Справа № 480/5242/19
Суддя: Рєзнікова С.С.
Дата ухвалення: 2020-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2020 р.Справа № 480/5242/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Рєзнікової С.С.,

Суддів: Бегунца А.О. , Старостіна В.В. ,

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27.01.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Осіпова О.О., вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, повний текст складено 27.01.20 року по справі № 480/5242/19

за позовом ОСОБА_1

до Роменського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми)

про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Роменського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), в якому просив суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Роменського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області Цупро Інни Петрівни про стягнення виконавчого збору від 15.11.2019 року у виконавчому провадженні №54771182.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено про те, що оскаржувана постанова є протиправною, оскільки фактичне стягнення боргу на виконання виконавчого листа №2/585/19/17, виданого 24.04.2017 Роменським міськрайонним судом, в межах виконавчого провадження не відбулося. Крім того, у пункті 3 постанови про відкриття виконавчого провадження від 22.09.2017 ВП№54771182 вже вказувалося про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 43882 грн. 40коп., а тому повторне винесення постанови про стягнення виконавчого збору неможливо та є порушенням норм Закону України «Про виконавче провадження».

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 27.01.2020 відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідачем 26.02.2020 подано до суду апеляційної інстанції заяву про розгляд справи за відсутності уповноваженого представника, а також в заяві відповідач просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 22.09.2017 старшим державним виконавцем Роменського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області Цупро І.П. відкрито виконавче провадження ВП №54771182 із примусового виконання виконавчого листа №2/585/19/17, виданого 24.04.2017р. Роменським міськрайонним судом, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованості у розмірі 16188 дол. США, пені 8691,25грн. та судових витрат у сумі 5601,10 грн. (а.с. 134).

05.03.2019 на адресу відповідача від стягувача, АТ «УкрСиббанк», надійшла заява від 28.02.2019 про повернення виконавчого документа без виконання на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 12).

15.11.2019 на підставі вказаної заяви старшим державним виконавцем Роменського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу (а.с. 13).

Крім того, 15.11.2019, керуючись ст.ст. 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження», старшим державним виконавцем Роменського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області винесено постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 43903,11 грн. (а.с. 11).

18.11.2019 постановою старшого державного виконавця Роменського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області відкрито виконавче провадження з примусового виконання постанови від 15.11.2019 про стягнення виконавчого збору (а.с. 7).

Не погоджуючись з постановою старшого державного виконавця Роменського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області від 15.11.2019 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору, останній звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" (надалі - Закон № 1404) (тут і надалі за текстом в редакції чинній на час винесення оскаржуваної постанови, в редакції від 21.10.2019 року) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону № 1404, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1404, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення;

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону Закону № 1404, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону № 1404, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 27 Закону № 1404, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону № 1404, під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно - правовими актами.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону № 1404, виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 Закону № 1404, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Колегія суддів зазначає, що підставою для винесення постанови про стягнення виконавчого збору є повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1-4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто. При цьому виконання постанови про стягнення виконавчого збору відбувається в порядку, передбаченому для примусового виконання виконавчих документів.

Судом першої інстанції встановлено та не спростовано під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, що старшим держаним виконавцем вчинялися дії, спрямовані на примусове виконання виконавчого листа №2/585/19/17, виданого 24.04.2017 Роменським міськрайонним судом, а саме виносилася постанова про арешт коштів боржника від 24.07.2018, на адресу банківських установ надсилалися платіжні вимоги, 07.11.2017 приймалася постанова про арешт коштів боржника, постановою від 11.01.2018 накладено арешт на нерухоме майно боржника, про що внесені відповідні записи до державного реєстру, постановою від 03.11.2017 оголошено в розшук рухоме майно боржника - транспортний засіб ВАЗ 21013 1198 та саморобний причіп, а також на вказані транспортні засоби накладався арешт. Крім того, доказів стягнення виконавчого збору матеріали справи не містять, позивачем протилежного не доведено.

Отже, з урахуванням того, що виконавчий документ повернуто за заявою стягувача та виконавчий збір не стягнуто, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що дії державного виконавця з винесення постанови про стягнення виконавчого збору одночасно з поверненням виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) в повній мірі відповідають приписам ч. 3 ст. 40 Закону №1404, відтак є правомірними та такими, що вчинені на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином доводи позивача про повторне винесення постанови про стягнення виконавчого збору не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Крім того, доводи апеляційної скарги з посиланням на правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 24.10.2019 року по справі № 580/1328/19, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки в згаданій справі суд дійшов висновку про порушення процедури прийняття постанови про стягнення виконавчого збору, оскільки така постанова, що оскаржувалась в справі №580/1328/19 про стягнення виконавчого збору винесена раніше ніж постанова про закінчення виконавчого провадження, а отже з порушенням вимог ч. 3 ст. 40 Закону № 1404.

Доводи апеляційної скарги з посиланням на правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 19.06.2019 року по справі № 824/172/18-а не підлягають врахуванню під час надання правової оцінки спірним правовідносинам, що склались між сторонами по даній справі, оскільки Верховним Судом застосовано положення Закону № 1404, до яких відповідно до Закону України від 03.07.2018 № 2475-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання" внесено зміни.

Так, Верховний Суд під час прийняття постанови по справі № 824/172/18-а, керувався нормами Закону № 1404 чинними на момент виникнення правовідносин по справі, а саме в редакції Закону від 15.12.2017 року, відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Закону № 1404, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Оскільки у постанові Верховного Суду по справі № 824/172/18-а застосовано норму Закону № 1404 в попередній редакції, в той час, як до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма ч. 2 ст. 27 Закону № 1404, в редакції чинній на момент прийняття постанови (від 21.10.2019 року) відповідно до якої виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів, тому доводи апеляційної скарги в цій частині, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують

Враховуючи вказане вище, постанова старшого державного виконавця Роменського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області Цупро Інни Петрівни про стягнення виконавчого збору від 15.11.2019 року у виконавчому провадженні №54771182 є правомірною, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 271, 272, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27.01.2020 року по справі №480/5242/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)С.С. Рєзнікова
Судді(підпис) (підпис) А.О. Бегунц В.В. Старостін
Повний текст постанови складено 23.03.2020 року