058. За таких обставин, ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Зважаючи на викладене, Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області діяло у спосіб та у порядок, визначеному чинним законодавством, не порушуючи при цьому права позивача, а отже позовні вимоги є не обґрунтованими.
За правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності (частина 1 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України,).
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. У справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив (частини 2, 3 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України).
Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (частина 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України).
Оскільки, останній день розгляду справи (07.02.2020 р) припадає на день відпустки судді, рішення винесено в перший робочий день судді після виходу з відпустки 10.02.2020 року.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 12.08.2019 року звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком.
Згідно із розпискою-повідомленням до заяви додала довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, паспорт НОМЕР_2 , трудову книжку НОМЕР_3 , свідоцтво про народження дитини, свідоцтва про шлюб, свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В01 №442453, свідоцтво платника єдиного податку серія НОМЕР_4 №893825, Витяг з реєстру платників єдиного податку.
12.08.2019 року Центральним відділом обслуговування громадян (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області ініційовано запит №5533/024-52 щодо надання інформації, на якій системі оподаткування з 1994 р. по 2018 р. знаходиться приватний підприємець ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , та чи сплачувались податки і в якому розмірі.
Листом від 11.11.2019 р. за вих. №7178/03-05/12 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомило позивачу про відмову в призначенні пенсії з підстав відсутності необхідного стажу у відповідності до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
В обґрунтування означеної відповіді пенсійним фондом зазначено наступне.
Відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи з 1 січня 2019 року право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення 60 років та наявності страхового стажу не менше 26 років. До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини,
право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають
жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку:
59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року. Згідно з наданих документів загальний стаж становить 20 років 19 днів (зараховано період навчання, дані трудової книжки і дані індивідуальних відомостей про застраховану особу). Тому управління немає можливості призначити пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», так як відсутній необхідний стаж роботи.
Згідно з протоколом призначення від 05.12.2019 р. страховий стаж позивача становить 20 років 19 місяців, в тому числі 14 років 8 днів до 01.01.2004 р., 6 років 11 днів після 01.01.2004 р., відповідно до розрахунку страхового стражу не зараховано період з серпень 1994 по грудень 2003 включно.
Не погоджуючись з відмовою відповідача у призначенні пенсії за віком з підстав не зарахування до страхового стажу роботи періоди зайняття підприємницькою діяльністю з 26.08.1994 року по 31.12.2003 року, позивач звернулась до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За правилами частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, з яким кореспондується обов`язок держави щодо його забезпечення. Реалізація цього обов`язку здійснюється органами державної влади відповідно до їх повноважень.
Надане вищевказаною статтею право деталізоване у Законах України від 05.11.1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788 - XII) та від 09.07.2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV).
Закон України «Про пенсійне забезпечення» відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій, спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих; та гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.
Згідно із ст. 1 Закону №1788- XII громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Відповідно до ст. 7 Закону №1788- XII звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.
Частиною 1 статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:
з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років.
Відповідно до частини 2 статті 26 Закону №1058-IV до досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року.
Відповідно до ст. 1 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Згідно з ч.1 ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Наведене кореспондується положенням ч.2 ст.24 Закону №1058-IV, за якими страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до ч.4 ст.24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно з статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Так, пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (далі - Порядок № 637), встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до абзацу 1 пункту 4 Порядку №637 час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на приватній власності та на виключно їхній праці, за період до 01 травня 1993 р., а також час роботи осіб, які займаються веденням особистого селянського господарства зараховується до трудового стажу на наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків.
Постановою Кабінету Міністрів України від 3 жовтня 2018 року №793 «Про внесення зміни до пункту 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» пункт 4 Порядку №637 доповнено абзацом другим, згідно з яким періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 р. по 31 грудня 2003 р. зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 р. по 31 грудня 2017 р. за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.
Аналіз вищезазначеного законодавства свідчить про те, що особа, що здійснювала підприємницьку діяльність із застосуванням спрощеної системи оподаткування має право на включення цього періоду з 01.01.1998 року по 31 грудня 2003 року до трудового стажу на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності.
В якості підстави для відмови у призначенні пенсії за віком, відповідачем у рішенні про відмову у призначенні пенсії, викладеної у листі від 11.11.2019 р. за вих. №7178/03-05/12, та у відзиві зазначено, що згідно з наданих документів загальний стаж становить 20 років 19 днів (зараховано період навчання, дані трудової книжки і дані індивідуальних відомостей про застраховану особу), тому управління немає можливості призначити пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», так як відсутній необхідний стаж роботи.
При цьому, відповідачем ані у рішенні про відмову у призначенні пенсії, викладеної у листі від 11.11.2019 р. за вих. №7178/03-05/12, не наведено обґрунтувань причин не врахування до страхового стажу періоду з серпень 1994 по грудень 2003 включно та не аргументовано підстав не врахування документів, наданих позивачем до заяви про призначення пенсії щодо підтвердження підприємницької діяльності протягом спірного періоду, що є не допустимим в силу ст. 82 Закону №1788- XII та порушує право позивача обізнаність щодо свого права та відповідного належного захисту.
Суд зауважує, що не вирішення спірного питання не може позбавляти позивача його конституційного права на соціальний захист в питанні призначення трудової пенсії.
Відповідні дані містить і Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
З 26.08.1994 р. по 11.03.2015 р. перебувала на обліку в ДПІ у Жовтневому районі м.Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області., з 18.03.1998 року - взята на облік як платника єдиного внеску.
Тож, з урахуванням вищевикладеного, в силу положень абз. 2 пункту 4 Порядку №637, а також тієї обставини, що згідно з даними податкового органу позивач за період з 01.01.2002 року по 31.12.2002 року перебувала на загальній системі оподаткування, період здійснення позивачем підприємницької діяльності з 01.01.1998 року по 31.12.2001 року та 01.01.2003 по 31.12.2003 року має бути врахований відповідачем до трудового стажу для призначення пенсії.
Щодо періоду з 26.08.1994 року по 31.12.1997 року, суд зазначає наступне.
За правилами частини 1, пункту «а» частини 2 статті 56, частини 1 статті 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення», який діяв у спірні періоди трудової діяльності позивача), до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
До стажу роботи зараховується також:
а) будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.
У заробіток для обчислення пенсій включається всі види оплати праці, на які за діючими правилами нараховуються страхові внески, крім виплат одноразового характеру, не обумовлених діючою системою оплати праці (компенсація за невикористану відпустку, вихідна допомога та інші), перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до Інструкції про порядок обчислення і сплати страхових внесків підприємствами, установами, організаціями, громадянами до Пенсійного фонду України, а також обліку надходження і витрачання його коштів, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України N 5-5 від 10.06.94, чинної у спірний період, (п.3.) усі підприємства, у тому числі з іноземними інвестиціями, а також громадяни які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на особистій власності та виключно їхній праці, адвокати зобов`язані зареєструватись як платники внесків в органах Пенсійного фонду в районах (містах) у 10-денний строк з дня одержання свідоцтва про реєстрацію в місцевих органах державної влади, про що отримують повідомлення Фонду (додаток N 1).
Відповідно до п. 18. Інструкції N 5-5 від 10.06.94 для обчислення суми внесків громадян, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на особистій власності та на виключно їхній праці, а також для адвокатів, береться оподаткований чистий доход, який вираховується як різниця між валовим доходом (виручка у грошовій та натуральній формі) і документально підтвердженими витратами, що безпосередньо пов`язані з одержанням доходу, на підставі копій податкових декларацій. Громадянам, які займаються підприємницькою діяльністю на основі патенту, нараховуються внески з тієї суми доходу, з якої визначається плата за патент.
Відповідно до Інструкції про порядок обчислення сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами страхових внесків до Пенсійного фонду України, а також обліку надходження і витрачання його коштів, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 06.09.1996 р. N 11-1 (далі Інструкція від 06.09.1996 р. N 11-1), чинної у спірний період, (2.1.) платниками обов`язкових внесків на державне соціальне страхування є громадяни-підприємці, що використовують працю фізичних осіб на умовах найму (п.2.3.).
Відповідно до п.2.7. Інструкції від 06.09.1996 р. N 11-1 платниками обов`язкових страхових внесків до Пенсійного фонду є: громадяни, які займаються індивідуальною підприємницькою діяльністю, а також адвокати, їх помічники, приватні нотаріуси та інші громадяни, діяльність яких заснована на приватній власності фізичної особи та виключно її праці.
Відповідно до п. 2.9. Інструкції від 06.09.1996 р. N 11-1 платники, перелічені в пп.2.2, 2.4 зобов`язані зареєструватись в органах Пенсійного фонду в районах (містах) за юридичною адресою, а платники, зазначені у п. 2.7 - за постійним місцем проживання.
Згідно з п. 2.10. Інструкції від 06.09.1996 р. N 11-1, платники збору, зокрема, фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, зобов`язані зареєструватися в органах Пенсійного фонду України у 10-денний строк з дня одержання свідоцтва про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності чи прийняття рішення про створення установи, організації або з дня укладення угоди, у тому числі цивільно-правового характеру з найманим працівником.
Згідно з п.4.1. Інструкції від 06.09.1996 р. N 11-1 відповідно до Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» від 26 червня 1997 року N 400/97-ВР встановлено такі ставки збору на обов`язкове державне пенсійне страхування: п. 4.3. для платників збору, визначених у пп.2.2, 2.4, - 32 % фактичних витрат на оплату праці працівників, які включають витрати на виплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат, виходячи із тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, у тому числі в натуральній формі, які підлягають обкладанню податком на доходи фізичних осіб (прибутковим податком з громадян); п. 4.5. обов`язкових страхових внесків до Пенсійного фонду: платників, зазначених у п.2.7 цієї Інструкції - 33,6 % суми доходу; для підприємств незалежно від форм власності та господарювання, виду діяльності та галузевої належності, об`єднань громадян, громадян-підприємців, які використовують найману працю, - 33,3 % суми винагород, що виплачуються громадянам за виконання робіт по договорах цивільно-правового характеру.
Системний аналіз наведених правових норм законодавства дає суду підстави для висновку, що у 1995 по 1998 роках на законодавчому рівні було передбачено зарахування для обчислення пенсій заробітку, одержаного громадянами від здійснення підприємницької діяльності у разі сплати ними страхових внесків до Пенсійного фонду України, оскільки такі громадяни підлягали державному соціальному страхуванню, провадили трудову діяльність як самозайняті особи і підлягали реєстрації як платники внесків в органах ПФУ у містах і районах.
Таким чином, суд дійшов висновку, що зарахувати у страховий стаж період здійснення підприємницької діяльності з 26.08.1994 по 31.12.1997 з наявних матеріалів не є можливим, оскільки відсутні відомості про сплату позивачем страхових внесків за цей період, не надано і доказів реєстрації позивача в органах Пенсійного фонду як платника страхових внесків, у зв`язку позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.
Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
З урахуванням викладеного, з метою ефективного захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у зараховуванні періодів здійснення ОСОБА_1 підприємницької діяльності з 01.01.1998 року по 31.12.2001 року та 01.01.2003 року по 31.12.2003 року до трудового стажу, що надає право на призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та скасувати рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії за віком, оформлене листом від 11.11.2019 р. №7178/03-05/12, як протиправне.
Щодо заявлених позивачем вимог про зобов`язання відповідача призначити та пенсію за віком, суд зазначає наступне.
Статтею 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення» визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати.
Відтак, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.
Суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, та на свій розсуд розраховувати страховий стаж позивача.
З урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії та визначення підстав, за яких призначається пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні, суд вважає належним зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 12.08.2019 р. про призначення пенсії за віком, з урахуванням правової оцінки обставинам, наданої судом у цьому судовому рішенні, чим і скористався позивач, заявляючи відповідні позовні вимоги.
Позовні вимоги в частині виплачувати пенсію за віком задоволенню не підлягають, оскільки вони є такими, що заявлені передчасно та не можуть бути задоволені без здійснення відповідного призначення та нарахування пенсійним органом. До того ж, захист прав на майбутнє не відповідає завданню та меті адміністративного судочинства, які визначені ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцієюта законами України.
Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 9, 73-78, 90, 139, 241 - 246, 291 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у зараховуванні періодів здійснення ОСОБА_1 підприємницької діяльності з 01.01.1998 року по 31.12.2001 року та 01.01.2003 року по 31.12.2003 року до стажу, що надає право на призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , оформлене листом від 11.11.2019 року №7178/03-05/12.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до трудового стажу ОСОБА_1 період здійснення нею підприємницької діяльності з 01.01.1998 року по 31.12.2001 року та 01.01.2003 року по 31.12.2003 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням висновків суду, викладених у судовому рішенні.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Тулянцева