Справа № 360/1215/20
Суддя: А.Г. Секірська
Дата ухвалення: 2020-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про забезпечення позову

24 березня 2020 року СєвєродонецькСправа № 360/1215/20

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Секірська А.Г., розглянувши в порядку письмового провадження заяву адвоката Алексєєва Олексія Ігоровича в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову за позовною заявою адвоката Алексєєва Олексія Ігоровича в інтересах ОСОБА_1 до Управління державної міграційної служби України у Луганській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання оформити посвідку на тимчасове проживання, -

ВСТАНОВИВ:

23.03.2020 адвокат Алексєєв Олексій Ігорович (далі - представник позивача) звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з позовом в інтересах ОСОБА_1 (далі- позивач) до Управління державної міграційної служби України у Луганській області (далі - відповідач, УДМС України у Луганській області) з позовом, в якому просить суд:

1) визнати протиправним та скасувати рішення № 0120 від 20.02.2020 УДМС України у Луганській області щодо відмови в оформленні посвідки на тимчасове проживання ОСОБА_2 ;

2) зобов`язати УДМС України у Луганській області повторно розглянути пакет документів, що був наданий громадянином Індії ОСОБА_3 для продовження посвідки на тимчасове проживання, з урахуванням правових висновків Луганського окружного адміністративного суду;

3) стягнути з Держави Україна в особі Управління Державної міграційної служби України в Луганській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн;

4) стягнути з Управління Державної міграційної служби України в Луганській області на користь ОСОБА_1 суму витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Разом з позовною заявою позивачем надано клопотання про забезпечення адміністративного позову шляхом заборони Управлінню Державної міграційної служби України в Луганській області вчиняти дій щодо примусового видворення громадянина Індії ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , до моменту набрання законної сили судовим рішення у даній справі.

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що рішенням відповідача про відмову в прийняття (розгляді) документів від 20.02.2020 № 0120 позивачу фактично відмовлено у законному перебуванні на території України. Позивач вважає, що відповідач виніс протиправне рішення, що не відповідає фактичним обставинам справи, та фактично вимусив позивача залишити територію України.

Рішення відповідача та систематичне порушення ним міграційного законодавства України по відношенню до іноземців, про що зазначалося в тексті позовній заяві, призводить до порушення гарантованих Конституцією України та міжнародними актами базисних прав людини та громадянина, зокрема, на свободу пересування, вільний вибір місця проживання та на доступ до освіти.

Спірне рішення має наслідком заборону проживання та перебування позивача на території України.

Позивач, уклавши контракт з державним вищим навчальним закладом та сплативши гроші через порушення посадовою особою відповідача чинного законодавства вимушений переховуватися від примусової депортації до країни походження.

Крім того, позивач звернув увагу суду, що позивачем сплачена значна сума коштів за навчання та гуртожиток і він не має фінансової можливості придбати квитки на літак з метою дочекатися ухвалення рішення у цій справі за межами України. А навчальний заклад у випадку пропуску позивачем занять відрахує позивача з освітньої програми без повернення грошей.

Невжиття заходів забезпечення позову несе небезпеку заподіяння шкоди правам позивача, його свободам та інтересам, для відновлення яких необхідно буде докласти значних зусиль та витрат. Крім того, зупинення дії спірного рішення не буде мати того ефекту як пряма заборона відповідачу вчиняти дії щодо примусового видворення позивача за межі України, що буде справжньою та ефективною передумовою подальшого примусового виконання судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Частинами другою та третьою статті 154 КАС України передбачено, що суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з повідомленням заінтересованих сторін у встановлений судом строк.

Суд вважає за можливе розглянути заяву без повідомлення учасників справи.

Вирішуючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Частиною другою статті 150 КАС України визначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову (частина четверта статті 150 КАС України).

Із системного аналізу вимог наведених норм випливає, що забезпечення позову - це заходи адміністративного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим. Вони повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову.

Значення цього інституту адміністративного процесуального права в тому, що ним захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення. Забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін.

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового рішення, а також перешкоджання спричинення значної шкоди заявнику. Таким чином, заходи забезпечення позову не мають якогось дискримінаційного характеру стосовно якоїсь із сторін у спорі; їх застосування здійснюється в рамках дискреційних повноважень суду і на основі принципів змагальності та процесуального рівноправ`я сторін.

Законодавець встановив три підстави для постановлення ухвали про забезпечення позову у справі, зокрема такими є:

- невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;

- наявні ознаки очевидної протиправності оскаржуваного рішення, дій чи бездіяльності;

- наявні ознаки очевидного порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду.

Види забезпечення позову визначені статтею 151 КАС України.

Так, згідно із частиною першою статті 151 КАС України позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Приписами частини другої статті 151 КАС України встановлено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Згідно із п.17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 №2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Аналіз наведеної правової норми свідчить на користь висновку, що законодавець встановив наступні підстави для постановлення ухвали про забезпечення позову у справі: існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; захист прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; наявні ознаки очевидної протиправності оскаржуваного рішення, дій чи бездіяльності. Забезпечення адміністративного позову можливе виключно за наявності вищевказаних обставин, які підлягають доведенню позивачем та встановленню судом у разі вжиття таких заходів.

Відтак, під час вирішення питання про забезпечення позову адміністративний суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

З матеріалів позовної заяви вбачається, шо громадянин Індії ОСОБА_4 був документований посвідкою на тимчасове проживання НОМЕР_2 , строк дії якої мав сплинути 31.08.2023.

Дана посвідка була видана позивачу Головним територіальним управлінням Державної міграційної служби України в місті Києві 19.12.2017 відповідно до ч. 13 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» у зв`язку із зарахуванням на навчання до Приватного вищого навчального закладу «Київський медичний університет».

11 лютого 2019 року ОСОБА_4 був відрахований із вищевказаного навчального закладу, здав посвідку на тимчасове проживання та в подальшому виїхав за межі України.

ПВНЗ «Київський медичний університет» 20.02.2019 надіслав Центральному міжрегіональному управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (правонаступнику Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві) повідомлення про відрахування позивача із навчального закладу, на підставі чого Центральне міжрегіональне управління ДМС у м. Києві та Київській області скасувало посвідку позивача.

В подальшому, 06.12.2019, позивач отримав в посольстві України в Індії візу типу 'D' (мета - навчання) та в`їхав до України 05.02.2020.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_4 був зарахований з 11.02.2020 до Державного закладу «Луганський державний медичний університет», і 20.02.2020 він звернувся до Управління Державної міграційної служби України в Луганській області з метою оформлення нової посвідки на тимчасове проживання.

Згідно із п. 32 Порядку для оформлення посвідки іноземець або особа без громадянства подають: 1) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, з візою типу D, якщо інше не передбачено законодавством і міжнародними договорами України; 2) документ, що посвідчує особу законного представника, та документ, що підтверджує повноваження особи як законного представника (у разі подання документів законним представником); 3) переклад на українську мову сторінки паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними, засвідчений у встановленому законодавством порядку; 4) дійсний поліс медичного страхування; 5) документ, що підтверджує сплату адміністративного збору, або документ про звільнення від його сплати.

Іноземець або особа без громадянства під час подання документів для оформлення посвідки пред`являють працівникові територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта оригінали документів, зазначених у підпунктах 1, 2, 4, 5 цього пункту.

Пунктом 33 також встановлено, що крім документів, зазначених у пункті 32, залежно від категорії іноземців та осіб без громадянства, визначених статтею 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", подаються для іноземців або осіб без громадянства, які прибули в Україну з метою навчання: (6) документ, що підтверджує факт навчання в Україні (засвідчені в установленому порядку копії наказу закладу освіти про зарахування та про встановлення періодів навчання для іноземних студентів); (7) зобов`язання закладу освіти повідомити ДМС про відрахування іноземця або особи без громадянства з такого закладу.

Позивач - ОСОБА_4 20.02.2020 особисто подав відповідачу відповідний комплект документів, однак за результатами розгляду звернення позивача Управління ДМС України в Луганській області надало йому рішення про відмову в оформлені (видачі) посвідки на тимчасове проживання № 0120 від 20.02.2020 на підставі пп. 1 п. 61 Порядку для оформлення посвідки на тимчасове місце проживання.

Порядком оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 322, передбачено порядок дій у випадку прийняття рішення про відмову в оформленні посвідки на тимчасове проживання.

Так, згідно з пунктом 1 Загальної частини Порядку посвідка на тимчасове проживання (далі - посвідка) є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Відповідно до пп. 1 п. 61 Порядку територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС відмовляє іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки, у разі, коли: іноземець або особа без громадянства мають посвідку чи посвідку на постійне проживання (крім випадків обміну посвідки), посвідчення біженця чи посвідчення особи, якій надано додатковий захист, які є дійсними на день звернення.

20.02.2020 позивач подав заяву та необхідний комплект документів для видачі нової посвідки на тимчасове місце проживання та відповідачем 20.02.2020 прийнято рішення про відмову у наданні посвідки на підставі пп. 1 п. 61 Порядку надання посвідки на тимчасове місце поживання, тобто станом на теперішній час в ОСОБА_5 відсутні законні підстави для тимчасового проживання в України.

Відповідно до пункту 67 Порядку № 322 після закінчення строку дії посвідки іноземець та особа без громадянства зобов`язані в семиденний строк зняти з реєстрації місце проживання та виїхати за межі України. При цьому посвідка здається до територіального органу/територіального підрозділу ДМС.

Пунктом 77 Порядку № 322 визначено, що рішення про відмову в оформленні, обміні та видачі посвідки, про її скасування може бути оскаржено іноземцем або особою без громадянства в адміністративному порядку або до суду в установленому порядку.

Тобто, рішення про відмову в оформленні посвідки тягне зазначені вище юридичні наслідки для позивача, тобто це рішення є індивідуальним актом в розумінні КАС України.

Таким чином, становище, в якому знаходиться позивач, з урахуванням подання заяви про оформлення посвідки після закінчення терміну дії попередньої посвідки та очікування ним оформлення нової, позбавляє його можливості на законних підставах захищати свої права та законні інтереси, знаходження в Україні без посвідки буде свідчити про порушення ним чинного законодавства, тому надання у подальшому судом оцінки такому акту та його можливе скасування не забезпечить реального захисту порушеного права позивача.

Зважаючи на вищевикладене, у суду наявні обґрунтовані підстави вважати, що в разі невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони Управлінню Державної міграційної служби України в Луганській області вчиняти дії щодо примусового видворення громадянина Індії ОСОБА_1 , може істотно ускладнити чи унеможливити поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, тому клопотання про забезпечення позову підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 5, 77, 150-154, 241-243, 248, 256 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву адвоката Алексєєва Олексія Ігоровича в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову за позовною заявою адвоката Алексєєва Олексія Ігоровича в інтересах ОСОБА_1 до Управління державної міграційної служби України у Луганській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання оформити посвідку на тимчасове проживання задовольнити.

Вжити заходи забезпечення адміністративного позову шляхом заборони Управління Державної міграційної служби України в Луганській області вчиняти дії щодо примусового видворення громадянина Індії ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , до моменту набрання законної сили судовим рішенням у даній справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня підписання ухвали.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

СуддяА.Г. Секірська