Справа № 818/1523/18
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2020-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 лютого 2020 р. Справа № 818/1523/18
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Шевченко І.Г.,
за участю секретаря судового засідання - Мельник О.П.,
представника позивача - Похилько Л.В.,
представника відповідача - Мулик К.К.,
представника третьої особи - Савченко С.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" до офісу великих платників податків Державної податкової служби в особі Харківського управління Офісу великих платників податків Державної податкової служби, третя особа - Головне управління ДПС у Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення,-
В С Т А Н О В И В:
Також зазначає, що з розрахунку пені, доданого до оскаржуваного рішення, вбачається, що день фактичної сплати включається до періоду нарахування пені. Однак, це суперечить положенням п.13 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», відповідно до якого пеня має нараховуватись за кожен день прострочення платежу до дня його фактичного сплати.
Ухвалою суду від 04.05.2018 вказану позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 24.05.2018 (т.1, а.с.2).
Представником відповідача було подано відзив на позовну заяву (т.1, а.с.65), в якому просив відмовити у задоволенні позову, оскільки одночасне застосування за несвоєчасну сплату єдиного внеску штрафних санкцій та пені прямо передбачено законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а також визначено формою рішення, що є додатком до Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджені наказом Мінфіну від 20.04.2015 №449.
Тобто, прострочення розпочалося 21.04.2017, перша сплата відбулася 05.07.2017 (у цей день сплата відбувалася декількома платіжними дорученнями, частина з яких зарахована у рахунок погашення недоїмки за попередній період, а частина була зарахована у рахунок погашення недоїмки по спірному рішенню), остаточна сплата відбулася 28.12.2017.
Таким чином, вважає, що подвійного притягнення до адміністративно-правової відповідальності не відбувалося.
Також стверджує, що законодавством з єдиного соціального внеску чітко визначено, що день сплати (погашення) недоїмки з єдиного внеску враховується при розрахунку кількості днів прострочення для нарахування пені.
За клопотанням представника позивача (т.1, а.с.40-42) ухвалою суду від 24.05.2018 було зупинено провадження у справі до вирішення та набрання законної сили судовим рішенням у справі №818/1293/17 за позовом ПАТ «Сумське НВО» до Харківського управління Офісу ВПП ДФС України, Державної фіскальної служби України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, визнання протиправним та скасування рішення (т.1, а.с.71-72).
Ухвалою суду від 01.10.2019 провадження у справі було поновлено та призначено підготовче засідання у справі в режимі відеоконференції на 15.10.2019 (т.1, а.с.89), в якому за клопотанням представника позивача було оголошено перерву до 05.11.2019 (т.1 а.с.104). Крім того, в судовому засіданні 15.10.2019 за клопотанням представника позивача (т.1 а.с.97-103) ПАТ «Сумське НВО» було замінено правонаступником - акціонерне товариство «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» (далі позивач, АТ «Сумське НВО»).
24.10.2019 представником позивача було подано до суду заяву про зміну (доповнення) підстав позову (т.1, а.с.107-209), відповідно до якого представник АТ «Сумське НВО» додатково відмітив, що за приписами ч.13 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» нарахування пені, передбаченої цим Законом, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня фактичної сплати (перерахування) включно. У разі оскарження платником єдиного внеску вимоги про сплату недоїмки нарахування пені зупиняється з дня подання скарги до органу доходів і зборів або позову до суду.
Однак, з оскаржуваного рішення вбачається, що нарахування пені здійснено відповідачем, в тому числі, й за період, по якому позивач здійснював оскарження вимог про сплату недоїмки як в адміністративному, так і в судовому порядку.
Відтак, вважає, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням вимог ч. 13 ст. 25 вказаного Закону.
Представник Харківського управління Офісу ВПП ДФС України подав на заяву про зміну підстав позову відзив (т.1, а.с.210-224), в якому з посиланням на пункт 6 частини першої статті 1, ч.ч.2,3,4 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», заперечував проти додаткових підстав позову та відмічав, що дійсно у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів. Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.
В той же час, відповідно до Порядку розгляду контролюючими органами скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2015 № 1124, вимога про сплату боргу (недоїмки) не підлягає адміністративному оскарженню в частині сум недоїмки, які виникли на підставі поданих звітів щодо сум нарахованого єдиного внеску. Скаржник має право оскаржити в суді вимогу, рішення про нарахування пені та накладення штрафу в будь-який момент після отримання відповідної вимоги або рішення.
При цьому, вимоги про сплату боргу (недоїмки), на які посилається позивач у заяві (доповненні) підстав позову, не містили визначених контролюючим органом сум єдиного внеску, а містили заборгованість із сплати єдиного внеску, яка виникла на підставі поданих АТ «Сумське НВО» звітів. Тобто, позивач не може бути не згодним із самостійно визначеною до сплати сумою єдиного внеску.
Окремо наголошує, що документом, який є підставою для нарахування спірної пені, є звіти платника АТ «Сумське НВО» за березень-серпень 2017 року щодо нарахування єдиного внеску, а не вимоги про сплату боргу (недоїмки). На підставі зазначених позивачем вимог нарахування єдиного внеску в інтегрованій картці не проводилися. Пеня на вимоги не нараховувалася.
Додатково стверджує, що при оскарженні вимоги про сплату недоїмки, яка винесена на підставі самостійно визначених сум єдиного соціального внеску, не передбачено зупинення нарахування пені, оскільки пеня взагалі в цьому випадку не нараховується. Натомість, у разі донарахування єдиного соціального внеску контролюючим органом за актом перевірки, винесена вимога про сплату боргу (недоїмки) відображається в ІКП та відбуваються нарахування по ній. Саме у разі несплати сум, зазначених в такій вимозі, розпочинається нарахування пені. Та у разі оскарження вимоги про донараховані суми єдиного внеску за актами документальних перевірок автоматично зупиняється нарахування пені в картці платника, оскільки в цьому разі пеня нараховується саме на вимогу.
Представником позивача подано відповідь на відзив (т.1, а.с.228-231), відповідно до якої представник АТ «Сумське НВО» не погодилася із доводами представника відповідача, викладеними у відзиві на заяву про зміну підстав позову, та вказала, що відповідно до приписів Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449, платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок, задекларований у звіті є єдиного внеску за відповідний місяць. В свою чергу, орган доходів і зборів у разі виявлення своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки) за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи).
При цьому, не має значення природа виникнення такої недоїмки, як то нарахування сум єдиного внеску самим платником або ж донарахування сум єдиного внеску контролюючим органом на підставі акта перевірки.
Платник може нарахувати тільки суму єдиного внеску, навіть у разі виявлення несвоєчасно нарахованих та/або сплачених сум, про що зазначає у звітності, контролюючий орган обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки).
Отже, в силу приписів законодавства розрахувати недоїмку зі сплати єдиного внеску може виключно орган доходів і зборів.
У разі ж оскарження платником єдиного внеску вимоги про сплату недоїмки нарахування пені зупиняється з дня подання скарги до органу доходів і зборів або позову до суду.
Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання від 05.11.2019, було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 26.11.2019 (т.1, а.с.238), яке за клопотаннями представника позивача (т.1, а.с.241, т.2, а.с.9) ухвалою суду від 26.11.2019 було відкладено, спочатку на 17.12.2019, а згодом на 27.01.2020 (т.1, а.с.247, т.2, а.с.11).
Крім того, представник відповідача подав до суду додаткові пояснення у справі (т.1, а.с.242-246), в яких вказав, що сума пені у розмірі 3353108,07грн., яку АТ «СМНВО» заявляє до скасування, не є такою, що нарахована за період з 17.07.2017 по 26.12.2017, а нарахована значно за більший період. На підтвердження надав розрахунок від 08.02.2018 щодо нарахування пені з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
В судовому засіданні 27.01.2020 до участі у розгляді справи було залучено Головне управління Державної податкової служби у Сумській області (далі - третя особа, ГУ ДПС у Сумській області) як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 19.02.2020 (т.2, а.с.35).
Представником ГУ ДПС у Сумській області було подано до суду пояснення (т.2, а.с.40-42), відповідно до якого вважав позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, з підстав, викладених у відзиві відповідача.
Представник позивача подав уточнену заяву про зміну (доповнення) підстав позову (т.2, а.с.62-67), в якій відмітив, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню в тому числі в частині нарахування пені у розмірі 3353108,07грн., оскільки у разі оскарження платником єдиного внеску вимоги про сплату недоїмки нарахування пені зупиняється з дня подання скарги до органу доходів і зборів або позову до суду. Однак, з оскаржуваного рішення вбачається, що нарахування пені здійснено відповідачем, в тому числі, й за період, по якому позивач здійснював оскарження вимог про сплату недоїмки як в адміністративному, так і в судовому порядку. Відтак, вважає, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням вимог ч. 13 ст. 25 вказаного Закону.
В судовому засіданні 19.02.2020 було замінено відповідача - Харківське управління Офісу ВПП ДФС України його правонаступником - Харківське управління Офісу ВПП ДПС України та з метою надання часу відповідачу для ознайомлення з доказами, надісланими на адресу відповідача, в засіданні оголошено перерву до 27.02.2020 (т.2, а.с.96-97).
Також представником відповідача надавались додаткові пояснення, в яких останній просив врахувати при розгляді справи практику Другого апеляційного адміністративного суду та Верховного Суду (т.2 а.с.4-8,115-119).
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити з підстав, викладених у позові, заяві про зміну підстав позову та уточненій заяві про зміну підстав позову, відповіді на відзив.
Представник відповідача заперечувала проти позовних вимог, просила суд у їх задоволенні позову відмовити з підстав, викладених у позові, додаткових поясненнях.
Представник третьої особи також заперечувала проти позову та просила суд відмовити у задоволенні вимог.
Заслухавши пояснення представників учасників справи, дослідивши наявні матеріали справи, заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
В судовому засіданні було встановлено, що позивач зареєстрований як юридична особа та в спірний період перебував на обліку у відповідача як платник податків і зборів (т.1, а.с.27-29,98-103).
12.04.2017 позивачем подано звіт про суми нарахованої суми заробітної плати (доходу, грошового забезпечення. допомоги, надбавки, компенсації) застрахованих осіб та суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, яким визначено розмір єдиного внеску за березень 2017 року у розмірі 6958766,82грн. (граничний строк сплати 20.04.2017) сплачена у період з 05.07.2017 по 31.07.2017 (т.1, а.с.119-136, т.2, а.с.100-113).
18.05.2017 відповідачем сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ю-230-50 на суму 19 496 197,79грн. (т.1, а.с.118).
Позивач вказував, що до цієї суми увійшло нарахування єдиного внеску за березень 2017року у розмірі 6 958 766,82грн., лютий 2017року у розмірі 6513942,66грн., частково за січень 2017рооку у розмірі 6 023 488,31грн.
31 травня 2017 року позивачем оскаржено вимогу в адміністративному порядку, при цьому в скарзі вказано про те, що при винесені вимоги не враховані здійснені платежі у розмірі3224805,75грн. (т.2, а.с.79-80).
За результатами розгляду скарги ДФС України прийнято рішення від 27.06.2017, яким скаргу залишено без задоволення, а вимогу без змін. Вказане рішення отримано позивачем 03.07.2017 (т.2, а.с.80-82,83).
Не погодившись з вказаним рішенням, позивач 17.07.2017 оскаржив вимогу в судовому порядку (т.1, а.с.137-138), однак, постановою суду від 15.08.2017 у задоволенні позову було відмовлено (т.1, а.с.140-141).
15.05.2017 позивачем подано звіт про суми нарахованої суми заробітної плати (доходу, грошового забезпечення. допомоги, надбавки, компенсації) застрахованих осіб та суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, яким визначено розмір єдиного внеску за квітень 2017 року у розмірі 6 792 312,72грн. (граничний строк сплати 22.05.2017) сплачена у період з 31.07.2017 по 05.09.2017 (т.1, а.с.141-146, т.2, а.с.100-113).
15.06.2017 відповідачем сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ю-230-50 на суму 19 662793,00грн.(т.1,а.с.142).
Позивач вказував, що до цієї суми увійшло нарахування єдиного внеску за квітень 2017року у розмірі 6 792 312,72грн., березень 2017року у розмірі 6958 766.82грн., частково за лютий 2017року у розмірі 5 911 713,46грн.
03 липня 2017 року позивачем оскаржено вимогу в адміністративному порядку, при цьому в скарзі вказано про те, що при винесені вимоги не враховані здійснені платежі у розмірі 289087грн. (т.1, а.с.147-148).
За результатами розгляду скарги ДФС України прийнято рішення від 01.08.2017, яким скаргу залишено без задоволення, а вимогу без змін. Вказане рішення отримано позивачем 07.08.2017 (т.1, а.с.149-150).
Не погодившись з вказаним рішенням, позивач 10.08.2017 оскаржив вимогу в судовому порядку (т.1, а.с.151-152), однак, постановою суду від 05.09.2017 у задоволенні позову було відмовлено (т.1, а.с.154-155). Судове рішення набрало законної сили 13.11.2017 (т.1, а.с.156).
15.06.2017 позивачем подано звіт про суми нарахованої суми заробітної плати (доходу, грошового забезпечення. допомоги, надбавки, компенсації) застрахованих осіб та суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, яким визначено розмір єдиного внеску за травень 2017 року у розмірі 6 348 903,17грн. (граничний строк сплати 20.06.2017) сплачена у період з 05.09.2017 по 18.10.2017 (т.1, а.с.158-161, т.2, а.с.100-113).
14.07.2017 відповідачем сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ю-230-50 на суму 22 536403,05грн.(т.1, а.с.157).
Позивач вказував, що до цієї суми увійшло нарахування єдиного внеску за травень 2017року у розмірі 6 348 903,17грн., квітень 2017року у розмірі 6792 312,72грн., березень 2017року у розмірі 6 958 766.82грн., частково за лютий 2017року у розмірі 2436420,34грн.
28 липня 2017 року позивачем оскаржено вимогу в адміністративному порядку, при цьому в скарзі вказано про те, що при винесені вимоги не враховані здійснені платежі у розмірі 3265970грн. (т.2, а.с.84-85).
За результатами розгляду скарги ДФС України прийнято рішення від 22.08.2017, яким скаргу залишено без задоволення, а вимогу без змін. Вказане рішення отримано позивачем 28.08.2017 (т.2, а.с.86-88).
Крім того, позивач 10.08.2017 оскаржив вимогу в судовому порядку (т.1, а.с.162-163), однак, постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 11.12.2017 у задоволенні позову було відмовлено (т.1, а.с.167-168).
19.07.2017 позивачем подано звіт про суми нарахованої суми заробітної плати (доходу, грошового забезпечення. допомоги, надбавки, компенсації) застрахованих осіб та суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, яким визначено розмір єдиного внеску за червень 2017 року у розмірі 6 611 010.70грн. (граничний строк сплати 20.07.2017) сплачена у період з 18.10.2017 по 06.11.2017 (т.1, а.с.170-173, т.2, а.с.100-113).
03.08.2017 відповідачем сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ю-230-50 на суму 24 701907,05грн.(т.1, а.с.169).
Позивач вказував, що до цієї суми увійшло нарахування єдиного внеску за червень 2017р. у розмірі 6 611 010,70грн., травень 2017року у розмірі 6348903,17грн., квітень 2017року у розмірі 6792 312,72грн., частково за березень 2017року у розмірі 4 949 680,46грн.
За результатами розгляду скарги ДФС України прийнято рішення від 20.09.2017, яким зазначено, що вимога в частині штрафних санкцій та пені підлягає скасуванню та вимогу вважати відкликаною, зобов`язавши відповідача сформувати та направити нову вимогу. Вказане рішення отримано позивачем 12.12.2017 (т.1, а.с.178-189).
18.08.2017 позивачем подано звіт про суми нарахованої суми заробітної плати (доходу, грошового забезпечення. допомоги, надбавки, компенсації) застрахованих осіб та суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, яким визначено розмір єдиного внеску за липень 2017 року у розмірі 6 880 419,87грн. (граничний строк сплати 21.08.2017) сплачена у період з 06.11.2017 по 07.12.2017 (т.1, а.с.191-195, т.2, а.с.100-113).
12.09.2017 відповідачем сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ю-230-50 на суму 20 988220,31грн.(т.1, а.с.190).
Позивач вказував, що до цієї суми увійшло нарахування єдиного внеску за липень 2017року у розмірі 6 880 419,87грн., червень 2017р. у розмірі 6611010,70грн., травень 2017року у розмірі 6 348903.17грн., частково за квітень 2017року у розмірі 1147886,57грн.
02 жовтня 2017 року позивачем оскаржено вимогу в адміністративному порядку, при цьому в скарзі вказано про те, що при винесені вимоги не враховані здійснені платежі у розмірі 1562582грн. (т.1, а.с.196-197).
За результатами розгляду скарги ДФС України прийнято рішення від 14.11.2017, яким скаргу залишено без задоволення, а вимогу без змін. Вказане рішення отримано позивачем 17.11.2017 (т.1, а.с.198-199).
13.09.2017 позивачем подано звіт про суми нарахованої суми заробітної плати (доходу, грошового забезпечення. допомоги, надбавки, компенсації) застрахованих осіб та суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, яким визначено розмір єдиного внеску за серпень 2017 року у розмірі 6 560 851.40грн. (граничний строк сплати 20.09.2017р.) сплачена у період з 07.12.2017 по 28.12.2017 (т.1, а.с.201-203, т.2, а.с.100-113).
12.10.2017 відповідачем сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ю-230-50 на суму 21 106032,99грн. (т.1, а.с.200).
Позивач вказував, що до цієї суми увійшло нарахування єдиного внеску за серпень 2017року у розмірі 6 560 851,40грн., липень 2017року у розмірі 6880 419,87грн., червень 2017р. у розмірі 6611010,70грн., частково за травень 2017року у розмірі 1053751,02грн.
31 жовтня 2017 року позивачем оскаржено вимогу в адміністративному порядку, при цьому в скарзі вказано про те, що при винесені вимоги не враховані здійснені платежі у розмірі 463350грн. (т.1, а.с.204-205).
За результатами розгляду скарги ДФС України прийнято рішення від 21.12.2017, яким скаргу залишено без задоволення, а вимогу без змін. Вказане рішення отримано позивачем 26.12.2017 (т.1, а.с.207-209).
При цьому, пеня у розмірі 3 817 159,68грн. нарахована за період з 05.07.2017 по 28.12.2017.
Позивач, не погодившись з даним рішенням, звернулася зі скаргою до Державної фіскальної служби України від 19.02.2018 №18-7/215 (т.1, а.с.21-23), за результатами розгляду якої Державною фіскальною службою України прийнято рішення про результати розгляду скарги від 21.03.2018 №9921/6/99-99-11-02-02-25 (т.1, а.с.24-26), яким рішення залишено без змін, а скаргу без задоволення.
Надаючи правові відносини, що склались в даному випадку між сторонами суд виходить з наступного.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VІ (далі Закон №2464-VІ).
Згідно з частиною другою статті 2 Закону №2464-VІ виключно ним визначаються принципи збору та ведення обліку єдиного внеску, платники єдиного внеску, порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, розмір єдиного внеску, орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність, склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.
Відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 6 Закону №2464-VІ платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Згідно з абзацом першим частини восьмої статті 9 Закону №2464-VІ (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.
У силу вимог частини одинадцятої статті 9 Закону №2464-VІ у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Відповідно до ч. 12 ст. 9 Закону №2464-VІ єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.
Відтак, виконати обов`язок щодо сплати єдиного внеску позивач, як платник єдиного внеску, повинен був до 20 числа наступного місяця, в якому нарахований такий внесок.
В разі недотримання такого обов`язку нарахована платником сума єдиного внеску, стає недоїмкою (сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом (пункт 6 частини першої статті 1 Закону №2464-VІ)).
В свою чергу стаття 25 Закону №2464-VІ (тут і далі - в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачає заходи впливу та стягнення в разі недотримання платником обов`язку щодо сплати єдиного внеску.
Згідно з частиною третьою цієї статті суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.
За несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум (п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону №2464-VІ).
Відповідно до частини десятої статті 25 Закону №2464-VІ на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.
Отже, в разі несплати єдиного внеску у строки, встановлені чинним законодавством, відбувається нарахування пені з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.
Виходячи із положень частини четвертої статті 25 Закону №2464-VІ орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.
У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку. Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску. Орган доходів і зборів, який розглядає скаргу платника єдиного внеску, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його платнику єдиного внеску протягом 30 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника єдиного внеску поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку. Якщо протягом цього строку вмотивоване рішення органом доходів і зборів не надсилається платнику єдиного внеску, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника єдиного внеску.
За правилами частини тринадцятої статті 25 Закону №2464-VІ нарахування пені, передбаченої цим Законом, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно.
У разі оскарження платником єдиного внеску вимоги про сплату недоїмки нарахування пені зупиняється з дня подання скарги до органу доходів і зборів або позову до суду.
Отже, аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) є передумовою зупинення нарахування пені.
Посилаючись на вказані норми, представник позивача, стверджує, що нарахування пені у розмірі 1902327,72грн. за період з березня 2017р. по серпень 2017р. (т.2, а.с.62-66,73-78) відповідачем було здійснено протиправно, оскільки передумовою винесення оскаржуваного рішення було прийняття вимог про сплату боргу (недоїмки), які оскаржувались як в адміністративному, так і в судовому порядку, у зв`язку з чим на період оскарження вимог нарахування пені повинно було бути зупинено .
Однак, суд не може погодитись з вказаними доводами представника позивача, враховуючи наступне.
Відповідно, в тому числі до ст. 25 Закону №2464-VІ наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449 було затверджено Інструкцію про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - Інструкція № 449 (тут і далі в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), відповідно до п. 3 розділу VI якої передбачено, що органи доходів і зборів надсилають вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:
дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів;
платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;
платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.
Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів (п. 4 р. VI Інструкції № 449).
Згідно із п.5 р.VІ Інструкції № 449, протягом 10 календарних днів із дня одержання вимоги про сплату боргу (недоїмки) платник зобов`язаний сплатити зазначені у пункті 1 вимоги суми недоїмки, штрафів та пені.
Відповідно до п.5 Розділу VІІ Інструкції № 449 на суму недоїмки платнику єдиного внеску нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка на суму фактично сплаченої недоїмки за кожний день прострочення платежу.
Нарахування пені починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно.
Документи, які є підставою для нарахування пені:
документи, що підтверджують суму єдиного внеску та строк його сплати, - звіт платника щодо нарахування єдиного внеску (з додатним значенням);
вимога про донараховані суми єдиного внеску за актами документальних перевірок або повідомленням-розрахунком;
рішення суду.

В даному випадку, як встановлено в судовому засіданні, документами, які стали підставою для нарахування спірної пені, є звіти платника АТ «Сумське НВО» за періоди березень-серпень 2017р., а не вимоги про сплату боргу (недоїмки). Про це свідчить також доданий до оскаржуваного рішення розрахунок фінансової санкції та пені (т.1, а.с.9-13). При цьому, сума недоїмки, на яку нараховувалась пеня, не є такою, що розрахована контролюючим органом. Дана сума проведена (нарахована) відповідно до інтегрованої картки платника на підставі звітів позивача (т.2, а.с.100-113). Тобто обов`язок сплатити задекларованих сум єдиного внеску за спірний період виник у АТ «Сумське НВО» по граничному строку сплати (20.04.2017, 22.05.2017, 20.06.2017, 20.07.2017, 21.08.2017, 20.09.2017), а не у 10-ти денний термін після отримання вимог.

Так, строк сплати єдиного внеску за березень 2017р. припадав на 20.04.2017 , тому нарахування пені розпочалось 21.04.2017 та закінчилось 31.07.2017 (у день повного погашення); за квітень 2017р. - 22.05.2017, тому нарахування пені розпочалось 23.05.2017 та закінчилось 05.09.2017 (у день повного погашення); за травень 2017р. - 20.06.2017, тому нарахування пені розпочалось 21.06.2017 та закінчилось 18.10.2017 (у день повного погашення); за червень 2017р. - 20.07.2017, тому нарахування пені розпочалось 21.07.2017 та закінчилось 06.11.2017 (у день повного погашення); за липень 2017р. - 21.08.2017, тому нарахування пені розпочалось 22.08.2017 та закінчилось 07.12.2017 (у день повного погашення); за серпень 2017р. - 20.09.2017, тому нарахування пені розпочалось 21.09.2017 та закінчилось 28.12.2017 (у день повного погашення).

За період оскарження вимог обов`язок сплатити підприємством позивача самостійно задекларованих сум єдиного внеску не припинявся. Для припинення нарахування пені необхідно оскаржити документ, на підставі якого вона нарахована (сума недоїмки буде вилучена з інформаційної системи органу доходів і зборів, що припинить нарахування пені на період оскарження). Спірна пеня нарахована на підставі звітів за спірний період, а відтак не може бути вилучена з облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів через оскарження вимог.

Тобто, як встановлено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, фактичною підставою нарахування пені була саме несплата у встановлені законодавством строки визначених у звітах за спірний період з березня 2017р. по серпень 2017р. сум єдиного внеску (за березень 2017р. у сумі 6958766,82грн., квітень 2017р. у сумі 6792312,72грн., травень 2017р. у сумі 6348903,17грн., червень 2017р. у сумі 6611010,70грн., липень 2017р. у сумі 6880419,87грн., серпень 2017р. у сумі 6560851,40грн.), а не, як вказує представник позивача, - несплата сум єдиного внеску, визначених у вимогах про сплату боргу №Ю-230-50 від 18.05.2017 на суму 19496197,79грн. (т.1, а.с.118), від 15.06.2017 на суму 19662793,00грн.(т.1,а.с.142), від 14.07.2017 на суму 22 536403,05грн. (т.1, а.с.157), від 03.08.2017 на суму 24701907,05грн.(т.1, а.с.169), від 12.09.2017 на суму 20 988220,31грн. (т.1, а.с.190), від 12.10.2017 на суму 21 106032,99грн. (т.1, а.с.200).

Оскаржуючи в адміністративному та судовому порядку вимоги №Ю-230-50 від 18.05.2017 на суму 19496197,79грн. (т.1, а.с.118), від 15.06.2017 на суму 19662793,00грн.(т.1,а.с.142), від 14.07.2017 на суму 22 536403,05грн. (т.1, а.с.157), від 12.09.2017 на суму 20 988220,31грн. (т.1, а.с.190), від 12.10.2017 на суму 21 106032,99грн. (т.1, а.с.200), позивач фактично не погоджувався із визначеними у них розмірами недоїмки станом на день формування вимог, зокрема: у розмірі 3224805,75грн. у зв`язку із сплатою єдиного внеску за період з 01 по 17 травня 2017р. (вимога від 18.05.2017 на суму 19496197,79грн. (т.1, а.с.118, т.2, а.с.79); у розмірі 289087грн. у зв`язку із сплатою єдиного внеску за період з 01 по 15 червня 2017р. (вимога від 15.06.2017 на суму 19662793,00грн.(т.1,а.с.142,147); у розмірі 3265970грн. у зв`язку із сплатою єдиного внеску за період з 01 по 14 липня 2017р. (вимога від 14.07.2017 на суму 22 536403,05грн. (т.1, а.с.157,т.2, а.с.84); у розмірі 1562582грн. у зв`язку із сплатою єдиного внеску за період з 01 по 12 вересня 2017р. (вимога від 12.09.2017 на суму 20 988220,31грн. (т.1, а.с.190,196); у розмірі 463350грн. у зв`язку із сплатою єдиного внеску за період з 01 по 12 жовтня 2017р. (вимога від 12.10.2017 на суму 21 106032,99грн. (т.1, а.с.200, 204-205). При цьому в матеріалах справи відсутні докази, які б підтвердили, що саме на ці суми єдиного внеску нараховувалась пеня (т.1, а.с.9-13, т.2, а.с.73-78, 100-113). Оскаржуючи вимогу від 03.08.2017 на суму 24701907,05грн.(т.1, а.с.169) представник не був згоден у включення до неї суми фінансових санкцій, які були визначені відповідачем рішенням від 17.07.2017 (т.1, а.с.14). При цьому, як вбачається з оскаржуваного рішення та розрахунку до нього, пеня на суми фінансових санкцій, визначені рішенням від 17.07.2017 також не нараховувалась.

Як свідчать змісти скарг та позовних заяв, позивач, подаючи скарги в адміністративному порядку на вимоги, а також позови до суду не ставив під сумнів правильність визначення недоїмки у інших частинах вимог, в тому числі й тієї, що визначена ним самостійно у звітах за спірний період з березня 2017р. по серпень 2017р.

Згідно з розрахунком пені (т.1, а.с.9-13), пеня нараховувалась саме на недоїмку починаючи з наступного дня, що настав за граничним строком сплати суми єдиного внеску, що самостійно задекларовані позивачем за період березень 2017р.-серпень 2017р. Під час судового розгляду позивач не спростовував обставину наявності у нього боргу відповідно до поданих ним звітів за спірний період.

Крім того, у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею (ч.2 ст. 25 Закону №2464-VІ).

За таких обставин, доводи представника позивача з приводу протиправності оскаржуваного рішення в частині нарахування пені суд не приймає до уваги.

При цьому висновки суду в цій частині узгоджуються з правовою позицією, викладеної Верховним Судом у справі №480/1150/19 (постанова від 11.02.2020).

В обґрунтування своєї позиції представник позивача також наголошує на тому, що оскаржуваним рішенням відповідач двічі притягнув АТ «Сумське НВО» до адміністративно-правової відповідальності та одночасно за період з 21.04.2017 по 28.12.2017 застосував і штраф і пеню. Крім того, період нарахування санкцій в оскаржуваному рішенні частково охоплює нарахування санкцій у рішенні від 17.07.2017 (т.1, а.с.14), а саме період з 21.01.2017 по 05.07.2017.

Вказані доводи суд також не приймає до уваги, враховуючи наступне.

Платники єдиного внеску зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця (ч. 8 ст. 9 Закону №2464-VІ в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до п.1 ч. 10 ст. 9 Закону №2464-VІ в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, днем сплати єдиного внеску вважається: у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів.

За несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платника єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум (п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону №2464-VІ).

На суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу (ч. 10 ст. 25 Закону №2464-VІ).

Згідно із ч.3 ст. 25 Закону №2464-VІ суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Отже, одночасне застосування за несвоєчасну сплату єдиного внеску штрафних санкцій та пені прямо передбачено законом.

Що стосується рішення від 17.07.2017 № (т.1, а..с.14-20), то вказаним рішенням, як вбачається з розрахунку до нього (т.1,а.с.15-20), було застосовано до підприємства позивача штраф та нарахована пеня за несвоєчасну сплату єдиного внеску за грудень 2016р. - лютий 2017 р. на загальну суму 18343133,25грн. з терміном сплати 20.01.2017, 20.02.2017, 20.03.2017 (фактично сплачено з 23.01.2017 по 05.07.2017), в той час як оскаржуваним рішенням від 08.02.2018 № до підприємства позивача було застосовано штраф та нарахована пеня за несвоєчасну сплату єдиного внеску за наступний період: березень - серпень 2017р. на загальну суму 40152264,68грн. з термінами сплати 20.04.2017, 22.05.2017, 20.06.2017, 20.07.2017, 21.08.2017, 20.09.2017 (фактично сплачено у період з 05.07.2017 по 28.12.2017).

Відтак, доводи представника позивача щодо подвійного притягнення до відповідальності не знайшли своє підтвердження в судовому засідання.

В обґрунтування своєї позиції представник позивача також наголошує на тому, що день фактичної сплати недоїмки відповідно до ч.13 ст. 25 Закону №2464-VІ не повинен включатись до періоду нарахування пені.

Однак, відповідно до ч.13 ст. 25 Закону №2464-VІ, на яку посилається представник позивача чітко передбачено, що нарахування пені, передбаченої цим Законом, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно. Тобто день сплати недоїмки, за вказаною нормою включається до періоду нарахування пені. Схожі з ч.13 ст. 25 Закону №2464-VІ норми містяться і в п. 5 Розділу VІІ Інструкції №449, в якому окремо наведено приклад нарахування пені, за яким день сплати платежу включається у період нарахування пені.

Відтак, вказані доводи представника позивача також не приймається судом до уваги.

Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини у справі та досліджені докази, суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення прийняте відповідачем у відповідності до вимог Закону №2464-VІ, Інструкції №466, рішення від 08.02.2018 № відповідає критеріям правомірності, визначених в ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому суд не вбачає підстав для його скасування та задоволення позовних вимог.

Враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, розподіл судових витрат понесених позивачем згідно ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 90, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 255, 295, 297, п.15.5 Розділу VІІ Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" (40004, м.Суми, вул.Горького, буд.58, ) до офісу великих платників податків Державної податкової служби в особі Харківського управління Офісу великих платників податків Державної податкової служби (61052, м.Харків, вул.Благовіщенська, буд.30, ), третя особа - Головне управління ДПС у Сумській області (40009, м.Суми, вул.Іллінська, буд.13, ) про визнання протиправним та скасування рішення відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 09.03.2020.

Суддя І.Г. Шевченко