Справа № 953/434/20
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2020-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2020 р.Справа № 953/434/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Жигилія С.П. ,

за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 24.02.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Лях М.Ю., м. Харків, по справі № 953/434/20

за позовом ОСОБА_1

до Поліцейського взводу 1 роти ТОР Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Гончарова Володимира Сергійовича

про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Київського районного суду м. Харкова з позовом до поліцейського взводу № 1 роти ТОР Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Гончарова Володимира Сергійовича (далі по тексту - поліцейський УПП в Харківській області Гончаров В.С., відповідач), в якому просив суд визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 № 481049 від 04.01.2020 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП, провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити.

В обґрунтування позовних вимог пояснив, що 04.01.2020 позивач заїхав на територію автозаправного комплексу «ОККО», де зупинив свій транспортний засіб у відповідності до Правил дорожнього руху. Посилання відповідача в оскаржуваній постанові на порушення позивачем п.15.4 ПДР є безпідставним, надуманим та не відповідає дійсності, оскільки зазначена норма забороняє ставити транспортні засоби в два і більше рядів на проїзній частині, в свою чергу, проїзна частина відповідно до ПДР є елементом дороги, тоді як позивач знаходився на території АЗК «ОККО» та прилеглій території, що в розумінні ПДР не є дорогою і проїзною частиною, а відноситься до об`єкту дорожнього сервісу. Вказує, що всупереч ст.279 КУпАП, ч.3 ст.18, ч.2 ст.31, ч.3 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейські не назвали свої прізвища, посади, спеціальні звання, не повідомили про причину та підставу застосування до позивача превентивного заходу - перевірки документів. Позивачем було надано документи, передбачені п.2.1. Правил дорожнього руху, після чого відповідачем було складено оскаржувану постанову ДП18 №481049. Вказує, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення відповідачем невірно встановлено місце скоєння правопорушення : м. Харків, вул. Ковпака, б.22, тоді як вищезазначений об`єкт (автозаправний комплекс «ОККО») знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Ковпака, б.24. У зв`язку з викладеним, постанова в справі про адміністративне правопорушення від 04.01.2020 серії ДП18 №481049 є протиправною та підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 24.02.2020 по справі № 953/434/20 у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до поліцейського взводу 1 роти ТОР Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Гончарова Володимира Сергійовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - відмовлено.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Київського районного суду м. Харкова від 24.02.2020 по справі № 953/434/20, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що приписами п.15.4 Правил дорожнього руху України передбачено заборону ставити транспортні засоби на проїзній частині в два і більше ряди, у свою чергу, у розумінні п.1.10 Правил дорожнього руху стоянкою є припинення руху на час більше 5 хвилин. Однак, судом першої інстанції було кваліфіковано дії позивача як зупинку, а не стоянку, оскільки, як підтверджується дослідженим судом відеозаписом, зупинка руху транспортного засобу позивача тривала не більше 20 секунд, що виключає порушення п.15.4 ПДР. Крім того, зазначив, що місце зупинки - автозаправний комплекс - не є проїзною частиною, а відноситься до об`єкту дорожнього сервісу, однак, судом першої інстанції не було надано оцінки цим доводам позивача. Стверджує, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення відповідачем не було встановлено місце вчинення правопорушення, оскільки вищевказаний об`єкт знаходиться за адресою : м. Харків, вул. Ковпака, 24, а не вул. Ковпака, 22 як зазначено в оскаржуваній постанові. Відмітив, що з дослідженої під час судового розгляду копії відеозапису неможливо встановити адресу, за якою відбуваються зафіксовані відеозаписом події, неможливо ідентифікувати за державними номерами транспортний засіб, що зображений на відеозаписі, та особу, яка ним керувала. Відповідно до інформації, що міститься на носії інформації, файли створені 11.02.2020, тоді як на самому відео наявна позначка дати - 04.01.2020, що є суттєвими розбіжностями, які не усунуті судом під час розгляду справи. Враховуючи викладене, вважає оскаржувану постанову у справі про адміністративне правопорушення неправомірною, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - таким, що підлягає скасуванню.

Сторони в судове засідання не прибули, від предстанвика позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з введенням на терииторії України надзивчайної ситуації, обґрунтоване з посиланням на постанову Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" та рішення РНБО від 13.03.2020 "Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID -19 , спричиненої коронавірусом SARS-CoV -2".

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» та від 16.03.2020 № 215 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211" не припинено роботу органів державної влади - як судів, так і центральних, місцевих органів виконавчої влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, а лише переведено останніх на особливий режим роботи, рекомендовано забезпечити організацію позмінної роботи працівників, а за технічної можливості - також роботи в режимі реального часу через Інтернет, у зв`язку з чим суд зобов`язаний організувати свою роботу таким чином, щоб забезпечити виконання покладених на нього повноважень.

В силу приписів ч.5 ст.286 КАС України апеляційні скарги на судові рішення у справах з приводу рішень, дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності розглядаються судом апеляційної інстанції у десятиденний строк після закінчення строку апеляційного оскарження.

Згідно зі ст.268 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у суді апеляційної інстанції.

В силу ч.1 ст.313 КАС України відкладення розгляду справи є правом, а не обов`язком суду апеляційної інстанції.

З огляду на наведені норми процесуального права, беручи до уваги терміновість справи та те, що позивач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, виклав свої доводи у своїй апеляційній скарзі, з метою дотримання десятиденного строку розгляду справи, встановленого ч.5 ст.286 КАС України, колегія суддів зазначає, що причини, викладені в клопотанні, не є підставою для відкладення розгляду справи, ненадання представником відповідача усних пояснень у судовому засіданні не перешкоджає розгляду справи, а тому вважає за можливе розглянути справу без участі представників сторін.

Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що оскаржуваною постановою серії ДП18 №481049 від 04.01.2020 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 510,00 грн.

Як зазначено в оскаржуваній постанові, ОСОБА_1 04.01.2020 о 18 год. 53 хв., керуючи транспортним засобом Mersedes - Benz GLE 350D, державний номерний знак НОМЕР_2 , у м. Харкові по вул. Ковпака, 22 по території АЗС «ОККО», зупинився на проїзній частині в два ряди, чим порушив п.15.4 Правил дорожнього руху України.

Не погодившись із вказаною постановою, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом про її скасування та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з правомірності оскаржуваної постанови, оскільки наданими відповідачем доказами підтверджується факт вчинення позивачем порушення 15.4 Правил дорожнього руху.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Згідно з п. 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (далі по тексту - ПДР), учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

За приписами п. 15.4 Правил дорожнього руху транспортні засоби не дозволяється ставити на проїзній частині в два і більше ряди. Велосипеди, мопеди і мотоцикли без бокового причепа дозволяється ставити на проїзній частині не більше ніж у два ряди.

Відповідно до ч.3 статті 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Cтаттею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У відповідності до ст. 31 Закону України "Про Національну поліцію" полiцiя може застосовувати такi превентивнi заходи, окрім іншого, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

На підтвердження вчинення позивачем порушення п.15.4 ПДР відповідачем надано до матеріалів справи відеозапис із відеореєстратора патрульного автомобіля та відеозаписи з нагрудної камери поліцейського, відомості про які внесені до оскаржуваної постанови.

З наявного в матеріалах справи відеозапису з відео реєстратора патрульного автомобіля вбачається, що позивач, якого можливо ідентифікувати в обличчя, керуючи автомобілем, намагався здійснити зупинку другим рядом.

Разом з тим, слід вказати, що обставини справи про адміністративне правопорушення мали місце на території автозаправного комплексу «ОККО» на майданчику біля магазину. Розмітка, яка б вказувала правила зупинки чи стоянки, у цьому місці відсутня.

За визначенням п. 1.10 Правил дорожнього руху проїзна частина - це елемент дороги, призначений для руху нерейкових транспортних засобів. Дорога може мати декілька проїзних частин, межами яких є розділювальні смуги;

автомобільна дорога, вулиця (дорога) - частина території, зокрема в населеному пункті, з усіма розташованими на ній спорудами (мостами, шляхопроводами, естакадами, надземними і підземними пішохідними переходами) та засобами організації дорожнього руху, призначена для руху транспортних засобів і пішоходів та обмежена по ширині зовнішнім краєм тротуарів чи краєм смуги відводу. Цей термін включає також спеціально побудовані тимчасові дороги, крім довільно накатаних доріг (колій);

зупинка - це припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про автомобільні дороги» автомобільна дорога - автомобільна дорога - лінійний комплекс інженерних споруд, призначений для безперервного, безпечного та зручного руху транспортних засобів;

об`єкти дорожнього сервісу - спеціально облаштовані місця для зупинки маршрутних транспортних засобів, майданчики для стоянки транспортних засобів, майданчики відпочинку, видові майданчики, автозаправні станції, пункти технічного обслуговування, мотелі, готелі, кемпінги, торговельні пункти (у тому числі малі архітектурні форми), автозаправні комплекси, складські комплекси, пункти медичної та технічно-евакуаційної допомоги, пункти миття транспортних засобів, пункти приймання їжі та питної води, автопавільйони, а також інші об`єкти, на яких здійснюється обслуговування учасників дорожнього руху та які розміщуються на землях дорожнього господарства або потребують їх використання для заїзду та виїзду на автомобільну дорогу;

проїзна частина - частина автомобільної дороги, безпосередньо призначена для руху транспортних засобів.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що те місце, де відбувалися події, відображені в оскаржуваній постанові, не є проїзною частиною, а відтак, той спосіб, у який позивач намагався поставити свій транспортний засіб, не може вважатися порушенням п.15.4 Правил дорожнього руху та відповідно не тягне за собою відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП.

Не заперечуючи, що позивач здійснив зупинку транспортного засобу у спосіб, що створив перешкоди для руху патрульного автомобіля, колегія суддів вважає, що такі дії позивача є підставою для покладення на нього відповідальності за порушення ПДР, однак, за іншою нормою, ніж п.15.4 ПДР.

Крім того, колегія суддів зауважує, що за приписами ч.2 ст.283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення, зокрема, повинна містити опис обставин, установлених під час розгляду справи.

Згідно з ч.3 ст.283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості, зокрема, про дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення.

Колегія суддів зауважує, що в оскаржуваній постанові серії ДП18 № 481049 адресою вчинення правопорушення вказано : м. Харків, вул. Ковпака, 22, в той час як позивач стверджує, що розгляд справи про адміністративне правопорушення та події, що йому передували, мали місце за адресою : м . Харків, вул. Ковпака, 24.

При цьому, за даними ресурсу Google Maps, єдина автозаправна станція «ОККО» по вул. Ковпака у м. Харкові має адресу : м. Харків, вул. Ковпака, 24.

Доводи відповідача про те, що належним доказом присвоєння певної адреси об`єкту нерухомого майна можуть бути лише рішення органу місцевого самоврядування, довідки, виписки тощо, а не надані позивачем роздруківки з мережі Інтернет, колегією суддів не беруться до уваги, оскільки відповідачем не надано жодного доказу з тих, які він вважає належними, на підтвердження правомірності зазначення в оскаржуваній постанові адреси : м. Харків, вул. Ковпака, 22.

Отже, відповідачем в оскаржуваній постанові зазначено адресу, за якою позивач не вчиняв правопорушення, та невірно зафіксовано місце вчинення правопорушення і обставини справи, чим порушено вимоги ч.ч.2, 3 ст.283 КУпАП.

У відповідності до ч.ч.1, 4 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За нормами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З огляду на наведене, беручи до уваги, що висновок відповідача про вчинення позивачем порушення п.15.4 ПДР є хибним, а оскаржувана постанова не відповідає вимогам ч.ч.2, 3 ст.283 КУпАП, колегія суддів дійшла висновку, що постанова поліцейського УПП в Харківській області Гончарова В.С. від 04.01.2020 серії ДП18 № 481049 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП є протиправною та підлягає скасуванню.

Згідно з п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи, що відповідачем не доведено наявності у діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача підлягає закриттю.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Як зазначено в п.58 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України», суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до п.п.1, 4 ч.1 ст.317 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення.

Беручи до уваги вищенаведене, рішення Київського районного суду м. Харкова від 24.02.2020 по справі № 953/434/20 підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позову.

Керуючись ч.4 ст. 229, ч.4 ст. 241, ст. ст.243, 250, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 24.02.2020 року по справі № 953/434/20 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 до поліцейського взводу 1 роти ТОР Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Гончарова Володимира Сергійовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення від 04.01.2020 серії ДП18 № 481049 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.3 ст.122 КУпАП.

Постанова набирає законної сили з дати її проголошення та не підлягає касаційному оскарженню в силу ч. 3 ст. 272 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Т.С. Перцова
Судді(підпис) (підпис) О.А. Спаскін С.П. Жигилій