Справа № 1.380.2019.004638
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2020-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №1.380.2019.004638
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Сасевича О.М.,

за участю секретаря судового засідання Шиц А.А.,

представника позивача Мокрія Р.З.,

представника відповідача Павлової А.О.,

розглянувши у судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Шахта «Надія» до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

На розгляд до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Шахта «Надія» до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення від 29.03.2019 року №.

Ухвалою судді від 13.09.2019 року позовну заяву було залишено без руху та запропоновано позивачу у 5-денний термін з моменту отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху усунути недоліки позовної заяви, зазначені в мотивувальній частині ухвали.

Ухвалою судді від 26.09.2019 року було задоволено заяву представника позивача - Публічного акціонерного товариства «Шахта «Надія» та продовжено позивачу процесуальний строк, встановлений ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 13.09.2019 року про залишення позовної заяви без руху, для усунення недоліків позовної заяви до 08.10.2019 року.

Ухвалою судді від 09.10.2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Протокольною ухвалою суду від 23.10.2019 року було здійснено заміну відповідача - Головного управління ДФС у Львівській області на належного - Головне управління ДПС у Львівській області

Протокольною ухвалою суду від 06.02.2020 року здійснено заміну позивача - Публічного акціонерного товариства «Шахта «Надія» на належного - Приватне акціонерне товариство «Шахта «Надія».

Заявою від 29.11.2019 року №09/1676 (подано до суду 03.12.2019 року) позивачем було уточнено свої позовні вимоги, з урахуванням чого він просить суд визнати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області від 29.03.2019 року № протиправним та його скасувати. Крім того, позивач просить суд зобов`язати відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення в порядку ст.382 Кодексу адміністративного судочинства України.

Сторонами при розгляді справи до суду було подано відзив, додаткові пояснення.

Відповідно до позиції позивача, яка ним висловлена в позові, інших письмових заявах, що були подані до суду, поясненнях представників, він вважає, що відповідачем було безпідставно, за відсутності порушень податкового законодавства зі сторони позивача, винесено щодо нього податкове-повідомлення рішення, яке базувалося на необґрунтованих висновках акта перевірки.

А саме, позивач зазначає, що ГУ ДФС у Львівський області в період з 05.02.2019 року по 13.02.2019 року було проведено виїзну документальну позапланову перевірку з питань дотримання вимог податкового законодавства ПАТ «Шахта «Надія» по взаємовідносинах з ФОП ОСОБА_1 .

Результати перевірки оформлено актом від 20.02.2019 року №268/16.00/00178175, в якому було викладено висновки контролюючого органу про нереальність і безтоварність таких операцій. Податковий орган вказав, що внаслідок таких операцій позивачем нібито було безпідставно завищено податковий кредит і, відповідно, занижено податкове зобов`язання з ПДВ. Незважаючи на обґрунтовані заперечення позивача, відповідачем було залишено без змін висновки акта та на його підставі прийнято податкове повідомлення-рішення від 29.03.2019 року №, яким збільшено позивачеві грошове зобов`язання з ПДВ у загальній сумі 701 475,00 грн. Адміністративне оскарження такого податкового повідомлення-рішення результатів не дало.

Проте, позивач не погоджується з рішенням контролюючого органу і стверджує, що воно не відповідає обставинам справи та базується виключно на сумнівних припущеннях.

ПрАТ «Шахта «Надія» наголошує на тому, що його операції з ФОП ОСОБА_1 носили товарний характер, що підтверджується належними та допустимими доказами - укладеними договорами, актами приймання-передачі, товарно-транспортними накладними, які складені за наслідком реальних операцій у повній відповідності до приписів чинного законодавства України. Також позивач акцентує увагу на тому, що операції, які ставляться під сумнів податковим органом, здійснювалися ним із метою реалізації власної господарської компетенції та необхідні для провадження його діяльності як суб`єкта господарювання - ним придбавалися відповідні ТМЦ (запчастини та розхідні матеріали), які використовувалися при провадженні діяльності з добування кам`яного вугілля, що, зокрема, засвідчується фактом оприбутковування придбаних деталей, їх подальшим відпуском за лімітними картками тощо.

У той же час, висновки контролюючого органу ґрунтувалися не на аналізі правовідносин між позивачем і його контрагентом, а на даних щодо можливих порушень податкового законодавства контрагентами ФОП ОСОБА_1 . Указане суперечить засаді індивідуальної відповідальності платника податків. Більш того, навіть такі твердження контролюючого органу щодо порушень податкового законодавства третіми особами не були підтверджені належним і безсумнівним чином, а лише випливали з матеріалів досудових розслідувань, результати яких носять на цей час лише гіпотетичний характер.

Відтак, ПрАТ «Шахта «Надія» вважає, що висновки відповідача, яких він дійшов за результатами перевірки, ґрунтуються здебільшого на домислах та необґрунтованих твердженнях, при цьому, податковим органом не було дано належної оцінки усім наявним доказам, із урахуванням норм чинного законодавства України, які безумовно та однозначно свідчили про реальність господарських операцій позивача з ФОП ОСОБА_1 та, відповідно, про відсутність порушення чинного законодавства України зі сторони саме ПрАТ «Шахта «Надія».

Відтак, позивач вважає, що оспорюване податкове повідомлення-рішення є протиправним і підлягає скасуванню.

Відповідно до позиції відповідача, яка ним висловлена у відзиві, інших письмових заявах, що були подані до суду, поясненнях представників, він вважає вимоги позивача безпідставними.

А саме, відповідач підкреслює, що податковою перевіркою було встановлено порушення позивачем вимог податкового законодавства, які проявилися в отриманні податкових вигод за наслідком документування господарських операцій, які в дійсності не виконувалися.

За доводами відповідача, ПАТ «Шахта «Надія» оформляло придбання товарів у ФОП ОСОБА_1 , який у свою чергу декларував їх придбання у підприємств, котрі не мають можливості здійснювати такі операції. У ланцюгу постачання відсутні свідчення про наявність джерела товарів, придбання яких документувалося, а отже, на переконання відповідача, позивач не міг здійснювати відповідних господарських операцій і придбавати ТМЦ в даного суб`єкта підприємницької діяльності.

Контролюючий орган стверджує, що єдиною метою документування таких операцій було намагання безпідставно отримати податкові вигоди, шляхом формування податкового кредиту.

Окрім того, відповідач звертає увагу на те, що ПАТ «Шахта «Надія» при укладенні договорів із ФОП ОСОБА_1 не було дотримано вимог Закону України «Про публічні закупівлі», що доводить їх дефектність.

На переконання контролюючого органу, вказане в своїй сукупності свідчить про порушення податкового законодавства, а тому спірне податкове повідомлення-рішення є таким, що прийняте у відповідності до чинного законодавства України і підстав для його скасування відповідач не вбачає.

У судових засіданнях представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні тим, які викладені у письмових заявах до суду, просив позов задоволити.

Представник відповідача у судових засіданнях позов не визнала, ствердила про його безпідставність, а тому, просила суд у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представників позивача, відповідача, показання свідків, розглянувши їхні доводи та заперечення, дослідивши зібрані в справі докази, об`єктивно оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ПАТ «Шахта «Надія» як юридична особа зареєстроване Сокальською районною державною адміністрацією Львівської області 21.07.1997 року за реєстраційним номером 337. На податковий облік підприємство взято 01.09.1997 року, позивач зареєстрований платником ПДВ (актуальне свідоцтво від 12.08.2013 року №200135251). Видом діяльності ПАТ «Шахта «Надія» є добування кам`яного вугілля.

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ «Шахта «Надія» було вчинено з ФОП ОСОБА_1 ряд правочинів щодо поставки товарно-матеріальних цінностей, що оформлено відповідними письмовими договорами.

А саме, позивачем укладено з ФОП ОСОБА_1 договір поставки від 25.01.2016 року №28/01; договір без використання електронної системи закупівель для вибору постачальника від 27.03.2018 року №4442-27-03-94; договір без використання електронної системи закупівель для вибору постачальника з обов`язковим звітом про укладений договір від 11.05.2018 року №4444-119-11-05-119; договір без використання електронної системи закупівель для вибору постачальника з обов`язковим звітом про укладений договір від 14.05.2018 року №4416-14-05-120; договір без використання електронної системи закупівель для вибору постачальника з обов`язковим звітом про укладений договір від 14.05.2018 року №4211-14-05-121; договір без використання електронної системи закупівель для вибору постачальника з обов`язковим звітом про укладений договір від 14.05.2018 року №2299-14-05-122; договір без використання електронної системи закупівель для вибору постачальника з обов`язковим звітом про укладений договір від 14.05.2018 року №4212-14-05-123; договір без використання електронної системи закупівель для вибору постачальника з обов`язковим звітом про укладений договір від 15.05.2018 року №4361-15-05-124; договір без використання електронної системи закупівель для вибору постачальника з обов`язковим звітом про укладений договір від 15.05.2018 року №4241-15-05-125; договір без використання електронної системи закупівель для вибору постачальника з обов`язковим звітом про укладений договір від 17.05.2018 року №4361-17-05-128; договір без використання електронної системи закупівель для вибору постачальника з обов`язковим звітом про укладений договір від 18.06.2018 року №4212-18-06-158; договір від 03.07.2018 року №4241-03-07-173; договір про закупівлю товару за результатами відкритих торгів від 09.07.2018 року №4361-09-07-177; договір про закупівлю товару за результатами відкритих торгів від 26.07.2018 року №4241-26-07-190; договір про закупівлю товару за результатами відкритих торгів від 03.09.2018 року №4444-03-09-205; договір від 06.09.2018 року №3463-06-09-206; договір від 10.09.2018 року №4361-10-09-208; договір від 24.09.2018 року №4212.24.09.220.

Відповідно до умов таких договорів, ФОП ОСОБА_1 зобов`язався систематично постачати на користь ПАТ «Шахта «Надія» ТМЦ (відповідно до специфікацій) - частини технологічного та виробничого обладнання (запчастини до комбайнів, вали-шестерні, шестерні, вкладиші редуктора, букса, контакти, лампи, пальці реверсивні, щітки, клеми, елементи кулачкові, гальмівні колодки, підшипники, колеса, зубок, зірки, різці бурові, борові колонки, риштак, вставки, ремкомплекти, турбіни, рукави, манжети, а також іншого асортименту й номенклатури). Умовами договорів передбачено здійснення поставок транспортом постачальника або перевізника за рахунок постачальника, місце поставки - с.Сілець Сокальського району Львівської області. Деталі поставок окремих партій ТМЦ узгоджуються в формі заявок. Договорами передбачено післяплату за товар.

На документування факту виконання договорів поставки між ПАТ «Шахта «Надія» та ФОП ОСОБА_1 сторонами складено видаткові накладні: від 27.02.2017 року №5; від 27.03.2017 року №6; від 29.03.2017 року №7; від 25.04.2017 року №3; від 26.04.2017 року №4; 28.04.2017 року №5; від 26.05.2017 року №4; від 29.05.2017 року №5; від 31.05.2017 року №6; від 23.06.2017 року №3; від 27.06.2017 року №4; від 30.06.2017 року №5; від 30.06.2017 року №6; від 25.07.2017 року №1; від 28.07.2017 року №3; від 10.08.2017 року №1; від 11.08.2017 року №2; від 16.08.2017 року №3; від 14.09.2017 року №1; від 18.09.2017 року №2; від 29.09.2017 року №3; від 27.10.2017 року №3; від 30.10.2017 року №4; від 06.10.2017 року №1; від 31.10.2017 року №5; від 17.11.2017 року №2; від 23.11.2017 року №4; від 24.11.2017 року №5; від 27.11.2017 року №6; від 30.11.2017 року №7; від 24.11.2017 року №5; від 27.11.2017 року №6; від 30.11.2017 року №7; від 26.12.2017 року №1; від 29.12.2017 року №2; від 29.12.2017 року №3; від 29.12.2017 року №4; від 30.03.2018 року №3; від 21.05.2018 року №1; від 21.05.2018 року №2; від 23.05.2018 року №3; від 25.05.2018 року №4; від 29.05.2018 року №5; від 30.05.2018 року №6; від 05.06.2018 року №1; від 05.06.2018 року №2; від 06.06.2018 року №3; від 23.07.2018 року №1; від 26.07.2018 року №2; від 30.07.2018 року №4; від 14.08.2018 року №1; від 31.08.2018 року №2; від 31.08.2018 року №3; від 12.09.2018 року №1; від 17.09.2018 року №2; від 24.09.2018 року №3; від 27.09.2018 року №4.

Окрім того, сторонами оформлено товарно-транспорті накладні, якими зафіксовано перевезення придбаних ТМЦ від ФОП ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ПАТ «Шахта «Надія» (с.Сілець, Сокальський район, Львівська обл.), а саме: від 27.02.42793 року №2701; від 27.03.42821 року №2703; від 29.03.42823 року №2903; від 25.04.42850 року №2504; від 26.04.42851 року №2604; від 28.04.42853 року №2804; від 26.05.42881 року №2605; від 29.05.42884 року №2905; від 31.05.42886 року №3105; від 23.06.42909 року №2306; від 27.06.2017 року №2706; від 30.06.2017 року №3006-1; від 30.06.2017 року №3006-2; від 25.07.2017 року №2507; від 28.07.2017 року №2807; від 10.08.2017 року №1008; від 11.08.2017 року №1108; від 16.08.2017 року №1608; від 14.09.2017 року №1409; від 18.09.2017 року №1809; від 29.09.2017 року №2909; від 27.10.2017 року №2710; від 30.10.2017 року №3010; від 06.10.2017 року №0610; від 31.10.2017 року №3110; від 17.11.2017 року №1711; від 23.11.2017 року №2311; від 24.11.2017 року №2411; від 27.11.2017 року №2711; від 30.11.2017 року №3011; від 24.11.2017 року №2411; від 27.11.2017 року №2711; від 30.11.2017 року №3011; від 26.12.2017 року №2612; від 29.12.2017 року №2912; від 29.12.2017 року №2912/2; від 29.12.2017 року №2912/3; від 30.03.2018 року №3003; від 21.05.2018 року №2105/1; від 21.05.2018 року №2105/2; від 23.05.2018 року №2305/01; від 25.05.2018 року №2505/02; від 29.05.2018 року №2905/01; від 30.05.2018 року №3005; від 05.06.2018 року №0506/01; від 05.06.2018 року №0506/02; від 06.06.2018 року №0606/01; від 23.07.2018 року №2307/01; від 26.07.2018 року №2607; від 30.07.2018 року №3007/01; від 14.08.2018 року №1408/04; від 31.08.2018 року №3108/01; від 31.08.2018 року №3108/02; від 12.09.2018 року №1209/01; від 17.09.2018 року №1709/01; від 24.09.2018 року №2409/01; від 27.09.2018 року №2709/01.

Придбаний товар було оприбутковано позивачем за прибутковими ордерами: за лютий 2017 року №129; за березень 2017 року №200; за березень 2017 року №222; за квітень 2017 року №286; за квітень 2017 року №287; за квітень 2017 року №288; за травень 2017 року №370; за травень 2017 року №371; за травень 2017 року №372; за червень 2017 року №443; за червень 2017 року №444; за червень 2017 року №457; за червень 2017 року №458; за липень 2017 року №529; за липень 2017 року №547; за серпень 2017 року №583; за серпень 2017 року №584; за серпень 2017 року №585; за вересень 2017 року №655; за вересень 2017 року №654; за вересень 2017 року №715; за жовтень 2017 року №789; за жовтень 2017 року №788; за жовтень 2017 року №728; за жовтень 2017 року №790; за листопад 2017 року №845; за листопад 2017 року №870; за листопад 2017 року №875; за листопад 2017 року №874; за листопад 2017 року №876; за грудень 2017 року №953; за грудень 2017 року №980; за грудень 2017 року №1005; за грудень 2017 року №1006; за березень 2018 року №139; за травень 2018 року №212; за травень 2018 року №213; за травень 2018 року №214; за травень 2018 року №222; за травень 2018 року №223; за травень 2018 року №234; за червень 2018 року №264; за червень 2018 року №265; за червень 2018 року №263; за липень 2018 року №341; за липень 2018 року №343; за липень 2018 року №342; за серпень 2018 року №372; за серпень 2018 року №423; за серпень 2018 року №424; за вересень 2018 року №434; за вересень 2018 року №452; за вересень 2018 року №462; за вересень 2018 року №477.

Також судом установлено факт оформлення відпуску ТМЦ, що придбавалися та оприбутковувалися позивачем за відповідними лімітними картками, які складалися підрозділами ПАТ «Шахта «Надія» на видачу товару різного асортименту та номенклатури.

Окрім того, матеріалами справи засвідчується оформлення в ході виконання зазначених вище правочинів між ПАТ «Шахта «Надія» та ФОП ОСОБА_1 податкових накладних, а саме, було складено податкові накладні: від 27.02.2017 року №2; від 27.03.2017 року №6; від 29.03.2017 року №7; від 25.04.2017 року №4; від 26.04.2017 року №5; від 28.04.2017 року №6; від 26.05.2017 року №4; від 29.05.2017 року №5; від 31.05.2017 року №6; від 23.06.2017 №3; від 27.06.2017 року №4; від 30.06.2017 року №5; від 30.06.2017 року №6; від 25.07.2017 року №1; від 28.07.2017 року №3; від 10.08.2017 року №1; від 11.08.2017 року №2; від 16.08.2017 року №3; від 14.09.2017 року №1; від 18.09.2017 року №2; від 29.09.2017 року №3; від 06.10.2017 року №1; від 27.10.2017 року №4; від 30.10.2017 року №5; від 24.11.2017 року №5; від 27.11.2017 року №6; від 30.11.2017 року №7; від 26.12.2017 року №1; від 29.12.2017 року №2; від 29.12.2017 року №3; від 29.12.2017 року №4; від 31.03.2017 року №223; від 31.05.2017 року №380; від 30.06.2017 року №525; від 31.07.2017 року №649; від 31.08.2017 року №780; від 29.09.2017 року №917; від 31.10.2017 року №1055; від 31.10.2017 року №1059; від 31.12.2017 року №1318; від 31.01.2018 року №115; від 30.03.2018 року №4; від 21.05.2018 року №1; від 21.05.2018 року №2; від 23.05.2018 року №3; від 25.05.2018 року №4; від 29.05.2018 року №5; від 30.05.2018 року №6; від 05.06.2018 року №1; від 05.06.2018 року №2; від 06.06.2018 року №3; від 23.07.2018 року №1; від 26.07.2018 року №2; від 30.07.2018 року №3; від 14.08.2018 року №1; від 31.08.2018 року №2; від 31.08.2018 року №3; від 12.09.2018 року №1; від 17.09.2018 року №2; від 24.09.2018 року №3; від 27.09.2018 року №4.

За наслідком здійснення господарських операцій між платниками ПДВ (ПАТ «Шахта «Надія» та ФОП ОСОБА_1 ) позивачем як покупцем було сформовано податковий кредит у відповідному значенні, що не заперечується сторонами.

Судом установлено також, що в подальшому ГУ ДФС у Львівський області було призначено та проведено перевірку ПАТ «Шахта «Надія» щодо правовідносин із ФОП ОСОБА_1 .

Так, в період з 05.02.2019 року по 13.02.2019 року ГУ ДФС у Львівський області було проведено виїзну документальну позапланову перевірку з питань дотримання вимог податкового законодавства ПАТ «Шахта «Надія» по взаємовідносинах з ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за період з 01.01.2017 року по 01.10.2018 року та використання в господарській діяльності підприємства придбаних ТМЦ у ФОП ОСОБА_1 .

За результатами такої перевірки складено акт від 20.02.2019 року №268/16.00/00178175, в якому контролюючим органом викладено відомості про те, що платником податків порушено п.п.198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст.198, п.п.200.1, 200.2, 200.4 ст.200 Податкового кодексу України, унаслідок чого ПАТ «Шахта «Надія» завищено податковий кредит, що призвело до заниження податку на додану вартість по взаєморозрахунках із ФОП ОСОБА_1 на загальну суму 561 180 грн., у т.ч. за березень 2017 року на суму 25 796 грн., за травень 2017 року на суму 52 052 грн., за червень 2017 року на суму 112 405 грн., за липень 2017 року на суму 3 400 грн., за серпень 2017 року на суму 65 013 грн., за вересень 2017 року на суму 85 072 грн., за жовтень 2017 року на суму 75 686 грн., за листопад 2017 року на суму 24 610 грн., за грудень 2017 року на суму 117 146 грн.

Як випливає зі змісту акту від 20.02.2019 року №268/16.00/00178175, податковий орган дійшов висновку, що операції між ПАТ «Шахта «Надія» і його контрагентом (ФОП ОСОБА_1 ) не носили реального характеру, а лише документувалися для отримання позивачем податкових вигод.

За висновками відповідача такі операції насправді не мали місця, а тому формування податкового кредиту за рахунок сум ПДВ, сплачених у ціні придбаваних ТМЦ, було безпідставним і протиправним, навіть за умови формально правильного оформлення первинних та інших підтверджуючих документів.

В акті перевірки зазначено, що ФОП ОСОБА_1 не є виробником ТМЦ, які придбавалися позивачем, а реальна можливість їх придбання ФОП ОСОБА_1 у своїх контрагентів (ТзОВ «Вайлдер», ТзОВ «Латвіт», ПП «Провітекс») є сумнівною, оскільки можливість здійснення такої діяльності цими особами не підтверджується наявною податковою інформацією (відсутні трудові ресурси, товарні залишки, факт придбання таких товарів). Крім того, контролюючий орган зазначає, що й подальші контрагенти ПП «Провітекс» (ТзОВ «Адреналін-1», ТзОВ «Алькор-Текс», ТзОВ «Пульс-Н», ТзОВ «Залоговий дім», ТзОВ «Аніка Юг», ТзОВ «Вайлдер», ТзОВ «Зейм», ТзОВ «Ексі-торг») не провадили постачання ТМЦ, яке було предметом операцій позивача та ФОП ОСОБА_1 , а дані Єдиного державного реєстру судових рішень вказують на те, що стосовно окремих суб`єктів господарювання (контрагентів ПП «Провітекс») наявні досудові розслідування за ознаками фіктивного підприємництва.

Матеріалами справи засвідчується, що позивачем було подано заперечення від 15.03.2019 року №10-09/325 до акту перевірки, в яких платник податків аргументує реальність господарських операцій, що поставлені відповідачем під сумнів, вказує на те, що вони відбувалися в дійсності й їх було належним чином задокументовано (по обсягах, вартості, асортименту тощо).

Листом від 28.03.2019 року №17018/10/16.1-11 ГУ ДФС у Львівській області повідомлено позивача, що постійно діючою комісією з розгляду спірних питань було розглянуто заперечення ПАТ «Шахта «Надія», однак, висновки акта перевірки залишено без змін.

Судом встановлено, що у подальшому, на підставі вказаного вище акту від 20.02.2019 року №268/16.00/00178175, ГУ ДФС у Львівській області було прийняте податкове повідомлення-рішення від 29.03.2019 року №, яким збільшено ПАТ «Шахта «Надія» суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість загалом на 701 475 грн. (+ 561 180 грн. податкового зобов`язання та + 140 295 грн. штрафних (фінансових) санкцій).

Вважаючи ж таке рішення контролюючого органу протиправним, позивач оскаржив його до суду за цим позовом, у якому (з урахуванням уточнень) просить визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення.

У зв`язку з чим, аналізуючи спірні правовідносини, доводи й аргументи сторін, суд відзначає наступне.

Статтею 67 Конституції України регламентовано, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно з абз.1 п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України (тут і далі нормативно-правові акти в редакції, релевантній на час спірних правовідносин), для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Абзацом 2 цього ж пункту встановлено, що платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, податковий кредит - це сума, на яку платник ПДВ має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V Податкового кодексу України.

Відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України, до податкового кредиту відносяться, зокрема, суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

У відповідності до норм п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України визначено загальне правило віднесення сум податку до податкового кредиту, за яким датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

В силу п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст.193 Податкового кодексу України, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду

Згідно з п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п.201.11 ст.201 Податкового кодексу України.

Крім того, правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», згідно з абз.11 ч.1 ст.1 якого первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Як визначено п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

У відповідності до абз.5 ч.1 ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Наведене підтверджує те, що первинні документи, створені у письмовій або електронній формі, для цілей оподаткування повинні містити відомості про факти реальної підприємницької, господарської та іншої діяльності, які впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Отже, правові наслідки у вигляді виникнення у платника податків права на формування відповідних сум податкових вигод - зокрема, шляхом формування податкового кредиту тощо - виникають у першу чергу за фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій та їх документального підтвердження сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду, наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення відповідних операцій. Таким чином, наслідки для податкового обліку створює саме фактичний рух активів, що є першочерговою й обов`язковою умовою для формування податкових вигод.

Недоведеність же наявності вказаних умов позбавляє формально складені первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкових вигод, а платника податків - права на їх формування й відображення у бухгалтерському та податковому обліку.

Розглянувши ж документи, які були складені учасниками відповідних правовідносин із постачання ТМЦ (ПАТ «Шахта «Надія» та ФОП ОСОБА_1 ), суд приходить до переконання, що вони (договори про постачання товарів, які вказані вище) є належним доказом досягнення їх сторонами домовленостей щодо здійснення (у відповідності до погоджених умов) конкретних господарських операцій, спрямованих на задоволення їх інтересів та на реалізацію господарської компетенції таких осіб.

А первинні документи, які складалися сторонами для підтвердження факту виконання господарських операцій за укладеними договорами та для їх документування (зазначені вище видаткові накладні, прибуткові ордери), за своїм змістом засвідчують факти здійснення відповідних поставок одиниць товару та передачі їх від постачальника (ФОП ОСОБА_1 ) до позивача.

При цьому, такі первинні документи вповні відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», які ставляться до підприємств у частині здійснення облікової політики, та містять необхідні для первинних документів дані, що дозволяє достовірно встановити обсяги та зміст відповідної господарської операції.

Також до матеріалів справи долучені документи, які додатково свідчать про реальність здійснення постачання товарів, а зокрема, товарно-транспортні накладні щодо перевезення ТМЦ (які, хоча самі по собі й не є документами первинного бухгалтерського чи податкового обліку, однак, у сукупності з іншими документами є належними доказами реального виконання господарських операцій). При цьому, незначні недоліки таких транспортних документів (відсутність вказівки на номер будинку тощо), на переконання суду, не нівелюють їхню доказову силу та не є підставою для неможливості їх врахування при оцінці обставин спірної справи.

Окрім того, суд бере до уваги наявні в матеріалах справи документи, які засвідчують господарське використання ПАТ «Шахта «Надія» придбаних ТМЦ, що, зокрема, підтверджується лімітними картками на їх відбір підрозділами позивача.

Таким чином, суд оцінює всі наведені вище докази в сукупності як такі, що можуть підтверджувати реальне здійснення документованих господарських операцій, оскільки вони оформлені належним чином і в них наявний економічний зміст, а також відсутні суперечності, які би ставили під сумнів виконання зазначених операцій суб`єктами господарювання (позивачем і його контрагентом).

Оцінюючи ж доводи відповідача на заперечення реальності здійснення позивачем задокументованих господарський операцій та на обґрунтування своїх висновків про порушення позивачем податкового законодавства, які були покладені в основу оспорюваного рішення, суд надає їм критичної оцінки, позаяк, виходячи з нижчевикладеного, вони не можуть вважатися такими, що повністю і достовірно доводять протиправність діяльності позивача та, як наслідок, не є такими, що безсумнівно підтверджують правомірність застосування до позивача відповідальності.

У цьому контексті суд у першу чергу підкреслює, що контролюючим органом базовано свої висновки на даних щодо діяльності окремих контрагентів постачальника позивача, а також їх подальших ділових партнерів.

Однак, самі по собі порушення податкового законодавства, допущені постачальником у ланцюгу постачання товарів/робіт/послуг, тягнуть негативні наслідки саме для такого постачальника та не можуть автоматично впливати на право позивача (який не був безпосереднім учасником відповідних правовідносин) на віднесення до складу податкового кредиту сум сплаченого податку на додану вартість.

Суд зазначає, що лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків (позивача) з недобросовісними платниками податків із метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями цих осіб чи сприяння ухиленню постачальниками товару у ланцюгу постачання від виконання податкових зобов`язань може слугувати підставою для висновку про необґрунтованість податкової вигоди.

У означеному ж випадку, відсутні які-небудь достовірні свідчення про те, що ПАТ «Шахта «Надія» було обізнане або навіть могло бути обізнане з діяльністю окремих контрагентів ФОП ОСОБА_1 чи їх дальших контрагентів. Більш того, відсутні навіть свідчення того, що ФОП ОСОБА_1 був освідомлений із недоліками діяльності своїх контрагентів (чи їхніх контрагентів) у площині дотримання ними податкової дисципліни та вимог чинного податкового законодавства, або ж був задіяний у такій протиправній діяльності.

У цьому контексті слід покликатися також на практику Європейського суду з прав людини, який окреслив правило індивідуальної відповідальності платника податків, яке, зокрема, полягає у тому, що добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства його контрагентом. Зокрема, у п.71 рішення у справі «Булвес» АД проти Болгарії» Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов`язків щодо своєчасного декларування ПДВ і в результаті сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Європейський суд з прав людини вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності. Вищенаведений висновок Європейський суд з прав людини повторно підтвердив і у рішенні в справі «Бізнес Саппорт Сентр» проти Болгарії», п.23 якого зазначено, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов`язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції.

А відтак, навіть за умови достовірного підтвердження обставин щодо порушення податкового законодавства контрагентом позивача чи іншими особами (подальшими фігурантами по ланцюгу постачання), це не може автоматично підтверджувати порушення податкового законодавства позивачем, що може мати місце тільки в разі обізнаності позивача з такими порушеннями, в їх сприянні тощо (про що зазначено вище).

Продовжуючи, суд також надає критичної оцінки аргументації відповідача щодо порушень нездійснення реального постачання ТМЦ і податкових порушень зі сторони контрагентів ФОП ОСОБА_1 (чи їх дальших контрагентів), яка полягає в покликанні на судові рішення, зі змісту яких відповідач вбачає факти порушень податкового законодавства.

Суд, по-перше, наголошує на тому, що такі судові рішення лише свідчать про наявність певних досудових розслідувань щодо контрагентів контрагента позивача. При цьому, не вбачається факту винесення за наслідком таких кримінальних проваджень вироку суду, в яких або ухвали про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, що в силу приписів ч.6 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України не є безумовною підставою для оцінки спірних господарських операцій нереальними. По-друге, такі відомості не стосуються ані позивача, ані його постачальника, ані не кореспондують безпосередньо правовідносинам, що мали місце між ними. А тому, самі по собі вони не можуть бути достатнім підтвердженням нереальності господарських операцій між третіми особами (між позивачем і ФОП ОСОБА_1 ).

Окрім того, як необґрунтовані оцінює суд посилання відповідача на ту обставину, що окремі правочини з ФОП ОСОБА_1 було вчинено позивачем без дотримання вимог Закону України «Про публічні закупівлі». Суд погоджується з доводами позивача про те, що така обставина самостійно не може вказувати на нереальність (тобто нездійснення) певних господарських операцій, а також і не є безпосередньою підставою для висновку про неможливість породження відповідними договорами певних правових наслідків, позаяк, у силу презумпції правомірності правочину, до часу визнання їх недійсними, вони вважаються правомірними та є чинними. Більш того, як вбачається з наданого стороною позивача аудиторського звіту, застосування до нього приписів Закону України «Про публічні закупівлі», як про це стверджує відповідач, є необґрунтованим.

Тож, підсумовуючи, суд відзначає, що наведені відповідачем аргументи не знайшли свого підтвердження та базуються на необґрунтованих припущеннях.

У зв`язку з чим, суд наголошує на необхідності дотримання позиції Європейського Суду з прав людини, яку він висловив у п.45 рішення в справі «Бочаров проти України», п.53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», п.43 рішення у справі «Кобець проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Тобто, встановлюючи істину у справі, суд повинен ґрунтуватися передусім на доказах, які належно, достовірно й достатньо підтверджують ті чи інші обставини таким чином, щоби в суду не залишалося щодо них жодного обґрунтованого сумніву. Таким чином, у даному випадку поза розумним сумнівом, із наданням допустимих і належних доказів, із посиланням на приписи чинного законодавства України, повинна доводитися фіктивність і нереальність конкретних господарських операцій, які задекларовані ПрАТ «Шахта «Надія».

У відповідності до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується також із практикою Європейського суду з прав людини, а саме, в п. 110 рішення у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

Однак, наведені відповідачем аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, що спростовують реальність господарських операцій між ПрАТ «Шахта «Надія» та ФОП ОСОБА_1 при постачанні ТМЦ, факт чого підтверджується належними та допустимими доказами в розумінні положень Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав до суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його висновки та заперечення, та ним не було спростовано доводів позивача, а отже, відповідачем належними документально обґрунтованими доказами не було підтверджено факт нереальності документованих позивачем господарських операцій і їх нездійснення.

При цьому, суд також відзначає, що в контексті податкових спорів встановлення обов`язку сплатити податок/позбавлення права отримати податкову вигоду (податковий кредит чи бюджетне відшкодування ПДВ) розглядається як позбавлення власності. Зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Щокін проти України» (п. 49) указано, що збільшення податковим органом зобов`язання особи з податку безперечно є втручанням до майнових прав заявника, гарантованих ст.1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, і таке втручання за Конвенцією може бути визнано тільки, якщо здійснене на умовах, передбачених законом. Також і в п.53 рішення у справі «Булвес» АД проти Болгарії», п.23 рішення у справі «Бізнес Саппорт Сентр» проти Болгарії» Суд відзначив, що позбавлення власності повинно здійснюватися лише на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У даному ж випадку, зважаючи на відсутність належного доведення фактів дійсного порушення позивачем податкового законодавства, слід прийти до висновку, що втручання в його майнові права та позбавлення права на податкові вигоди є безпідставним.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1)на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2)з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3)обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4)безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6)розсудливо; 7)з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8)пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9)з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10)своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України.

Зібрані і досліджені матеріали цієї справи підтверджують та обґрунтовують позовні вимоги, з якими до суду звернувся позивач. При цьому, відповідачем не доведено повністю правомірність своїх дій і рішень у відповідності до вимог, встановлених ч.2 ст.19 Основного Закону та ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відтак, беручи до уваги все вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також їх письмові доводи, суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що позов є підставним і підлягає до задоволення у повному обсязі.

Щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення на підставі ст.382 Кодексу адміністративного судочинства України, про що просить позивач у позові, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст.382 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Зі змісту наведеної правової норми випливає, що встановлення контролю за виконанням судових рішень справах є можливим у адміністративних справах, рішення в яких носять зобов`язуючий характер.

У той же час, предметом спору в цій справі є визнання протиправним індивідуального акта суб`єкта владних повноважень і його скасування судом, що має своїм наслідком втрату таким актом сили та неможливість породження ним відповідних правових наслідків. При цьому, додаткових рішень чи дій зі сторони суб`єкта владних повноважень на підтвердження цього не вимагається. А відповідно до ст.60 Податкового кодексу України, при скасуванні повідомлення-рішення контролюючого органу воно вважається відкликаним.

У зв`язку з чим, ураховуючи те, що оспорюване податкове повідомлення-рішення визнане протиправним і скасоване рішенням суду й таке рішення суду не містить жодного зобов`язуючого припису, скерованого до суб`єкта владних повноважень - відповідача, встановлення судового контролю за виконанням рішення суду є необґрунтованим, а тому суд не вбачає необхідності застосування приписів даної норми Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень Кодексу адміністративного судочинства України, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з нормами ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких від носяться витрати на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

У зв`язку з чим, суд розподіляє обґрунтовані та підтверджені судові витрати на сторони, шляхом віднесення їх на відповідача.

Керуючись ст.ст.2, 9, 14, 73-78, 90, 132, 139, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Приватного акціонерного товариства «Шахта «Надія» (с.Сілець, Сокальський район, Львівська область, 80086; ідентифікаційний код юридичної особи в ) до Головного управління ДПС у Львівській області (вул.Стрийська, 35, м.Львів, 79003; ідентифікаційний код юридичної особи в ) про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення задоволити повністю.

Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області від 29.03.2019 року №.

Стягнути з Головного управління ДПС у Львівській області (вул.Стрийська, 35, м.Львів, 79003; ідентифікаційний код юридичної особи в ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Приватного акціонерного товариства «Шахта «Надія» (с.Сілець, Сокальський район, Львівська область, 80086; ідентифікаційний код юридичної особи в ) витрати по сплаті судового збору у сумі 10 522 (десять тисяч п`ятсот двадцять дві) грн. 13 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Відповідно до пп.15.5 п.15 Розділу VII Перехідні положення КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Сасевич О.М.

Повний текст рішення складено та підписано 24.03.2020 року.