Справа № 813/2869/17
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2020-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2020 рокуЛьвівСправа № 813/2869/17 пров. № 857/Н-4/18
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Старунського Д.М., Глушка І.В.,

з участю секретаря судового засідання Чопко Ю.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання протиправним і скасування наказу, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди (суддя першої інстанції ОСОБА_2 , м. Луцьк),

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Львівського апеляційного адміністративного суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 лютого 2018 року. В заяві зазначив, що нововиявленою обставиною для справи є отримання ним, після постановлення апеляційним судом постанови у даній справі, 01.03.2018 відповіді на свою заяву від 15.02.2018 про суму нарахованих та виплачених йому коштів протягом 2017 року, із якої він дізнався, що фактично у 2017 році йому була нарахована та виплачена заробітна плата за один день 18.07.2017 в сумі 398,21 грн, а також було оплачено листок непрацездатності з 20 по 25 липня 2017 року в сумі 525,62. Таким чином із даної відповіді можна встановити, що його середньоденна заробітна плата (на день звільнення 20.07.2017) становить 398,21 грн, а середньомісячний 8362,41 (398,21 * 21 (кількість робочих днів у липні 2017 р.)) оскільки відповідно до абзацу 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100: «Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час».

ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав заяву про перегляд за нововиявленими обставинами постанови суду з підстав, що в ній викладені.

Представник Головного територіального управління юстиції у Львівській області у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду за п`ять днів шляхом надіслання судової повістки на офіційну електронну адресу, що підтверджено матеріалами справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та заяви про перегляд за нововиявленими обставинами постанови суду, в межах викладених в ній доводів, колегія суддів вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних міркувань.

Судом встановлено, що 11 серпня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного територіального управління юстиції у Львівській області про:

- визнання протиправним та скасування наказу Головного територіального управління юстиції у Львівській області №137/8 від 18.07.2017 про відрядження ОСОБА_1 у Золочівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області;

- визнання протиправною відмову Головного територіального управління юстиції у Львівській області у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 19.07.2017 про звільнення із займаної посади з 20 липня 2017 року у зв`язку з порушенням роботодавцем законодавства про працю (ч. 3 ст. 38 КЗпП України) та зобов`язати Головне територіальне управління юстиції у Львівській області звільнити ОСОБА_1 з посади начальника Бориславського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області з 20.07.2017 на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпПУ;

- зобов`язання Головного територіальне управління юстиції у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 усі належні суми при звільненні;

- зобов`язання Головного територіального управління юстиції у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 20.07.2017 по дату фактичного розрахунку;

- стягнення з Головного управління територіального управління юстиції у Львівській області на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 50000 грн;

- встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2017 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного територіального управління юстиції у Львівській області №137/8 від 18.07.2017 «Про відрядження». В задоволенні решти позовних вимог суд відмовлено. Стягнуто з Головного територіального управління юстиції у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 480 грн.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 лютого 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2017 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог - скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково. Визнано протиправною відмову Головного територіального управління юстиції у Львівській області у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 19 липня 2017 року про звільнення із займаної посади з 20 липня 2017 року у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю (частини 3 статті 38 КЗпП України). Зобов`язано Головне територіальне управління юстиції у Львівській області звільнити ОСОБА_1 з посади начальника Бориславського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області з 20 липня 2017 року на підставі частини 3 статті 38 КЗпПУ. Стягнуто з Головного територіального управління юстиції у Львівській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 18642,35 грн та моральну шкоду у розмірі 3000 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. В решті постанову суду першої інстанції залишено без змін.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Головне територіальне управління юстиції у Львівській області подало касаційну скаргу.

Постановою Верховного Суду від 11 лютого 2020 року касаційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Львівській області залишено без задоволення. Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 лютого 2018 року залишено без змін.

Відповідно до частини 2 статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлення вироком суду або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, яке підлягає перегляду.

Таким чином, нововиявленими вважаються обставини, які об`єктивно існували на момент вирішення адміністративної справи, але не були і не могли бути відомі на той час особі, що звертається із заявою. Саме наявність обох цих умов для визнання обставини нововиявленою є обов`язковою.

Завданням провадження за нововиявленими обставинами є перегляд справи у зв`язку з виявленням обставин, про які не міг знати адміністративний суд, та ознаками яких є їх істотність, наявність під час розгляду справи й невідомість таких обставин.

Істотними обставинами справи вважаються такі, які можуть вплинути на рішення суду, яке набрало законної сили, а це передусім ті, що взагалі не були предметом розгляду по даній адміністративній справі в адміністративному суді у зв`язку з тим, що вони не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою на час розгляду справи.

Істотними для справи обставинами вважаються такі факти і події, які мають юридичне значення для взаємовідносин сторін з метою розгляду спірної ситуації, тобто ці факти існували вже під час розгляду спірної ситуації в суді, але не були і не могли бути відомі.

Колегія суддів також зазначає, що не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, апеляційній скарзі, або які могли бути встановлені в разі виконання вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.

Істотність обставини означає те, що в разі, коли б суд мав можливість урахувати цю обставину при вирішенні справи, то це тією чи іншою мірою вплинуло б на результат її вирішення. Ознаку «не були і не могли бути відомі особі» потрібно розглядати як сукупність двох необхідних умов. Тобто для визнання обставини нововиявленою недостатньо, щоб особа просто не знала про наявність певної істотної обставини, а потрібно, щоб вона і не могла знати про неї. Якщо вона все-таки могла знати про певну обставину за умови добросовісного ставлення до справи, тоді така підстава для перегляду судового акта відсутня.

Як вбачається із заяви позивача, він посилається на довідку, яку він отримав, звернувшись до відповідача із заявою після постановлення рішення у справі апеляційним судом, і вважає, що її зміст безпосередньо міг вплинути на результат вирішення спору.

Проте, судом апеляційної інстанції витребовувалась в Головного територіального управління юстиції у Львівській області довідка про середній заробіток ОСОБА_1 за два повних місяці (травень-червень) 2017 року або іншої особи за вказаний період на аналогічній посаді ухвалою від 23.01.2018.

На виконання зазначеної ухвали була надана довідка № 30 від 31.01.2018, та на її основі було розраховано середній заробіток за час затримки розрахунку.

Апеляційний суд зазначає, що позивач як працівник мав бути обізнаним про свій середній заробіток, а тому в разі виникнення сумнівів у достовірності відомостей, наданих відповідачем, мав можливість клопотати перед судом про витребування додаткових доказів чи оскаржити судове рішення в частині визначення суми заробітку в касаційному порядку.

При цьому, ОСОБА_1 не навів суду переконливих доводів щодо необхідності звернення, після вирішення апеляційним судом справи по суті, за новою довідкою до Головного територіального управління юстиції у Львівській області та істотності зазначених фактів для спірних правовідносин.

Зважаючи на викладені вище обставини, колегія суддів зазначає, що в цьому випадку заявником не було доведено суду допустимими у справі доказами виникнення нововиявлених обставин, що не були та не могли бути йому відомі на час розгляду даної справи.

Згідно вимог статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-IV від 23.02.2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

В рішенні у справі «Христов проти України» від 19 лютого 2009 року, заява № 24465/04, Європейський суд з прав людини зазначив, що:

п. 33. «… право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], № 28342/95, п. 61, ECHR 1999-VII).

п. 34. « Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу resjudicata (див. там же, п. 62), тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (див. справу «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-IX)».

Таким чином, виходячи з вищенаведеної практики Європейського суду з прав людини, скасування рішення суду, що набрало законної сили, в провадженні за нововиявленими обставинами за відсутності факту істотності таких обставин, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та/або процесуального права, буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто пункту 1 статті 6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», а також статті 1 протоколу першого цієї Конвенції.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 368 КАС України суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.

Враховуючи викладене, заява ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 лютого 2018 року задоволенню не підлягає.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст.ст. 308, 310, 321, 325, п. 1 ч. 4 ст. 368, ст. 369 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 лютого 2018 року залишити без задоволення, а постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 лютого 2018 року без змін.

Ухвала набирає законної сили з дати її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О. О. Большакова
судді Д. М. Старунський
І. В. Глушко
Повний текст виготовлено 24 березня 2020 року.