Справа № 640/7564/19
Суддя: Головань О.В.
Дата ухвалення: 2020-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Вн. №27/259
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2020 року м. Київ № 640/7564/19

за позовомОСОБА_1
до Державної міграційної служби України
провизнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії
Суддя О.В.Головань

Обставини справи:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державної міграційної служби України (01001, м. Київ, вул. Володимирська, 9) про визнання протиправною відмови відповідача анулювати усю внесену до ЄДДР інформацію щодо ОСОБА_1 , у тому числі УНЗР, надання інформації щодо нанесення будь-яких знаків на праву руку або чоло під час процедури оформлення біометричного паспорту для виїзду за кордон та зобов`язання відповідача анулювати усю внесену до ЄДДР інформацію щодо ОСОБА_1 , у тому числі УНЗР, надання інформації щодо нанесення будь-яких знаків на праву руку або чоло під час процедури оформлення біометричного паспорту для виїзду за кордон.

Ухвалою суду від 10.05.2020 р. відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без виклику сторін.

10.06.2019 р. відповідачем надано відзив на позов.

Ознайомившись з матеріалами справи, суд, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 р. ОСОБА_1 згідно з положеннями Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" отримав у Соломянському районному відділі Головного управління ДМС України в м. Києві біометричний паспорт для виїзду за кордон.

При оформленні біометричного паспорту позивачу було присвоєно УНРЗ - унікальний номер запису в Єдиному демографічному реєстрі, який є незмінним.

У травні 2018 р. позивач ознайомився з Офіційною позицією Української православної церкви з питань розвитку технологій обробки персональних даних і впровадження біометричних документів від 31.05.2013 р., згідно з якою "втрата можливості не приймати ідентифікатор особистості або її відсутність лише поглиблює типологічне співпадіння ідентифікатора особистості з обмеженнями апокаліптичних часів..... Важливо підкреслити, що всі біометричні документи передбачають обов`язкове прийняття та використання ідентифікатора особистості для всіх без виключення груп осіб, що, як було зазначено вище, може бути небезпечним для духовного життя та дає підстави вбачати типологічну схожість цього ідентифікатора з апокаліптичними знаками..... лишається дедалі менше розбіжностей між ідентифікатором особистості та апокаліптичним знаком. Якщо таке начертання, таке тавро нанести на праву руку або чоло людини, то розбіжності взагалі зникнуть".

Біометричний паспорт для виїзду за кордон серії FN №486946 від 15.07.2017 р. було знищено після звернення позивача з заявою про відмову від нього.

14.06.2018 р. позивач звернувся до Державної міграційної служби України щодо анулювання усієї внесеної до Реєстру інформації, надання інформації щодо нанесення будь-яких знаків на праву руку або чоло під час процедури оформлення вказаного паспорту, надання інформації щодо можливості отримання паспорту громадянина України для виїзду за кордон без прийняття ідентифікатора особистості.

Листом від 16.07.2018 р. за №ОП-В-3583-18/8001.16.18/19111-18 позивача повідомлено про зміст Закону України від 14.07.2016 р. №1474-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, спрямованих на лібералізацію Європейським Союзом візового режиму для України", згідно з яким з законодавства вилучено норми щодо права осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від внесення інформації до безконтактного електронного носія бланка документа, на відмову від отримання такого документа або від внесення інформації до безконтактного електронного носія.

25.10.2018 р. позивач повторно звернувся до Державної міграційної служби України з вказаного приводу.

Листом від 31.10.2018 р. за №ОП-В-4368-18/4.2.3/5055-18 позивача повторно повідомлено про відсутність підстав для видалення даних з Реєстру.

Позивач - ОСОБА_1 - вважає вказану відмову протиправною з таких підстав.

Позивач посилається на порушення передбаченого ст. 35 Конституції України права на свободу віросповідання, відсутність обов`язку отримувати біометричний паспорт.

Позивач не згоден з твердженням щодо неможливості видалення з Реєстру інформації, оскільки згідно з ч. 6 ст. 10 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" передбачає, що відмова заявнику в анулюванні внесеної інформації може бути оскаржена.

Також позивач посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 р. у зразковій справі №806/3265/17, згідно з якою позбавлення особи можливості отримання паспорта у традиційній формі - у вигляді книжечки, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у вигляді ID -картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря.

Щодо відмови у наданні інформації про нанесення будь-яких знаків на праву руку або чоло під час процедури оформлення паспорту позивач посилається на порушення Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Відповідач - Державна міграційна служба України - проти задоволення позовних вимог заперечив з таких підстав.

Відповідач зазначає, що передбачена Законом України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус", а також підзаконними актами, прийнятими на його виконання, процедура оформлення, виготовлення та видачі паспорту громадянина України для виїзду за кордон не передбачає нанесення будь-яких знаків на праву руку або чоло під час процедури оформлення.

Також вказані акти законодавства не передбачають можливості видалення з Реєстру внесених даних, і після присвоєння позивачу УНРЗ - унікального номеру запису в Єдиному демографічному реєстрі він не може бути видалений.

Також відповідач посилається на порушення позивачем строку звернення до суду, оскільки вперше він звернувся до Державної міграційної служби України у червні 2018 р., а позов подано у травні 2019 р.

Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають до задоволення з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

В даному випадку предметом оскарження є бездіяльність відповідача щодо видалення інформації та надання інформації, щодо чого позивач двічі звертався до відповідача у червні та жовтні 2018 р. і отримав листи у липні та жовтні 2018 р.

До суду позивач звернувся 02.05.2019 р., після отримання другої відповіді листом від 31.10.2018 р. за №ОП-В-4368-18/4.2.3/5055-18, яка з врахуванням поштового обігу надійшла у листопаді 2019 р., тобто, в межах передбаченого шестимісячного строку.

За таких обставин висновок відповідача про пропущення строку звернення до суду не можна визнати обґрунтованим.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" №5492-VI суспільні відносини, пов`язані із збиранням, накопиченням, захистом, зберіганням, обліком, використанням і поширенням інформації Єдиного державного демографічного реєстру, оформленням, видачею, обміном, пересиланням, вилученням, поверненням державі, визнанням недійсними та знищенням передбачених цим Законом документів, регулюються Конституцією України, міжнародними договорами України, цим та іншими законами України, а також прийнятими на їх виконання нормативно-правовими актами у сферах, де використовуються відповідні документи, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону №5492-VI Державна міграційна служба України є Уповноваженим суб`єктом згідно з цим Законом - розпорядником Реєстру як центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 4 Закону №5492-VI Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.

Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування.

Порядок ведення Реєстру та взаємодії між уповноваженими суб`єктами встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч. 1, 6 ст. 10 Закону №5492-VI внесення інформації до Реєстру здійснюється уповноваженими суб`єктами за зверненням заявника, на підставі інформації державних органів реєстрації актів цивільного стану, органів реєстрації фізичних осіб, а також інформації органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України "Про захист персональних даних".

У разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним.

Відмова заявнику у внесенні інформації до Реєстру, у тому числі у виправленні, поновленні та анулюванні внесеної інформації, може бути оскаржена в порядку, встановленому законом.

Згідно з ч. 1, 3, 4 ст. 13 Закону №5492-VI документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, відповідно до їх функціонального призначення поділяються на: 1) документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України: б) паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, ..... містять безконтактний електронний носій.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону №5492-VI оформлення, видача, обмін документів, їх пересилання, вилучення, повернення державі та знищення відбуваються в порядку, встановленому законодавством, якщо інше не передбачено цим Законом.

В даному випадку згідно зі змістом позову та матеріалам справи отриманий позивачем біометричний паспорт для виїзду за кордон серії FN №486946 від 15.07.2017 р. було знищено після звернення позивача з заявою про відмову від нього, тоді як у зв`язку з його оформленням згідно з положеннями Закону №5492-VI було проведено ідентифікацію позивача, автоматично сформовано унікальний номер запису в Реєстрі.

Законом №5492-VI прямо не передбачено процедуру видалення попередньо внесених даних ідентифікації особи і автоматично присвоєного їй унікального номеру запису в Реєстрі.

Не передбачено такої процедури також і Порядком оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.2014 р. № 152, а також Порядком ведення Єдиного державного демографічного реєстру та надання з нього інформації, взаємодії між уповноваженими суб`єктами, а також здійснення ідентифікації та верифікації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.10.2017 р. № 784.

Передбачене ч. 6 ст. 10 Закону №5492-VI право на оскарження відмови в анулюванні внесеної інформації не супроводжується встановленням підстав та процедури анулювання інформації, тобто, реалізується лише в прямо передбачених законодавством випадках, які відсутні.

Суд звертає увагу на те, що згідно з ч. 1 ст. 10 Закону №5492-VI внесення інформації до Реєстру здійснюється не лише за зверненням заявника (при оформленні паспорту, зокрема), а також на підставі інформації державних органів реєстрації актів цивільного стану, органів реєстрації фізичних осіб, а також інформації органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування.

Таким чином, навіть у випадку відсутності факту звернення позивача з заявою про отримання біометричного паспорту, інформація щодо нього як громадянина України може відображатися в Реєстрі з автоматичним присвоєнням унікального номеру запису в Реєстрі.

На факти неправомірного використання відповідачем його персональних даних позивач не посилається, при зверненні за отриманням біометричного паспорту він добровільно дав згоду на їх отримання, тому дотримання вимог Закону України "Про захист персональних даних" від 01.06.2010 р. № 2297-VI суд не досліджує.

Щодо посилання позивача на постанову Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 р. у зразковій справі №806/3265/17 щодо відмови у видачі паспорта громадянина України книжечкою, то її висновки не можуть бути застосовані в даному випадку, оскільки питання видалення даних з Реєстру по суті не розглядалося.

Зокрема, згідно зі змістом вказаного судового рішення в задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання відповідача не передавати будь-які дані заявника до Єдиного державного демографічного реєстру, формування (присвоєння) унікального номера запису в Реєстрі і використання будь-яких засобів Єдиного державного демографічного реєстру, Велика Палата Верховного Суду вважає такими, що не підлягають задоволенню, оскільки, при видачі позивачці паспорта у формі, визначеній Положенням про паспорт № 2503-ХІІ, не передбачено внесення даних особи до Єдиного державного демографічного реєстру.

За таких обставин в задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправною відмови анулювати усю внесену до ЄДДР інформацію щодо ОСОБА_1 , у тому числі УНЗР, та зобов`язання анулювати вказану інформацію суд відмовляє.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною відмови надати інформацію щодо нанесення будь-яких знаків на праву руку або чоло під час процедури оформлення біометричного паспорту для виїзду за кордон та зобов`язання надати таку інформацію суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011р. № 2939-VІ публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Запитувана позивачем інформацію щодо нанесення будь-яких знаків на праву руку або чоло під час процедури оформлення біометричного паспорту для виїзду за кордон цим ознакам не відповідає.

Фактично мова йде про надання консультації щодо передбачених законодавством процедур оформлення біометричного паспорту для виїзду за кордон, а не про надання публічної інформації.

Як зазначено у відзиві, передбачена Законом України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус", а також підзаконними актами, прийнятими на його виконання, процедура оформлення, виготовлення та видачі паспорту громадянина України для виїзду за кордон не передбачає нанесення будь-яких знаків на праву руку або чоло під час процедури оформлення.

За таких обставин у суду відсутні підстави для висновку про порушення відповідачем прав позивача на отримання інформації згідно з положеннями Закону №2939-VІ, і в задоволенні позовних вимог в цій частині суд відмовляє.

На підставі вищевикладеного, ст. 241-246, 255, 257-262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити.

2. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

3. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Головань

Повний текст рішення

виготовлено і підписано 26.03.2020 р.