Справа № 1.380.2019.006059
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2020-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2020 рокуЛьвівСправа № 1.380.2019.006059 пров. № А/857/2090/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кузьмича С. М.,

суддів Улицького В.З., Шавеля Р.М.,

за участю секретаря Мельничук Б.Б.

апелянта ОСОБА_1

представника відповідача Лещук А.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 31 січня 2020 року про закриття провадження (постановлену головуючим суддею Гулкевич І.З., у м. Львові) про закриття провадження у справі № 1.380.2019.006059 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Директора Державного Бюро Розслідувань Труби Романа Михайловича, Державного Бюро Розслідувань, Територіального управління ДБР розташованого у м. Львові, начальника першого слідчого відділу слідчого управління територіального управління ДБР у м. Львові Ніколайчука Григорія Анатолійовича про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідачів в якому просить:

визнати дії відповідачів по наданню/ненаданню відповідей такими, що порушили вимоги Закону -393 та Закону 2939, Закону 2938 та ст. 40 Конституції України протиправними і незаконними;

визнати дії відповідачів, Директора Державного Бюро Розслідувань Труби Романа Михайловича та начальника першого слідчого відділу слідчого управління територіального управління ДБР у м. Львові Ніколайчука Григорія Анатолійовича, по наданню/ненаданню відповідей правопорушеннями, пов`язаними з корупцією, діяннями, що порушують встановлені Законом 1700 вимоги та заборони;

зобов`язати відповідачів, Директора Державного Бюро Розслідувань Труби Романа Михайловича та Державного Бюро Розслідувань, надати відповідь на звернення з посиланням на Закон та викладенням мотивів.

В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що 12.09.2019 він звернувся з повідомленням (зверненням) до директора Державного бюро розслідувань Р.Труби та Державного Бюро Розслідувань, однак жодної відповіді ним не було отримано. 08.10.2019 позивачем отримано лист від Територіального управління ДБР та начальника Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління ДБР у Львівській області п. Г.Ніколайчука, про те, що Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань розташованим у м. Львові звернення ОСОБА_1 щодо незгоди із рішеннями слідчого та з інших питань розглянуто. На думку позивача відповідачами Територіальним управлінням ДБР, розташованого у м. Львові, начальником Першого слідчого відділу слідчого управління територіального управління ДБР у м. Львові Ніколайчуком Г.А. були розглянути звернення, які ним не адресувались. Відтак, вважає, що відповідачами порушено Закон України «Про звернення громадян», Закон України «Про інформацію», Закон України «Про доступ до публічної інформації», Закон України «Про запобігання корупції», відповідно звернувся до суду за захистом своїх прав.

10.12.2019 представником Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у м. Львові подано заяву про закриття провадження у справі у зв`язку з тим, що справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

В обґрунтування заяви про закриття провадження у справі зазначив, що відповідачем було надано відповідь на його звернення, в якому зазначено, що ОСОБА_1 має право оскаржити рішення, дії чи бездіяльність слідчого в порядку передбаченому ст. ст. 303-307 КПК України, до слідчого судді місцевого суду. А тому, вказану справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства та на підставі п. 2 ч. 2 ст. 19, 238 КАС України просить закрити провадження у справі.

Позивачем подано заперечення на заяву про закриття провадження у справі, в якій зазначив, що відповідачами не зазначено у відповіді інформацію про самого слідчого, його рішення, чим позбавили позивача права на оскарження (в порядку КПК) рішення/дій/бездіяльності слідчого-шляхом надання відповіді, зміст якої не відповідає ознакам ст. 214 КПК. Також зазначає, що предметом позову не є оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, оскільки позивачем оскаржується протиправні дії щодо ненадання відповіді на звернення. Просить в задоволенні заяви про закриття провадження у справі відмовити.

20.12.2019 представником відповідача 2 - директора Державного бюро розслідувань Труби Р.М. подано заяву про закриття провадження у справі, оскільки позивач оскаржує рішення, дії та бездіяльність органу досудового розслідування, відповідно спір не є публічно-правовим і має вирішуватись судами за правилами КПК України.

29.12.2019 позивачем подано заперечення на заяву про закриття провадження у справі.

В обґрунтування заяви зазначив, що відповідачами не надано доказів проведення ними досудового розслідування, не зазначено у відповіді інформацію про самого слідчого, дії/бездіяльність якого нібито ним оскаржуються. Відтак вважає, що до компетенції саме адміністративного суду належить даний спір - до якого не встановлений інший порядок судового вирішення. Просить в задоволенні заяви про закриття провадження у справі відмовити.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 31.01.2020 заяви представників відповідачів про закриття провадження у справі задоволено. Закрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Директора Державного Бюро Розслідувань Труби Романа Михайловича, Державного Бюро Розслідувань, Територіального управління ДБР, розташованого у м. Львові, начальника Першого слідчого відділу слідчого управління територіального управління ДБР у м. Львові Ніколайчука Григорія Анатолійовича про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що у межах спірних правовідносин позивач і відповідач діють як учасники кримінального провадження, права і обов`язки яких визначені кримінальним процесуальним законом, тому спір у цій справі не може бути предметом розгляду в адміністративному суді

Вказану ухвалу в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та направити до суду першої інстанції для розгляду.

Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що саме до компетенції адміністративного суду належить цей спір до котрого не встановлений інший порядок судового вирішення. Також вказує, що суд першої інстанції вважає, що позивач і відповідачі діють як учасники кримінального провадження, однак таке твердження не відповідає дійсності, оскільки відсутні будь які ознаки наявності кримінального провадження, а в коло відповідачів не входить слідчий. Зазначає, що судом першої інстанції не зауважено, що предметом оскарження є строки надання відповіді. Судом не зазначено, яким чином можна забезпечити захист прав позивача встановленого ст. 40 Конституції України, щодо оскарження дій/бездіяльності по наданню відповідей відповідачами, гарантованого ст. 55 Конституції України, приміром на підставі Закону України «Про звернення громадян», де прямо визначено, що він не підлягає застосуванню під час кримінального провадження. А Кримінально процесуальний кодекс України (далі КПК України) такі дії/бездіяльність відповідачів не регулює і доказів такого відповідачами не надано і судом не встановлено.

В свою чергу Територіальне управління ДБР розташованого у м. Львові, начальник першого слідчого відділу слідчого управління територіального управління ДБР у м. Львові Ніколайчук Г.А. та Державне бюро розслідувань скористалися своїм правом та подали відзиви на апеляційну скаргу в котрих покликаються на те, що перебуваючи у процесуальному статусі заявника, ОСОБА_1 мав право в установленому кримінальним процесуальним законом порядку, оскаржити рішення, дії чи бездіяльність слідчого щодо розгляду його заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення від 12.09.2019. У зв`язку з цим просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Разом з цим ОСОБА_1 подав до суду заперечення на відзив Територіального управління ДБР розташованого у м. Львові, та відповіді на відзиви начальника першого слідчого відділу слідчого управління територіального управління ДБР у м. Львові Ніколайчук Г.А. та Державного бюро розслідувань. У вказаному запереченні та відповідях апелянт вказує на те, що предметом позову є повна відсутність відповіді від відповідачів, а не зміст повідомлення/невнесення відомостей до ЄДР та надання відповідей невідповідною особою, дії якого були предметом оскарження у повідомленні. А тому вважає, що наведене належить саме до юрисдикції адміністративного суду. Крім цього просить винести окрему ухвалу та направити директору ДБР для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону та для притягнення винних осіб до відповідальності.

Апелянта в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та надав пояснення, просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та направити до суду першої інстанції для розгляду.

В судовому засіданні представник Територіального управління ДБР розташованого у м. Львові, заперечив щодо задоволення апеляційної скарги та надав пояснення. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Інші особи в судове засідання на виклик суду не з`явилися, явку уповноваженої особи не забезпечили, хоча належним чином були повідомленні, що не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності згідно з ч. 2 ст. 313 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, апелянта та представника Територіального управління ДБР розташованого у м. Львові, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На підставі п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства (п. 2 ч. 2 ст. 19 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 560/1679/19.

Як слідує з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що спір по суті стосується бездіяльності відповідачів щодо ненадання відповідей за зверненням від 12.09.2019, а також зобов`язання відповідача надати відповідь за зверненням від 12.09.2019.

Так 07.08.2019 генеральний директор СП ТзОВ «Студія Лева» ОСОБА_1 звернувся до Львівського територіального управління ДБР із заявою про внесення відомостей про кримінальне порушення у ЄРДР, провести в межах компетенції розслідування та притягнути винних осіб до відповідальності, повідомити про вчинені дії.

08.08.2019 Територіальне управління ДБР розташоване у м. Львові розглянуто звернення ОСОБА_1 від 07.08.2019 щодо незгоди із рішеннями слідчого та з інших питань та зазначило, що наведені у заяві обставини не можуть вважатись фактичними даними, які свідчать про вчинення кримінальних правопорушень, а відтак відсутні підстави для розгляду заяви в порядку ст. 214 КПК України.

12.09.2019 позивач звернувся до директора Державного бюро розслідувань Труби Р. із повідомленням, в якому просив здійснити в межах компетенції заходи щодо притягнення начальника слідчого відділу до встановленої відповідальності; забезпечити розгляд заяви СП ТзОВ «Студія Лева» по процедурі ст. 214 КПК України.

27.09.2019 Державне бюро розслідувань вищевказане повідомлення направлено до Територіального управління Державного бюро розслідувань розташоване у м. Львові для організації розгляду відповідно до вимог законодавства що до дій слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у м. Львові, а також з інших питань.

Про результати розгляду та прийняте рішення повідомити заявника у передбачений законом строк та в термін до 04.10.2019, надати до центрального апарату Державного бюро розслідувань копію відповіді на звернення ОСОБА_1 та інформацію щодо результатів його розгляду.

01.10.2019 Територіальним управлінням Державного бюро розслідування розташованого у м. Львові розглянуто звернення ОСОБА_1 від 12.09.2019 щодо незгоди із рішеннями слідчого та з інших питань.

Повторно роз`яснено, що у випадку незгоди із процесуальними рішеннями, бездіяльністю слідчого у кримінальному провадженні, захист від таких, на думку ОСОБА_1 , незаконних рішень можливий виключно у спосіб, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України, тобто у спосіб оскарження цього рішення.

03.10.2019 за підписом начальника Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у м. Львові Ніколайчука Г. надано відповідь на звернення щодо незгоди із рішеннями слідчого та з інших питань розглянуто.

Повторно роз`яснено, що у випадку незгоди із процесуальними рішеннями, бездіяльністю слідчого у кримінальному провадженні, захист від таких, на думку ОСОБА_1 , незаконних рішень можливий виключно у спосіб, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України, тобто у спосіб оскарження цього рішення.

Тобто, у випадку незгоди із внесенням відомостей в ЄРДР за вашою заявою Галицьким ВП ГУ НП у Львівській області слід звернутись до Галицького районного суду м. Львова з відповідною скаргою у встановленому КПК України порядку.

Відповідно підстав для вжиття заходів передбачених ст. 214 КПК України на даний час не вбачається.

Відтак колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що, зміст звернень позивача зводиться до фактичного оскарження дій органу досудового розслідування щодо проведення досудового розслідування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 3 КПК України кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

На підставі ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з ЄРДР. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.

Частиною 2 ст. 214 КПК України, зокрема, визначено, що досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до ЄРДР.

Здійснення досудового розслідування до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом (ч. 3 ст. 214 КПК України).

Частиною 4 ст. 214 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Разом з цим, Конституційний Суд України в Рішенні від 23.05.2001 № 6-рп/2001 зазначив, що кримінальне судочинство - це врегульований нормами КПК України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод та законних інтересів. Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості при розслідуванні кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури. Але таке оскарження може здійснюватись у порядку, встановленому КПК України, оскільки діяльність посадових осіб, як і діяльність суду, має свої особливості та не належить до управлінської сфери.

У Рішенні від 14.12.2011 № 19-рп/2011 Конституційний Суд України вказав, що, здійснюючи перевірку заяв і повідомлень про злочини, прокурор, слідчий, орган дізнання діють до порушення кримінальної справи, однак вдаються до тих же способів і прийомів, що й під час збирання доказів у кримінальній справі. Отже, правовідносини, що мають місце під час розгляду заяв про злочини, за своєю правовою природою є кримінально-процесуальними. Тому перевірка скарг на рішення, дії чи бездіяльність указаних суб`єктів владних повноважень має відбуватися у тому ж процесуальному порядку і тим же судом, на який відповідно до закону покладені повноваження щодо перевірки й оцінки доказів у кримінальній справі, тобто судом із розгляду кримінальних справ. Зазначене обумовлює висновок, що компетентним національним судом, до юрисдикції якого належить розгляд скарг щодо прийняття рішень, вчинення дій або допущення бездіяльності суб`єктом владних повноважень стосовно заяв і повідомлень про вчинені або підготовлювані злочини, є суд, який спеціалізується на розгляді кримінальних справ.

При цьому Конституційний Суд України в цій справі вирішив, що скарги осіб стосовно прийняття рішень, вчинення дій або допущення бездіяльності суб`єктом владних повноважень щодо заяв і повідомлень про вчинені або підготовлювані злочини суди повинні розглядати і вирішувати у кримінальному судочинстві.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст. 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Згідно з ч. 2 ст. 303 КПК України скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами ст. 314-316 цього Кодексу.

Отже, наведеними правовими нормами визначено суб`єктний склад, процедуру ініціювання і початку досудового розслідування, а також порядок оскарження дій чи бездіяльності слідчого або прокурора у разі нездійснення ними процесуальних дій, які вони зобов`язані вчинити у визначений цим Кодексом строк.

Оскільки звернення позивача до суду обумовлено нездійсненням відповідачами передбачених КПК України процесуальних дій, у межах спірних правовідносин позивач і відповідачі діють як учасники кримінального провадження, права і обов`язки яких визначені кримінальним процесуальним законом, тому спір у цій справі не може бути предметом розгляду в адміністративному суді.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 у справі № 813/1595/18.

Більше того, колегія суддів звертає увагу на те, що та обставина, що звернення позивача та відповіді на таку заяву, були надані відповідно до Закону України «Про звернення громадян», Закону України «Про інформацію» та Закону України «Про доступ до публічної інформації», не змінює суті спірних правовідносин, оскільки незалежить від того, якими нормами керувався позивач та відповідачі, звертаючись із заявою та надаючи відповіді на заяву про внесення відомостей про кримінальне порушення у ЄРДР.

Таким чином, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, про закриття провадження в цій справі, оскільки вирішення даного спору має здійснюватися у порядку, визначеному КПК України.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 31 січня 2019 року про закриття провадження у справі № 1.380.2019.006059 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення, у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді В. З. Улицький
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 24 березня 2020 року