Справа № 675/721/18
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2020-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 675/721/18

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Демчук П.В.

Суддя-доповідач - Капустинський М.М.

25 березня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Смілянця Е. С. Охрімчук І.Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 19 грудня 2019 року (рішення ухвалено у м.Ізяслав) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Замкова виправна колонія (№ 58)" про визнання дій адміністрації протиправними,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)», у якому зазначив, що він відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в державній установі «Замкова виправна колонія (№58)». Відповідно до ч.5 ст.151 КВК України засудженим до довічного позбавлення волі надається щоденна прогулянка тривалістю одна година. В ЗВК №58 на території сектору для тримання засуджених до довічного позбавлення волі розміщений окремий блок для проведення прогулянок, який складається із однотипних, однакових за розміром десяти прогулянкових двориків, обладнаних спортивними знаряддями. Дворики мають прямокутну форму, довжина стін розміром 3,6 м. х 2,1 м. Засуджений вважає, що умови щоденної прогулянки, що надається відповідачем, являються такими, що принижують його честь і гідність з огляду на незначні розміри прогулянкових двориків, монотонність їх окрасу, з подвійною решіткою над головою, що спричиняє перешкоду для потрапляння прямих сонячних променів у безхмарну погоду. Все це причиняє негативний психо-емоційний стан засудженого, не відповідає меті покарання засуджених до довічного позбавлення волі та не може впливати позитивно на їх виправлення. Враховуючи викладене, позивач просить визнати протиправним поміщення його до щоденної прогулянки протягом однієї години до прогулянкових двориків, які за сукупністю ознак не можуть бути визнані належними для цілей їх існування та які за сукупністю ознак спричиняють негативний вплив на здоров`я засудженого.

Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 19 грудня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в Державній установі «Замкова виправна колонія (№58)» .

В ЗВК №58 на території сектору для тримання засуджених до довічного позбавлення волі розміщений окремий блок для проведення прогулянок, який складається із однотипних, однакових за розміром десяти прогулянкових двориків, обладнаних спортивними знаряддями. Дворики мають прямокутну форму, довжина стін розміром 3,6 м. х 2,1 м.

Засуджений вважає, що умови щоденної прогулянки, що надається відповідачем, являються такими, що принижують його честь і гідність з огляду на незначні розміри прогулянкових двориків, монотонність їх окрасу, з подвійною решіткою над головою, що спричиняє перешкоду для потрапляння прямих сонячних променів у безхмарну погоду.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.3 ст.63 Конституції України засуджений користується всіма правами людини і громадянина, за винятком обмежень, які визначені законом і встановлені вироком суду.

Відповідно до ст.1 КВК України кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.

Завданнями кримінально-виконавчого законодавства України є визначення принципів виконання кримінальних покарань, правового статусу засуджених, гарантій захисту їхніх прав, законних інтересів та обов`язків; порядку застосування до них заходів впливу з метою виправлення і профілактики асоціальної поведінки; системи органів і установ виконання покарань, їх функцій та порядку діяльності; нагляду і контролю за виконанням кримінальних покарань, участі громадськості в цьому процесі; а також регламентація порядку і умов виконання та відбування кримінальних покарань; звільнення від відбування покарання, допомоги особам, звільненим від покарання, контролю і нагляду за ними.

Відповідно до ч.2 ст.7 КВК України засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 8 КВК України засуджені мають право на належне матеріально-побутове забезпечення у порядку, встановленому цим Законом та нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України.

Частиною 1 статті 102 КВК України передбачено, що режим у виправних і виховних колоніях - це встановлений законом та іншими нормативно-правовими актами порядок виконання і відбування покарання, який забезпечує ізоляцію засуджених; постійний нагляд за ними; виконання покладених на них обов`язків; реалізацію їхніх прав і законних інтересів; безпеку засуджених і персоналу; роздільне тримання різних категорій засуджених; різні умови тримання засуджених залежно від виду колонії; зміну умов тримання засуджених.

Відповідно до ч.2 ст.150 КВК України засуджені до довічного позбавлення волі тримаються окремо від інших засуджених, крім тих, які після відбуття десяти років покарання у приміщеннях камерного типу переведені до звичайних жилих приміщень колонії максимального рівня безпеки.

На осіб, які відбувають довічне позбавлення волі, поширюються права і обов`язки засуджених до позбавлення волі, передбачені статтею 107 цього Кодексу (ч.2 ст.151 КВК України).

Згідно з п.5 ч.5 ст.151 КВК України засудженим надається щоденна прогулянка тривалістю одна година.

У дільниці посиленого контролю виправних колоній мінімального рівня безпеки із загальними умовами тримання і виправних колоній середнього рівня безпеки засуджені тримаються в ізольованих жилих приміщеннях, а в дільниці посиленого контролю виправних колоній максимального рівня безпеки - у приміщеннях камерного типу (ч.2 ст.97 КВК України).

Правила внутрішнього розпорядку установ виконання покарань затверджено наказом Міністерства юстиції України від 29.12.2014 №2186/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 30.10.2014 за №1656/26433 (по тексту - Правила).

Наказом Міністерства юстиції України від 28.08.2018 №2823/5, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.09.2018 за №1010/32462, затверджено Правила внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, які набрали чинності з 14.09.2018 (далі - Правила №2823/5).

Порядок утримання та встановлені обмеження для засуджених, які знаходяться в дільницях посиленого контролю, передбачені розділом ХХХІІ Правил. Відповідно до п.1,2 вказаного розділу у дільницях посиленого контролю виправних колоній засуджені тримаються в умовах суворої ізоляції від інших засуджених, яка поєднується із застосуванням до них обмежень, передбачених режимом відбування покарання, а також заходів виховного впливу. У дільницях посиленого контролю виправних колоній мінімального рівня безпеки із загальними умовами тримання та середнього рівня безпеки засуджені розміщуються у звичайних жилих приміщеннях, а в дільницях посиленого контролю виправних колоній максимального рівня безпеки - у ПКТ.

Засуджені, які тримаються у дільниці посиленого контролю, не мають права виходу з жилих приміщень та ПКТ, за винятком виходу на роботу та проведення прогулянок у встановлений розпорядком дня час, а також у випадках надання їм побачень, медичного обстеження та стаціонарної медичної допомоги, відвідування кімнати для виховної роботи. Миття цих засуджених здійснюється за окремим графіком.

Дані положення кореспондують з розділом ХХХІІ Правил №2823/5.

Наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 28.07.2005р. №124, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.08.2005 за №881/11161, затверджено Положення про сектор максимального рівня безпеки при виправній колонії середнього рівня безпеки (далі - Положення).

Пунктом 1.2 Положення встановлено, що Сектор є структурним підрозділом виправної колонії середнього рівня безпеки, на території якої він створений, і розташовується в ізольованому (локальному) секторі житлової зони колонії на базі капітально побудованих приміщень камерного типу.

Додатком до Положення є Типові правила щодо обладнання секторів для тримання засуджених до довічного позбавлення волі, відповідно до пункту 1 яких ці правила застосовуються для обладнання нових та реконструкції і капітального ремонту діючих секторів максимального рівня безпеки. При облаштуванні секторів, крім цих правил, необхідно також керуватися вимогами державних будівельних норм, державних стандартів України, державними протипожежними та санітарними нормами при будівництві, а також вимогами відомчих нормативно-правових актів, що регламентують це питання.

Пунктом 3 Типових правил передбачено, що прогулянкові дворики розміщуються на території сектору або на даху будівлі з ПКТ і будуються з розрахунку 3 кв. м на одну особу і не менше ніж на 25% від загальної кількості місць для засуджених у секторі. Площа кожного прогулянкового дворика має бути не менше ніж 12 кв. м.

Для захисту від атмосферних опадів установлюється дашок, який виноситься на 1 м з боку зовнішньої стіни всередину дворика. Огорожа прогулянкових двориків будується висотою не менше ніж 3 м і виконується з цегли або залізобетону.

Зверху прогулянкових двориків установлюються металеві ґрати з дроту діаметром не менше 12 мм з розрізом вічка 150х150 мм, а на відстані 700-1000 мм над ними - металева сітка. Внутрішня поверхня огорожі прогулянкових двориків штукатуриться.

Як вбачається з акту державної приймальної комісії від 26 липня 2005 року, відповідно до якого закінчений реконструкцією режимний корпус по створенню сектору максимального рівня безпеки для тримання осіб засуджених до довічного позбавлення волі Замкової виправної колонії №58 прийнято в експлуатацію.

Як встановлено судом першої інстанції, будівельно-технічна документація на прогулянкові дворики сектору довічного позбавлення волі відсутня.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що у секторі максимального рівня безпеки Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» знаходяться 10 прогулянкових двориків приблизно однакової величини. Відповідно до план-схеми прогулянкового дворика, складеної спеціалістом, внутрішні розміри приміщення становлять 3600 мм х 2030 мм, таким чином, площа прогулянкового дворика становить 7,3 кв.м., що не відповідає п.3 Типових правил. У решті вимог відповідно до Типових правил порушень щодо побудови прогулянкових двориків не вбачається.

Разом із тим, колегія суддів наголошує, що Сектор максимального рівня безпеки для тримання осіб засуджених до довічного позбавлення волі Замкової виправної колонії №58 прийнято в експлуатацію 26 липня 2005 року, тобто, до видання Державним департаменту України з питань виконання покарань наказу №124, яким визначена площа прогулянкових двориків у секторі в розмірі 12 кв.м.

Крім того, слід зазначити, що наказ Державного департаменту України з питань виконання покарань №124 від 28 липня 2005 року втратив чинність з 01.11.2019 р. на підставі наказу Міністерства юстиції України №3172/5 від 15.10.2019 року.

Відповідно до ч.1-3 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315,316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 19 грудня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 25 березня 2020 року.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Смілянець Е. С. Охрімчук І.Г.