Справа № 569/5530/16-а
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2020-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2020 рокуЛьвівСправа № 569/5530/16-а пров. № 857/Н-7/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судового засідання Михальської М.Р.,

розглянувши в судовому засідання в місті Львові заяву ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2018 року у справі за апеляційною скаргою Рівненського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 24 червня 2016 року в справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Рівненського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії, -

суддя (судді) в суді першої інстанції Мацький Є.М., Шевчук С.М., Шидловський В.Б.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Житомир,

дата складання повного тексту рішення 30 травня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

04 травня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до Рівненського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області, в якому просив визнати неправомірними дії Рівненського об`єднаного управління Пенсійного Фонду України Рівненської області щодо відмови йому у проведенні перерахунку пенсії за вислугою років в розмірі 90% від суми заробітної плати; зобов`язати Рівненське об`єднане управління Пенсійного Фонду України Рівненської області здійснити перерахунок йому пенсії за вислугу років відповідно до приписів ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру", виходячи з розрахунку 90% від суми заробітної плати 19584,50 грн згідно довідки №18-114 від 03 березня 2016 року виданої прокуратурою Рівненської області та подальшу виплату пенсії з врахуванням перерахунку.

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 24 червня 2016 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано неправомірними дії Рівненського об`єднаного управління Пенсійного Фонду України Рівненської області щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні перерахунку пенсії за вислугою років в розмірі 90% від суми заробітної плати. Зобов`язано Рівненське об`єднане управління Пенсійного Фонду України Рівненської області здійснити перерахунок ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України Про прокуратуру, виходячи із розрахунку 90% від загальної суми заробітної плати згідно довідки № 18-114 від 03 березня 2016 року, виданої прокуратурою Рівненської обласної починаючи з 01 січня 2016 року. Стягнуто з Рівненського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області за рахунок бюджетних коштів в межах асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Постанову суду першої інстанції оскаржило Рівненське об`єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначало, що оскаржена постанова незаконна, необ`єктивна та необґрунтована, при її винесенні судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що є підставою для її скасування. Апелянт просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким позивачу в задоволенні позову відмовити.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2018 року апеляційну скаргу Рівненського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області задоволено. Постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 24 червня 2016 року скасовано, прийнято нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

02 січня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Восьмого апеляційного адміністративного суду із заявою про перегляд за виключними обставинами постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2018 року у справі № 569/5530/16-а, в якій просить: відмовити в задоволенні апеляційної скарги Рівненського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області та скасувати постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2018 року у справі №569/5530/16-а; задовольнити заяву про перегляд судового рішення за виключними обставинами та ухвалити нове рішення; визнати дії Рівненського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області щодо відмови у перерахунку раніше призначеної пенсії протиправними та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, як правонаступника відповідача, перерахувати та виплачувати пенсію відповідно до ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII в первинній редакції із розрахунку 90 відсотків від суми місячної заробітної плати, вказаної в довідці прокуратури Рівненської області від 03 березня 2016 року № 18-114 без обмеження граничного (максимального) розміру пенсії з урахуванням раніше проведених виплат з 01 січня 2016 року.

Заяву мотивовано тим, що рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року по справі № 3-209/2018 (2413/18, 2807/19) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч. 20 ст. 86 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII Про прокуратуру зі змінами, яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначення пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області подало відзив на заяву про перегляд за виключними обставинами, в якому зазначило, що наявність рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року не змінює правового регулювання спірних правовідносин та не доводить факту допущення судом помилки при вирішенні спору. Також, рішення суду у справі № 569/5033/16-а, яким відмовлено позивачеві в позові, не передбачає його виконання та, зокрема, й примусового виконання, а тому немає підстав для перегляду рішення за виключними обставинами згідно п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України.

Позивачем подано письмове клопотання про перенесення дати розгляду справи, яка обґрунтоване тим, що аналогічна справа буде розглядатися другою палатою Верховного Суду, тому необхідно відкласти розгляд справи до набрання законної сили рішенням Верховного Суду.

Однак, наведені позивачем обставини не можуть вважатися поважними причинами для відкладення розгляду справи, оскільки не підтверджені жодними доказами, клопотання не містить ні номеру справи Верховного Суду, ні дати призначення до розгляду. Крім того, жодних доводів щодо надання додаткових доказів або встановлення нових обставин, що не містяться у матеріалах справи у клопотанні не зазначено.

Згідно з частиною 1 статті 313 КАС України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Клопотання позивача про перенесення дати розгляду справи судом відхилене так як не підтверджене жодними доказами.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не прибули, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, а тому у відповідності до ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України розгляд справи проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи, доводи заяви про перегляд за виключними обставинами, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що в задоволенні заяви слід відмовити з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, Житомирський апеляційний адміністративний суд виходив з того, що відмова відповідача у здійсненні перерахунку пенсії позивачу є правомірною, оскільки у відповідача на момент звернення позивача із заявою про перерахунок його пенсії на підставі довідки про заробітну плату, не було правових підстав для здійснення перерахунку пенсії позивача.

Колегія суддів апеляційного суду при перегляді справи за виключними обставинами, погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанції з наступних підстав.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Статтею 86 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII Про прокуратуру передбачено пенсійне забезпечення працівників прокуратури.

ОСОБА_1 звернувся із заявою від 18 березня 2016 року до Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне Рівненської області про перерахунок пенсії згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року № 1013, відповідно до статті 50-1 Закону України Про прокуратуру, якою передбачено, що призначені працівникам прокуратури пенсії перераховувалися у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників.

Однак, листом № 169/10 від 23 березня 2016 року позивачу відмовлено у здійсненні перерахунку пенсії.

Разом із тим, Законом України від 28 грудня 2014 року № 76-VIII Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України внесено зміни до ст. 50-1 Закону України Про прокуратуру та частину вісімнадцяту викладено у такій редакції: Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

15 липня 2015 року набув чинності Закон України Про прокуратуру згідно Розділу ХІІ Прикінцевих положень якого визнано такими, що втратили чинність із набранням чинності цим Законом положення: Закон України Про прокуратуру, крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 46 2, статті 47, частини першої статті 49, частини п`ятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, частини третьої статті 51-2, статті 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), статті 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, статті 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також статті 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втрачає чинність з 15 грудня 2015 року.

Отже, на час звернення позивача до відповідача із заявою про перерахунок пенсії (18 березня 2016 року) частини тринадцята та вісімнадцята статі 50-1 Закону України Про прокуратуру втратили чинність.

Згідно із частиною 20 статті 86 Закону України Про прокуратуру (чинної на час виникнення спірних відносин) умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

На час звернення позивача за перерахунком пенсії, Кабінетом Міністрів України відповідний нормативно-правовий акт не було прийнято.

Зі змісту постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2018 року слідує, що оскільки чинним законодавством України скасовано право на перерахунок призначених пенсій прокурорів у зв`язку з підвищенням окладів з 01 січня 2015 року, а Кабінетом Міністрів України (відповідно до частини 20 статті 86 Закону України Про прокуратуру) не визначено умови та порядок проведення такого перерахунку, жодних підстав для визнання протиправними дій (бездіяльності) управління Пенсійного фонду та проведення перерахунку призначеної пенсії, не вбачається.

Відповідно до частин 1 та 5 статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за виключними обставинами.

Підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є: 1) встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане; 2) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні злочину, внаслідок якого було ухвалено судове рішення; 3) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні цієї справи судом.

Наведена стаття КАС України встановлює вичерпний перелік підстав для перегляду судового рішення за виключними обставинами з тим, щоб відповідно до принципу юридичної визначеності забезпечити стабільність судових рішень, але водночас надати можливість виправити судові рішення, неправосудність яких зазвичай обумовлена обставинами, незалежними від суду.

Рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року по справі № 3-209/2018 (2413/18, 2807/19) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини 20 статті 86 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII Про прокуратуру зі змінами, яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначення пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до резолютивної частини вказаного рішення Конституційного Суду України Положення частини двадцятої статті 86 Закону України Про прокуратуру від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Частиною 2 статті 152 Конституції України встановлено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Згідно з статтею 91 Закону України Про Конституційний Суд України 13 липня 2017 року №2136-VIII закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Таким чином, положення частини двадцятої статті 86 Закону України Про прокуратуру від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами, яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України, визнане неконституційним та втратило чинність 13 грудня 2019 року, як встановлено статтею 91 Закону України Про Конституційний Суд України, тобто, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення у справі № 3-209/2018 (2413/18, 2807/19), що також прямо встановлено даним рішенням.

В свою чергу, відповідно до частини 6 статті 361 КАС України при перегляді судового рішення за виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

За таких обставин, не заперечуючи право позивача на перерахунок пенсії, вказане рішення Конституційного Суду України не може бути застосовано до правовідносин з приводу перерахунку пенсії позивачеві за період з 01 січня 2016 року до 13 грудня 2019 року.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 19 листопада 2018 року у справі № 755/4893/18, від 23 січня 2019 року у справі №820/2462/17, від 15 травня 2019 року у справі № 640/20317/16-а.

Отже, станом на день звернення позивача до відповідача із заявою про перерахунок пенсії від 18 березня 2016 року останній діяв відповідно до вимог чинного законодавства, адже на момент вчинення таких дій частина двадцята статті 86 Закону України Про прокуратуру від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, яка передбачала, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України, була чинною.

Оскільки предметом розгляду справи судом першої та апеляційної інстанції були правовідносини, що існували до прийняття рішення Конституційного суду України у справі № 3-209/2018 (2413/18, 2807/19) від 13 грудня 2019, а рішення суду, яке позивач просить переглянути за виключними обставинами, не містило вимог зобов`язального характеру (не було зобов`язано відповідача вчинити дії, у тому числі нарахувати та виплатити, стягнути кошти), оскільки за наслідком апеляційного перегляду в позові позивача було відмовлено, відсутня передбачена пунктом 1 частини 5 статті 361 КАС України підстава для перегляду рішення суду за виключними обставинами.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 368 КАС України за результатами перегляду рішення, ухвали за виключними обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.

Станом на момент ухвалення рішення суду апеляційної інстанції від 30 травня 2018 року відмова відповідача у перерахунку пенсії була правомірною, а тому постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду слід залишити в силі, в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд вказаного судового рішення за виключними обставинами - відмовити.

Керуючись ст. 229, ст. 241, ст. 243, ст. 361, ст. 368, ст. 369 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2018 року у справі № 569/5530/16-а - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін