Справа № 560/414/20
Суддя: Божук Д.А.
Дата ухвалення: 2020-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/414/20
РІШЕННЯ
іменем України
25 березня 2020 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Божук Д.А. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення Шепетівської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до управління соціального захисту населення Шепетівської міської ради, в якому просить:

- визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Шепетівської міської ради щодо визнання недійсним посвідчення інваліда війни 2 групи серії " НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_1 09.07.2019;

- зобов`язати Управління соціального захисту населення Шепетівської міської ради встановити ОСОБА_1 статус інваліда війни 2 групи на підставі поданих документів відповідно до пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та видати посвідчення відповідного зразка та нагрудний знак.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що відповідно до положень Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» 08 липня 2019 року управлінням праці та соціального захисту населення Шепетівської міської ради йому було видане посвідчення серія «Є» № НОМЕР_2 ветерана війни - інваліда війни. 08.01.2020 ним отримано лист - вимогу управління праці та соціального захисту населення Шепетівської міської ради, відповідно до якого надані документи не підтверджують факту його залучення до складу формувань Цивільної оборони, в зв`язку з чим мені необхідно повернути вказане вище посвідчення. 17 січня 2020 року в усній формі звернувся до відповідача надати письмове підтвердження про позбавлення статусу ветерана війни - інваліда війни, але в цьому йому було відмовлено. 20 січня 2020 року під час перегляду місцевої газети «День за днем», № 3 ( 1448) від 15 січня 2020 року, на сторінці «15» виявив повідомлення відповідача, відповідно до якого зазначено, що «посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни 2 групи, видане 09.07.2019 серія НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 , вважати недійсним.

Вказує, що особи, залучені до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювання пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, належать до інвалідів війни. Однак аналіз приписів пункту 9 частини другої статті 7 Закону №3551-XII свідчить про те, що вказана норма не містить вимог, які визначають порядок та форму залучення осіб до складу формувань Цивільної оборони.

Ухвалою суду від 27.01.2020 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення відповідач отримав ухвалу про відкриття провадження та позовну заяву з додатками 29.01.2020, однак своїм правом подання відзиву на позов не скористався.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Згідно розпорядження №22 від 19.08.1986 по Київському АТП 23054 направлено в с.Іллінці Чорнобильського району групу спеціалістів для підсилення ремонту і обслуговування автомобілів цементовозів і групу водіїв для перевезення вантажів (серед яких значиться ОСОБА_1 , з 20 по 30.08.1986).

Відповідно до довідки від 03.11.1992 №46, ОСОБА_1 за роботу в населених пунктах у зоні відчуження з 20.08.1986 по 23.08.1986 та з 24.08.1986 по 29.08.1986 по місцю роботи в АТП 13054 виплачена заробітна плата в розмірі 182 руб. 11 коп.

Згідно з довідкою ВАТ «Київське АТП-13054» від 21.05.2010 №38, ОСОБА_1 був безпосередньо зайнятий на роботах, що передбачені постановою ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР і ВЦСПС від 29 грудня 1987 року №1497-878 та постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦСПС від 6 червня 1986 року № 665-195, які дають право на державну пенсію на пільгових умовах відповідно до списку № 1, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року № 1173, з 20 серпня 1986 року по 30 серпня 1986 року. Час вказаної праці до 1 січня 1988 року зараховується до стажу при нарахуванні пенсії у трикратному, а у 1988 - 1990 роках у полуторному розмірі. Довідка видана на підставі розпорядження №22 від 19 серпня 1986 р. Працював в зоні відчуження.

Відповідно до довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 23.08.2019 №502, ОСОБА_1 був мобілізованим для ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС в зоні відчуження з 20.08.1986 по 30.08.1986.

21 червня 2019 року позивачу видано посвідчення серія « НОМЕР_3 учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (категорія 1).

08 липня 2019 року управлінням праці та соціального захисту населення Шепетівської міської ради позивачу було видане посвідчення серія «Є» № НОМЕР_2 ветерана війни - інваліда війни.

В подальшому, листом управління праці та соціального захисту населення Шепетівської міської ради від 08.01.2020 №01-09/45 позивача повідомлено, що управлінням праці та соціального захисту населення 23.08.2019 було направлено запит та пакет документів до Департаменту соціального захисту населення Хмельницької обласної державної адміністрації щодо правового статусу ОСОБА_1 . За результатами розгляду звернення, Департаментом соцзахисгу населення Хмельницької обласної державної адміністрації 02.09.2019 було направлено клопотання на адресу Львівської регіональної міжвідомчої експертної комісії по встановленню причинного зв`язку хвороб, що призвели до інвалідності, смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії па Чорнобильській АЕС та надання висновку відповідно до пункту 2 частини 2 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». 18.12.2019 з Департаменту соцзахисгу населення Хмельницької обласної державної адміністрації надійшов лист №2239/0/78-19 від 09.12.2019 Департаменту у справах ветеранів, осіб з інвалідністю та постраждалих внаслідок ЧАЕС Мінсоцполітики щодо звернення гр. ОСОБА_1 з висновком, що надані документи не підтверджують факт залучення заявника до складу формувань Цивільної оборони, на підставі чого управління праці та соцзахисту населення пропонує повернути видане посвідчення.

Так, зокрема, згідно листа Міністерства соціальної політики України від 09.12.2019 №2239/0/78-19 висловлено прохання перевірити підстави та правомірність видачі ОСОБА_1 посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни, оскільки документи не підтверджують факт залучення заявника до формувань Цивільної оборони.

Листом Департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків аварії Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації від 19.09.2019 №01.1-14/1156 позивача повідомлено, що інформація про залучення до формувань Цивільної оборони міститься в первинних документах (наказах чи розпорядженнях про відрядження до зони відчуження із зазначенням періоду роботи (служби) в зоні відчуження, особових рахунках, табелі обліку часу, посвідченні про відрядження, шляхових листах).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 2 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків інвалідів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 №302 (далі - Положення №302), посвідчення є документом, що підтверджує статус осіб, на яких поширюється дія Закону №3551-ХІІ.

Згідно пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" № 3551-XII до інвалідів війни належать інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Частину другу статті 7 доповнено пунктом 9 згідно із Законом №1770-IV від 15.06.2004.

Отже, для набуття статусу інваліда війни, з підстав, встановлених пунктом 9 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", окрім як факту настання в особи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, зазначений Закон містить також умову, щоб така особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.

Це пояснюється тим, що крім формувань Цивільної оборони у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС брали участь інші формування, які створювались в іншому порядку, ніж невоєнізовані формування цивільної оборони та направлялись у райони виконання робіт згідно з розпорядженнями керівників відповідних органів, відомств, організацій, установ та підприємств.

Положенням про невоєнізовані формування ЦО СРСР, затвердженим наказом начальника Цивільної оборони СРСР від 6 червня 1975 року № 90 та Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18 березня 1976 року №1111, було передбачено, що формування Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж, та їх наслідків, а також при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення.

За відсутності доказів, які б свідчили про залучення позивача до формувань Цивільної оборони для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, достатніх підстав для набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених пунктом 9 частини другої статті 7 Закону №3551-ХІІ, немає.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного суду від 27 лютого 2019 року по справі № 149/3307/16-а , від 10 жовтня 2019 року по справі №810/4584/18, 20 грудня 2019 року по справі №315/594/15-а та від 26 лютого 2020 року по справі №377/196/17.

Також суд звертає увагу на те, що у постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року по справі №542/240/17 та 27 лютого 2020 року по справі №537/5039/16-а зазначено наступне: з пояснювальної записки до проекту Закону України «Про внесення змін до статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» вбачається, що до категорії осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, законодавець запропонував відносити вузьку категорію осіб (1300 чоловік), які з перших днів аварії разом з військовослужбовцями виконували роботи у тридцятикілометровій зоні найвищого радіоактивного забруднення у складі мобільних загонів спецзахисту формувань Цивільної оборони, що знаходилися в структурі Міністерства оборони колишнього Союзу РСР, діяли за його статутом та підпорядковувалися військовому командуванню.

Крім цього, у вказаній пояснювальній записці відмічено, що перелік робіт, які провадились цими загонами, включає: проведення радіаційної розвідки, гасіння пожеж на забруднених радіонуклідами торфовищах, дезактивацію доріг, жилих та адміністративних будинків, спецобробку техніки на пунктах дезактивації, доставку дезактиваційних речовин та інші. Роботи провадились у складі військових формувань.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд зазначає, що направлення позивача на виконання робіт з ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи було оформлене документами, однак у них відсутні посилання на участь позивача у формуваннях Цивільної оборони СРСР.

Отже, докази, які позивач долучив до позовної заяви, підтверджують його статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Однак належного документального підтвердження своєї безпосередньої участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі формувань Цивільної оборони позивач не надав. Зазначене свідчить про відсутність підстав для надання позивачу статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі відповідного посвідчення.

Враховуючи висновки Верховного Суду, суд також вважає помилковими доводи позивача про те, що пункт 9 частини 2 статті 7 Закону №3551-XII не містить вимог, які визначають порядок та форму залучення осіб до складу формувань Цивільної оборони.

Отже, в задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача слід відмовити. Також, як наслідок, не підлягають задоволенню похідні позовні вимоги про зобов`язання відповідача встановити ОСОБА_1 статус інваліда війни 2 групи на підставі поданих документів відповідно до пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", та видати посвідчення відповідного зразка та нагрудний знак.

Таким чином, позов задоволенню не підлягає.

Оскільки позивач був звільненим від сплати судового збору, підстави для вирішення питання щодо судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:
в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 25 березня 2020 року

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 )
Відповідач:Управління соціального захисту населення Шепетівської міської ради (вул. Островського, 4, м.Шепетівка,Шепетівський район, Хмельницька область,30405 , код ЄДРПОУ - 03198586)

Головуючий суддя Д.А. Божук