Справа № 131/1679/19
Суддя: Олексієнко О. Ю.
Дата ухвалення: 2020-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 131/1679/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.03.2020

Іллінецький районний суд Вінницької області в складі судді Олексієнка О.Ю. розглянувши в спрощеному провадженні без фіксації судового засідання технічними засобами в м. Іллінці адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора СРПП Іллінецького ВП Гайсинського ВПГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції Настича Сергія Леонідовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним адміністративним позовом. Позовні вимоги мотивовані тим, що 17.12.2019 йому стало відомо про існування виконавчого провадження ВП №60846135 від 11.12.2019 про виконання постанови ДПО18 №370973 винесеної інспектором СРПП Іллінецького ВП Гайсинського ВПГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції Настичем С. Л., про стягнення з нього штрафу у розмірі 510 гривень.

17.12.2019 ОСОБА_1 звернувся до Іллінецького ВДВС та ознайомився з матеріалами виконавчого провадження де йому стало відомо, що виконавчим документом являється винесена інспектором СРПП Іллінецького відділення поліції Гайсинського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області старшими лейтенантом поліції Настичем Сергієм Леонідовичем постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 30.06.2019 серії ДП018 № 370973 про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

При цьому, позивач повідомив, що до моменту звернення 17.12.2019 до Іллінецького ВДВС та безпосереднього ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження йому взагалі не було відомо про існування вказаної постанови та отримав він її копію лише в Іллінецькому РВДВС ГТУЮ у Вінницькій області 17.12.2019, а не від відповідача як того вимагає законодавство. Водночас ознайомившись із змістом постанови від 30.06.2019 року серії ДП018 №370973, він з`ясував, що 30.06.2019 року інспектором СРПП Іллінецького відділення поліції Гайсинського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області старшими лейтенантом поліції Настичем С. Л. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП018 № 370973, якою його ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 255,00 гривень за те, що керував ТЗ ВАЗ 21102 д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив зупинку і стоянку ближче 30 метрів від посадкового майданчику для зупинки маршрутного ТЗ, позначеного дорожнім знаком 5.41.1 «Пункт зупинки автобуса», чим порушив п. 15.9 (е) Правила дорожнього руху.

Вищевказану постану позивач вважає незаконною та необґрунтованою, оскільки відомості зазначеній в ній не відповідають дійсним обставинам справи, а дії інспектора патрульної поліції при винесенні постанови були незаконними та такими, що грубо порушили права позивача.

В позовній заяві ОСОБА_1 зазначив, що єдиним доказом в справі є постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, яка не містить всіх даних, необхідних для прийняття законного рішення. Наведене свідчить про те, що оскаржену постанову винесено без належних доказів.

Крім того, позивач стверджує, що він разом із дружиною на своєму автомобілі марки «ВАЗ 21102» державний номерний знак НОМЕР_1 під`їхали до магазину «Перехрестя» біля якого стояли інші автомобілі по всій довжині вулиці Європейської до кінця магазину, так як була неділя, він зупинився біля магазину де до нього підійшли працівники поліції, жодним чином не представившись, один із них почав в грубій формі вимагати документи на автомобіль, при цьому заявивши, що позивач порушив ПДР, хоча він нічого не порушував.

У постанові зазначено, що позивач відмовився від підпису та отримання копії постанови, хоча позивач стверджує, що працівники поліції йому цього не пропонували, також зазначено, що йому надіслано копію постанови, хоча він дізнався про її існування лише в Іллінецькому ВДВС 17.12.2020.

Тому, вищенаведені обставини дають підстави дійти висновку, що відповідачем всупереч положень Кодексу України про адміністративні правопорушення, не проведено дій по розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачених ст. ст. 278, 279 КУпАП. На підставі викладеного просить його позовну заяву задовольнити.

Відповідачем у передбачений строк до суду не надано відзив на позовну заяву про причини не подання відзиву суд не повідомив.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Ухвалою від 26.12.2019 року відкрито провадження у адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до інспектора СРПП Іллінецького ВП Гайсинського ВПГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції Настича Сергія Леонідовича про скасування постанови.

Відповідач не надіслав письмових заперечень (відзиву) проти позову, що у відповідності до ч. 4 ст. 159 КАС України кваліфіковано судом як визнання позову.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Із матеріалів справи вбачається, що інстпектором СРПП Іллінецького ВП Гайсинського ВПГУНП у Вінницькій області старшим лейтенантом поліції Нестичем С. Л., винесено постанову серії ДПО18 № 370973 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 по факту, що останній 30.06.2019 року о 11:00 в м. Іллінці по вул. Незалежності керував транспортним засобом «ВАЗ 21102», державний номерний знак НОМЕР_1 , здійснив зупинку і стоянку ближче 30 метрів від посадкового майданчику для зупинки транспортних засобів, позначеного дорожнім знаком 5.41.1 «Пункт зупинки автобуса» чим порушив п. 15.9 (а) ПДР та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Вказаною постановою на ОСОБА_1 накладено стягнення у виді штрафу в сумі 255 гривень.

Відповідно до ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Відповідальність за ч. 1 ст. 122 КУпАП настає за порушення водіями транспортних засобів правил Перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що позивач керуючи транспортним засобом не виконав вимогу п. 15.9 (а) ПДР України.

Згідно п. 19.5 (е) ПДР України зупинка забороняється ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків.

Приймаючи рішення про накладення адміністративного стягнення за вчинення ОСОБА_1 правопорушення, відповідач, як посадова особа, вважав доведеними обставини вчинення даного правопорушення, однак доказів на підтвердження викладеного у постанові до справи не долучив та не надав суду.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП (ч. 2 ст. 251 КУпАП).

Статтею 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до положень статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Посилання на жоден із доказів, які передбачені ст.251 КУпАП, у винесеній постанові відсутні.

Візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку, однак відео з нагрудної камери інспектора суду не надано.

Оскільки, відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що водій ОСОБА_1 допустив вказане правопорушення, а тому притягнення останнього до адміністративної відповідальності за порушення ч. 1 ст. 122 КУпАП не може бути здійснено, на підставі неналежних доказів його вини.

Крім того, єдиним доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, є сама оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення. Однак, зазначена постанова є предметом спору між сторонами та не може розглядатися, як доказ, за відсутності інших доказів на підтвердження обставин вказаних в оскаржуваній постанові.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.

Відповідно до цієї ж статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.

Відповідно до частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірність свого рішення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню, а постанова скасуванню.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Поряд з цим, положеннями частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З огляду на вищевикладене суд вважає за необхідне скасувати постанову серії ДПО18 № 370973 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

На підставі вищесказаного та керуючись ст. 7, ч. 1 ст. 122, ст. 247, 293 КУпАП ст.ст. 72, 77, 118-119,122, 243-244,246, 262, 286 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Поновити ОСОБА_1 пропущений строк звернення до суду з адміністративним позовом.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора СРПП Іллінецького ВП Гайсинського ВПГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції Настича Сергія Леонідовича про скасування постанови - задоволити.

Скасувати постанову серії ДПО18 № 370973 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 грн. 00 коп., винесену інспектором СРПП Іллінецького ВП Гайсинського ВПГУНП у Вінницькій області старшим лейтенантом поліції Настичем Сергієм Леонідовичем та закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Сьомого апеляційного адміністративного суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: