Справа № 620/322/20
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2020-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2020 року Чернігів Справа № 620/322/20

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Соломко І.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду справу за адміністративним позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,

У С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі також - ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Чернігівській області (далі також- ГУ ДПС у Чернігівській області, відповідач), в якому просить:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення рішення ГУ ДПС у Чернігівській області від 11.01.2020 № 1, № 1, № 1 про застосування штрафних санкцій на загальну суму 44000,00 грн;

- стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, а саме: витрати на правничу допомогу в сумі 4000,00 грн та судовий збір 840,80 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що податкове повідомлення-рішення винесено з порушенням норм Податкового кодексу України та статті 15 Закону України, від 19.12.1995 №481/95-ВР "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", оскільки податковий орган неправильно тлумачить початок, перебіг та закінчення строку ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами. Господарська діяльність здійснювалась із дотриманням строків ліцензії, тому позивач вважає, що підстав для застосування до неї штрафних санкцій немає. Що стосується реалізації товару за цінами нижчими ніж встановлено постановою Кабінету Міністрів України «Про встановлення розміру мінімальних оптово роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв вітчизняного виробництва» від 30.10.2008 № 957 то зазначає, що фактично порушення не відбулось, а помилкове зазначення товару в реєстрі розрахункових операцій не може бути підставою для притягнення до відповідальності за відсутності самого порушення.

Ухвалою суду від 27.01.2020 розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Представник відповідача надав суду відзив, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки за результатами фактичної перевірки контролюючим органом у позивача виявлено порушення статті 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" № 481/95-ВР від 19.12.1995, а саме здійснення ФОП ОСОБА_1 роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій, за що статтею 17 Закону передбачена відповідальність у вигляді штрафних (фінансових) санкцій. Так, строк дії ліцензій на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами 20.10.2019 закінчився, а строк дії нових ліцензій не настав, тобто на момент перевірки у позивача відсутнє право на здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами у зв`язку з закінченням строку дії ліцензій. Також в ході перевірки було встановлено реалізацію алкогольних напоїв за цінами нижчими за встановлення мінімальної роздрібної ціни встановлені постановою Кабінету Міністрів України «Про встановлення розміру мінімальних оптово роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв вітчизняного виробництва» від 30.10.2008 № 957.

Позивачем до суду подано відповідь на відзив в якому зазначила, що відповідачем у своєму відзиві не надано жодним обґрунтованих заперечень на позов, а тому просить задовольнити позов повністю.

Розглянувши подані документи і матеріали та заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 здійснює підприємницьку діяльність в магазині, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі здійснює роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами. Суду надано копії ліцензій на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольних напоїв з терміном дії: реєстраційний № 1800413- з 20.10.2018 до 20.10.2019 (а.с. 20), реєстраційний № 1902084 - з 21.10.2019 до 21.10.2020 (а.с.22), роздрібної торгівлі тютюновими виробами реєстраційний № 1800359 - з 20.10.2018 до 20.10.2019 (а.с. 24), ліцензії реєстраційний № 1901660 - з 21.10.2019 до 21.10.2020 (а.с.25).

18.12.2019 відповідачем проведено фактичну перевірку позивача, якою при дослідженні фіскальних чеків встановлено факт роздрібного торгівлі 20.10.2019 в магазині позивача алкогольних напоїв та тютюнових виробів без наявності відповідних ліцензій. За наслідками перевірки складено акт від 18.12.2019 № 86/32/ НОМЕР_1 (а.с. 14-15), на підставі якого, 11.01.2020 відповідачем прийняті податкові повідомлення - рішення № 1, № 1, яким до позивача застосовано штрафну (фінансову) санкцію на загальну суму 34000,00 грн. за порушення статті 15 Закону № 481/95-ВР та № 1 за порушення постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення розміру мінімальних оптово роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв вітчизняного виробництва» від 30.10.2008 № 957 в сумі 10000,00 грн (а.с.16-18).

Не погодившись із висновками акту перевірки позивач звернулась до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд врахував те, що оскаржуване рішення прийняте відповідачем як суб`єктом владних повноважень, а тому при вирішенні даного спору воно перевірялись судом на відповідність вимогам частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), зокрема, чи прийняте рішення на підставі повноважень, у порядку та в спосіб, визначених чинним законодавством України.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України визначає Закон України 481/95-BP від 19.12.1995 «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (з наступними змінами та доповненнями) (далі - Закон 481/95-BP).

Частиною першою статті 17 Закону № 481/95-ВР встановлено, що за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

Відповідно до абзацу 5 частини другої статті 17 Закону №481/95-ВР до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу у разі порушення вимог статті 15 цього Закону - 17000 гривень.

Так відповідно до частини третьої статті 17 Закону №481/95-ВР рішення про стягнення штрафів, передбачених частиною другою статті 17 Закону, приймаються органами доходів і зборів та/або органом, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями і тютюновими виробами, та іншими органами виконавчої влади у межах їх компетенції, визначеної законами України.

Механізм застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" визначений у Порядку застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 червня 2003 року № 790 (далі Порядок № 790).

Порядок і строки розгляду матеріалів, які є підставою для застосування фінансових санкцій, та прийняття рішення щодо їх застосування встановлюються зазначеними органами відповідно до їх компетенції.

На думку контролюючого органу, позивач допустив порушення статті 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", внаслідок того, що ліцензії на роздрібний продаж алкогольних напоїв та тютюнових виробів видані з терміном дії з 20.10.2018 до 20.10.2019, отже, нові ліцензії позивач повинен був отримати з датою початку дії 20.10.2019, фактично ж позивачем оформлені нові ліцензії з 21.10.2019.

Статтею 15 Закону № 481/95-ВР передбачено, шо роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій. Плата за ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями і тютюновими виробами справляється щоквартально рівними частками і зараховується до місцевих бюджетів згідно з чинним законодавством. Ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями і тютюновими виробами видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади в містах, районах, районах у містах Києві та Севастополі за місцем торгівлі суб`єкта господарювання терміном на один рік і підлягають обов`язковій реєстрації в органі доходів і зборів, а у сільській місцевості - і в органах місцевого самоврядування за місцем торгівлі суб`єкта господарювання. За порушення вимог Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством, а саме до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів. В даному випадку, до позивача відповідно до абзацу 5 частини другої статті 17 Закону № 481/95-ВР застосовані штрафні санкції за роздрібну торгівлю алкогольними напоями без наявності ліцензій в сумі 17000 грн, та роздрібну торгівлю тютюновими виробами без наявності ліцензій в сумі 17000 грн.

Згідно Закону України від 02.03.2015 № 222-VIII "Про ліцензування видів господарської діяльності" форму та зміст ліцензії визначає спеціально уповноважений орган з питань ліцензування. У ліцензії, що видається на паперовому носії, повинні бути зазначені такі дані: 1) найменування органу ліцензування, що прийняв рішення про видачу ліцензії, номер і дата прийняття такого рішення; 2) вид господарської діяльності; 3) дані про ліцензіата щодо: юридичної особи або її філій, інших відокремлених підрозділів - найменування, ідентифікаційний код; фізичної особи - підприємця - прізвище, ім`я, по батькові, реєстраційний номер платника податків ліцензіата - фізичної особи - підприємця (серія, номер та дата видачі її паспорта, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, повідомила про це відповідний орган державної податкової служби та має відмітку у паспорті); 4) прізвище, ім`я, по батькові керівника органу ліцензування, який підписав рішення про видачу ліцензії. Ліцензія на паперовому носії має бути підписана керівником органу ліцензування, який підписав рішення про видачу ліцензії (або уповноваженою ним посадовою особою), і завірена гербовою печаткою цього органу ліцензування.

У сторін виникли розбіжності при з`ясуванні питання щодо строку дії ліцензій підприємця на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами.

Суд вважає за необхідне зазначити, що Закон України "Про державне регулювання виробництва і торгівлі етиловим, коньячним, і плодовим спиртом, алкогольними напоями тютюновими виробами" не визначає порядок обчислення строку (терміну) дії ліцензії.

Відповідно до частини шостої статті 7 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює відповідні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів загальних засад права (аналогія права).

Так, відповідно до частин першої та другої статті 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Відповідно до статті 252 Цивільного кодексу України строк визначається роками, місяцями, тижнями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Згідно зі статтею 253 цього ж Кодексу, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За статтею 254, ЦК України, строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку. У разі, якщо ця дія має бути вчинена в установі, то строк спливає тоді, коли у цій установі за встановленими правилами припиняються відповідні операції (частина перша статті 255 ЦК України).

Терміни дії даних ліцензій були обмежені повноваженим органом з настанням календарного дня, - 20.10.2019, шляхом зазначення в них прийменника «до», який в українській мові вживають на позначення кінцевої календарної дати чинності включно або виконання чого-небудь.

Згідно із частиною першою статті 3 Європейської конвенції про обчислення строків від 16.05.1972 року строки, обчислені у днях, тижнях, місяцях і роках починаються опівночі dies a quo і спливають опівночі dies ad quem.

За змістом статті 2 цієї Конвенції термін «dies a quo» означає день, з якого починається відлік строку, а термін «dies ad quem» означає день, у який цей строк спливає.

Відповідно до частини другої статті 4 Конвенції якщо строк обчислено у місяцях або роках, день dies ad quem є днем останнього місяця чи останнього року, дата якого відповідає dies a quo, або у разі відсутності відповідної дати - останнім днем останнього місяця.

З урахуванням наведеного граматичного аналізу вжиття в ліцензії її кінцевої дати дії «до 20.10.2019» та положень Конвенції, доводи позивача щодо недопущення ним порушень вимог Закону №481/95-ВР під час здійснення роздрібного продажу підакцизного товару (алкоголю та тютюну) в останній день чинності ліцензій - 20.10.2019, є правильними.

Отже, ліцензійним органом абсолютно правомірно вказано термін дії розглядуваних у даній справі ліцензій з 20.10.2018 до 20.10.2019 в один рік, а ФОП ОСОБА_1 , у свою чергу не допущено порушень вимог статті 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" у випадку продажу алкогольних напоїв та тютюнових виробів на підставі цих ліцензій 20.10.2019, оскільки саме на цю календарну дату припадає подія, яка має юридичне значення, а саме, закінчення дії ліцензії до 24 години цього дня.

За вказаного, суд також вважає безпідставними будь-які посилання представника відповідача на те, що прийменник "до" означає не включення вказаного після нього дня, так як в даному випадку мова йде про перебіг строку та саме визначення терміну, зокрема, у відповідний місяць та число року. Більше того, навіть якщо й припустити таке врегулювання, то дія ліцензії "включно" або "виключаючи" останній день терміну дії такого не містить.

За змістом статті 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" плата за ліцензію на роздрібну торгівлю алкогольними та тютюновими виробами визначена, як щорічна. Відповідач самостійно визначає дату початку та дату закінчення (закінчення строку (терміну) дії), ліцензій на роздрібну торгівлю алкогольними напоями, а саме: реєстраційний № 1800413 - з 20.10.2018 до 20.10.2019, реєстраційний № 1902084 - з 21.10.2019 до 21.10.2020, на роздрібну торгівлю тютюновими виробами реєстраційний № 1800359 - з 20.10.2018 до 20.10.2019, ліцензії реєстраційний № 1901660 - з 21.10.2019 до 21.10.2020, що відповідає положенням статті 14 розглядуваного Закону, оскільки нова ліцензія видається органом ліцензування не раніше ніж останній робочий день дії попередньо виданої ліцензії. Ніякої перерви в один день немає. Маючи намір провадити зазначені в ліцензіях види господарської діяльності після закінчення строку їх дії, позивач у порядку, встановленому Законом України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності", оформляв протягом 2018-2020 років ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями сплативши за їх придбання відповідні кошти, про що зроблені відмітки в самих ліцензіях.

Як свідчать матеріали справи, позивач виконав всі вимоги Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" необхідні для своєчасного отримання ліцензії на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами. На час перевірки наявні у позивача ліцензії на роздрібну торгівлю тютюновими виробами в установленому порядку призупинені чи анульовані не були.

Суд зазначає, що одним з принципів державної політики у сфері ліцензування є принципі дотримання законності, зокрема, шляхом того, що вимоги ліцензійних умов мають бути однозначними, прозорими та виключати можливість їх суб`єктивного застосування органами ліцензування чи ліцензіатами (стаття 3 Закону від 02.03.2015 № 222-VII). Орган ліцензування, яким є відповідач, для цілей Закону "Про ліцензування певних видів господарської діяльності", повинен не тільки контролювати дотримання умов ліцензійної діяльності, але одночасно здійснювати інформаційне та методичне супроводження ліцензування, тобто, роз`яснювати підприємцям порядок отримання ліцензії.

Суд зазначає, що закон має бути доступним для зацікавлених осіб та сформульованим з достатньою точністю для того, щоб надати їм можливість регулювати свою поведінку аби бути здатними - за потреби, за відповідної консультації - передбачати тією мірою, що є розумною за відповідних обставин, наслідки, які може потягнути за собою їхня дія (рішення Європейського суду з прав людини, рішення по справі " Вєренцов проти України" від 11 квітня 2013 року).

Суд зазначає, що неможливо дійти висновку про те, що порядок обчислення дії ліцензії в національному законодавстві визначений достатньо точно для того, щоб надати громадянам можливість передбачити, тією мірою, якою це було обґрунтовано обставинами, наслідки його дій.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27.03.2018 № 821/573/16, та від 25.04.2018 № 803/350/17.

Щодо позовних вимог про скасування податкового повідомлення рішення від 11.01.2020 № 1 за порушення постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення розміру мінімальних оптово роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв вітчизняного виробництва» від 30.10.2008 № 957 в сумі 10000 грн. суд зазначає наступне.

За результатами вищевказаної перевірки відповідачем складено акт фактичної перевірки з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним №86/32/ НОМЕР_1 від 18.12.2019 (далі Акт).

Так, відповідно до п.2.2.14 Акта встановлено, що на господарській одиниці, що перевірялася, встановлено реалізацію горілки «Козацька рада» об`ємом 0, 5л. 40% по ціні -49,00 гривень, в той час як мінімальна ціна становила 89,40 грн., тобто встановлено порушення вимог постанови Кабінету Міністрів України від 30.10.2008 № 957 «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв».

На підставі зазначеного Акта та підпункту 54.3.3 п.54.3 статті 54 Податкового кодексу України відповідачем складено та направлено на адресу позивача податкове повідомлення-рішення від11.01.2020 № 1 про застосування штрафу в розмірі 10000,00 грн. (а.с.18).

Відповідно до підпункту 19-1.1.14 пункту 19-1.1 статті 19-1 Податкового кодексу України контролюючі органи здійснюють контроль у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів.

Згідно підпункту 20.1.19 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.

Право встановлювати мінімальні оптово-відпускні та роздрібні ціни на алкогольні напої надано Кабінету Міністрів України (частина 10 статті 18 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів»).

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 30.10.2008 № 957 «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв» встановлено мінімальні оптово-відпускні і роздрібні ціни під час реалізації (продажу) горілки та лікеро-горілчаних виробів, інших зброджених напоїв, суміші із зброджених напоїв та суміші зброджених напоїв з безалкогольними напоями, коньяку (бренді) три зірочки, коньяку (бренді) чотири зірочки, коньяку (бренді) п`ять зірочок, бренді ординарного, горілки виноградної та інших спиртових дистилятів і спиртних напоїв.

Абзацом сімнадцятим статті 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування, та послуг» від 06.07.1995 № 265 визначено, що розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.

З аналізу викладених правових норм слідує, що необхідною умовою для підтвердження факту оптової або роздрібної торгівлі коньяком, алкогольними напоями, горілкою, лікеро-горілчаними виробами та вином за цінами, нижчими за встановлені мінімальні оптово-відпускні або роздрібні ціни на такі напої, є наявність відповідного розрахункового документу.

Як вбачається з фіскальних чеків №0001 від 20.10.2019 № 0011 від 20.10.2019 (а.с.32-33), копії витягу з підсистеми «Чеки РРО» з автоматизованої інформаційної системи «Податковий Блок», 20.10.2019 о 09:04 позивачем реалізовано горілку «Козацька рада» 0,5 л за ціною 49,00 грн.

Позивач зазначає, що фактично за фіскальним чеком від 20.10.2019 реалізовано горілку «Козацька рада» 0,25л 40 градусів по ціні 49,00 грн., а інформація про об`єм тари 0, 5 л вказано помилково у зв`язку з невірним програмуванням найменування товару реєстратора розрахункових операцій (методологічна помилка).

Даний факт підтверджується копією виписки за 20.10.2019 з обліку ФОП ОСОБА_1 ( з автоматизованої інформаційної системи «Податковий Блок», де зазначено назву товару «ГО РОКЗРАД05Л», код товару 34, що відповідає коду товару «Козацька рада»0,25л 40градусів (а.с.29,35).

Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідно до частини третьої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Так, за даними мережі Інтернет (https://kozatska-rada.ua/ru/products/kozatska-rada-klasychna/) існує наступні об`єми пляшок горілки Козацька рада «Класична»: 0,25л, 0,37л, 0,5л, 0,7л та 1л.

За таких обставин, суд вважає, що фактично позивачем не було реалізовано товар за цінами нижчими, ніж визначено постановою Кабінету Міністрів України «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв вітчизняного виробництва» від 30.10.2008 № 957, а помилкове зазначення назви товару в реєстраторі розрахункових операцій (методологічна помилка) не може бути підставою для притягнення до відповідальності за абзацом 14 частини другої статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» від 19.12.1995 № 481.

Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування, та послуг» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що форма, зміст розрахункових документів, порядок реєстрації та ведення розрахункових книжок, книг обліку розрахункових операцій, а також форма та порядок подання звітності, пов`язаної із застосуванням реєстраторів розрахункових операцій або використанням розрахункових книжок, встановлюються органом доходів і зборів.

На виконання приписів цієї норми було прийняте Положення про форму та зміст розрахункових документів, затверджене наказом Мінфіну від 21.01.2016 № 13 (далі Положення № 13), в абзаці 9 пункту 2 розділу ІІ якого (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) зазначено, зокрема, що касовий чек повинен містити такі обов`язкові реквізити, як назву товару (послуги), а пунктом 2.1 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що у разі відсутності в документі хоча б одного з обов`язкових реквізитів, а також недотримання сфери його призначення, такий документ не прийматиметься як розрахунковий.

Назва товару (послуги) - слово, поєднання слів або слова та цифрового коду, які відображають споживчі ознаки товару (послуги) та однозначно ідентифікують товар чи послугу в документообігу СГ (п. 2 розділу І Положення № 13).

Водночас, недолік реквізиту розрахункового документа не прирівняний в Положенні №13 до відсутності розрахункового документа.

Разом з тим, пунктом 6 статті 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено застосування фінансової санкції у розмірі п`яти неоподаткованих мінімумів доходів громадян за проведення розрахункових операцій через реєстратор розрахункових операцій без використання режиму попереднього програмування найменування (для пального із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД), цін товарів (послуг) та обліку їх кількості.

Однак судом факт відсутності попереднього програмування не встановлений, а окремі недоліки такого програмування не становлять складу правопорушення.

Отже, висновок ГУ ДПС у Чернігівській області про притягнення позивача до відповідальності необґрунтованим, тобто без урахування всіх обставин, що має значення для прийняття рішення.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 11.01.2020 № 1, яким до позивача застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 10000,00 грн.

Згідно з частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною другою статті 73 КАС України встановлено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Розподіл судових витрат вирішується на підставі статей 132-139 Кодексу адміністративного судочинства України.

З матеріалів справи видно, що позивач сплатив судовий збір відповідно до квитанції від 21.01.2020 № 93 на суму 840,80 грн та витрати на правничу допомогу відповідно до квитанції від 21.01.2020 № 94 на суму 4000 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем (Клієнт) та Адвокатом ОСОБА_2 (Адвокат) укладено договір про надання правової допомоги № 21 від 20.01.2020, відповідно до умов п. 1.1 якого передбачено, що Адвокатом усіма законними методами та способами правової допомоги Клієнту у всіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних його прав та законних інтересів, а Клієнт зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених Договором (а.с. 8).

Відповідно до квитанції від 21.01.2020 № 94 за договором про надання правової допомоги №21 від 20.12.2019 позивачем сплачена сума витрат на правничу допомогу за складання, виготовлення та подання позовної заяви в сумі 4000,00 грн. (а.с.24), що підтверджується актом прийняття передачі наданих послуг №1 від 21.01.2020 до договору про надання правової допомоги № 21 від 20.01.2020 (а.с.39).

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За правилами частин першої та другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Приписи частини третьої статті 134 КАС України визначають, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини четвертої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому в силу положень частини п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. ч. 6-7 статті 134 КАС України).

Частиною сьомою статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно частиною дев`ятою статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 13 грудня 2018 року в справі № 816/2096/17.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надано: акт про прийняття передачі наданих послуг №1 від 21.01.2020, квитанцію від 21.01.2020 №94 про сплату послуг на суму 4000,00 грн.

При визначенні суми відшкодування вказаного виду судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи те, що дана справа відноситься до справ незначної складності та не вимагає значного обсягу юридичної та технічної роботи, тому не є співмірною. За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з відповідача на користь позивача 1000,00 грн. витрат на правничу допомогу.

Тому, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області на користь Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 підлягає стягненню, сплачений ним при поданні позовної заяви, судовий збір в розмірі 840,80 грн та витрати в на правничу допомогу розмірі 1000,00 грн.

З огляду на зазначене суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління Державної податкової Служби у Чернігівській області від 11.01.2020 № 1 про застосування штрафних санкцій на суму 17000,00 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління Державної податкової Служби у Чернігівській області від 11.01.2020 № 1про застосування штрафних санкцій на суму 17000,00 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління Державної податкової Служби у Чернігівській області від 11.01.2020 № 1 про застосування штрафних санкцій на загальну суму 10000,00 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області на користь Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 підлягає стягненню, сплачений ним при поданні позовної заяви, судовий збір в розмірі 840,80 грн (вісімсот сорок грн) 80 коп., сплачений відповідно до квитанції від 21.01.2020 № 93 та витрати в на правничу допомогу розмірі 1000,00 грн (одна тисяча грн).

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Позивач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач: Головне управління Державної податкової служби у Чернігівській області, вул. Реміснича, буд.11, м.Чернігів,14000, .

Повний текст рішення виготовлено 25 березня 2020 року.

Суддя І.І. Соломко