Справа № 500/1892/19
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2020-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2020 рокуЛьвівСправа № 500/1892/19 пров. № А/857/357/20

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.

суддів Гінди О.М., Заверухи О.Б.

за участі секретаря судового засідання Михальської М.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2019 року (суддя Чепенюк О.В., м. Тернопіль, повний текст судового рішення складено 18 листопада 2019 року) у справі за адміністративним позовом Державного навчального закладу «Тернопільський професійний коледж з посиленою військовою та фізичною підготовкою» до Головного управління ДПС у Тернопільській області, Державної податкової служби України про визнання протиправними та скасування рішення,-

ВСТАНОВИЛА:

Державний навчальний заклад «Тернопільський професійний коледж з посиленою військовою та фізичною підготовкою» (далі ДНЗ «ТПК ПВФП») в серпні 2019 року звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Тернопільській області, Державної податкової служби України, у якому просив: визнати незаконним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Тернопільській області від 18.02.2019 № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску; визнати незаконним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Тернопільській області про залишення скарги без розгляду від 29.03.2019 №1502/10/19-00-10-01-06/7463; визнати незаконним та скасувати рішення Державної фіскальної служби України про залишення скарги без розгляду від 10.05.2019 №21507/6199-99-11-05-02-25. Позовні вимоги мотивовані тим, що застосування до ДНЗ «ТПК ПВФП» штрафних санкцій та нарахування пені за несвоєчасну сплату єдиного внеску є безпідставним, оскільки всі суми за вказаним платежем, які нараховані на заробітну плату штатних працівників та військовослужбовців, своєчасно та в повному обсязі сплачені позивачем до державного бюджету. ДНЗ «ТПК ПВФП» було допущено помилку при поданні звітності у визначенні коду платежу по застрахованих особах та не розподілено правильно визначений обсяг єдиного внеску по рахунках окремо по цивільних працівниках та по військовослужбовцях, внаслідок чого на одному із особових рахунків по єдиному внеску виникла переплата на суму 138681,75 грн, а на іншому недоїмка на ту ж суму, на яку відповідач і нарахував штрафні санкції. Навчальний заклад вважає, що наявність такої помилки не є достатньою підставою для висновку про несплату чи несвоєчасну сплату необхідної суми єдиного внеску у визначений строк, а тому рішення відповідача від 18.02.2019 № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску у розмірі 189771,01 грн. є незаконним та підлягає скасуванню, як і рішення про залишення скарги без розгляду, прийняті Головним управлінням ДФС у Тернопільській від 29.03.2019 №1502/10/19-00-10-01-06/7463 та Державною фіскальною службою України від 10.05.2019 №21507/6199-99-11-05-02-25.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2019 року у справі №500/1892/19 позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДФС у Тернопільській області від 18.02.2019 № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням в частині задоволених позовних вимог, його оскаржив відповідач, який із покликанням на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач покликається на те, що оскаржуване рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску прийняте правомірно, відповідно до норм чинного законодавства, оскільки в ході проведення перевірки відповідачем встановлено факт несвоєчасної сплати позивачем єдиного внеску за період з 21.01.2017 по 20.09.2018.

Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Учасники справи, в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що ДНЗ «ТПК ПВФП» зареєстроване як юридична особа, перебуває на обліку як платник єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в Кременецькій ОДПІ Головного управління ДПС у Тернопільській області (Збаразьке відділення).

З матеріалів справи встановлено, що у штаті навчального закладу перебувають працівники, прийняті на роботу на загальних підставах по трудовому договору з виплатою заробітної плати, та є військовослужбовці, яким виплачується грошове забезпечення.

У період з 11.01.2019 по 24.01.2019 інспекторами Головного управління ДФС у Тернопільській області проведена документальна позапланова виїзна перевірка ДНЗ «ТПК ПВФП» з питань правильності обчислення, повноти та своєчасності внесення до бюджету сум податку на доходи фізичних осіб за період з 01.10.2015 по 30.09.2018, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.10.2015 по 30.09.2018, та військового збору за період з 01.10.2015 по 30.09.2018, за результатами якої складено акт від 31.01.2019 №104/19-00-13-03/02547582.

Проведеною перевіркою встановлено порушення позивачем вимог частини другої статті 6, частини восьмої статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон №2464-VI), підпункту 6 пункту 3 розділу IV, абзацу 2 підпункту 2 пункту 2, пункту 5 розділу VII Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449 (далі Інструкція №449), а саме: несвоєчасна сплата єдиного внеску за період з 21.01.2017 по 20.09.2018.

ДНЗ «ТПК ПВФП» не погодившись із висновками акта перевірки подав заяву (заперечення на акт) від 08.02.2019, у якій з приводу виявленого в ході перевірки порушення було дано пояснення такого змісту: «недоїмка та несвоєчасна сплата єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування виникла на основі того, що звіт про суми нарахованої заробітної плати (доходу грошового забезпечення, допомоги, надбавки, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного соціального внеску форма Д4 (місячна) за період з серпня 2017 по серпень 2018 подавався однією сумою згідно Таблиці 1 (нарахування єдиного внеску) на заробітну плату разом з грошовим забезпеченням військовослужбовців. Таблиця 4 (нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суми грошового забезпечення військовослужбовців) не подавалась, код типу нарахувань на грошове забезпечення військовослужбовців не зазначався. Оплата нарахованих сум єдиного внеску проводилась окремо по рахунках по цивільних працівниках, окремо по військовослужбовцях, внаслідок чого на одному із рахунків виникла переплата, а на іншому недоїмка на ту ж суму, на яку відповідач і нарахував штрафні санкції».

Головним управлінням ДФС України у Тернопільській області розглянуто вказане заперечення на акт перевірки, за результатами прийнято рішення залишити висновок акта від 31.01.2019 №104/19-00-13-03/02547582 без змін, про що повідомлено позивача листом від 18.02.2019.

На підставі встановленого в ході перевірки порушення та пункту 2 частини одинадцятої статті 25 Закону №2464-VI за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування Головне управління ДФС у Тернопільській області прийняло рішення від 18.02.2019 № про застосування до ДНЗ «ТПК ПВФП» штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на загальну суму 189771,01 грн (175168,65 грн штраф, 14602,36 грн пеня).

Не погодившись із рішенням від 18.02.2019 ДНЗ «ТПК ПВФП» подало до Головного управління ДФС у Тернопільській області скаргу, яку відповідач отримав 01.03.2019.

За результатами розгляду вказаної скарги Головне управління ДФС у Тернопільській області 29.03.2019 прийняло рішення про залишення скарги без розгляду №1502/10/19-00-10-01-06/7463, яке обґрунтовано неналежністю суб`єкта розгляду такої скарги, оскільки функцію контрольно-перевірочної роботи закріплено виключно за контролюючими органами обласного та центрального рівнів, тобто скарга позивача мала бути подана до органів доходів і зборів вищого рівня (ДФС України) та не підлягала розгляду Головним управлінням ДФС України у Тернопільській області.

04.04.2019 ДНЗ «ТПК ПВФП» засобами поштового зв`язку надіслало Державній фіскальній службі України скаргу на рішення про застосування штрафних санкцій від 08.02.2019, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

За результатами розгляду вказаної скарги Державною фіскальною службою України прийнято рішення від 10.05.2019 №2150/6199-99-11-05-02-25 про залишення скарги без розгляду у зв`язку із порушенням позивачем встановленого 10-денного строку для її подання.

Вважаючи, що рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені, а також рішення про залишення скарг без розгляду прийняті безпідставно та порушують права позивача, останній звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що помилка позивача полягала у неправильному визначенні коду категорії ЗО військовослужбовців, які працюють у ДНЗ «ТПК ПВФП», що жодним чином не вплинуло на перерахування дійсної суми єдиного внеску до державного бюджету в строк, встановлений законом, тому немає підстав для висновку про порушення вимог частини восьмої статті 9 Закону №2464-VI, а відтак і для застосування пені та штрафу відповідно до частини десятої статті 25 та пункту 2 частини одинадцятої статті 25 вказаного Закону. Разом з тим, відмовляючи в задоволенні позовних вимог про визнання незаконними та скасування рішення Головного управління ДФС у Тернопільській області про залишення скарги без розгляду від 29.03.2019 №1502/10/19-00-10-01-06/7463 та рішення Державної фіскальної служби України про залишення скарги без розгляду від 10.05.2019 №21507/6199-99-11-05-02-25, суд першої інстанції дійшов висновку про їх правомірність, а також зазначив, що такі не створюють для позивача жодних правових наслідків та не породжують для нього юридичних прав та/чи обов`язків, вони прийняті в межах процедури адміністративного оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, яка є додатковим способом захисту порушених прав платника податків поряд із оскарженням рішення до суду.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон №2464-VI.

Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (пункт 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VI).

Частиною першою статті 3 вказаного Закону встановлено, що збір та ведення обліку єдиного внеску здійснюються за принципами, зокрема, обов`язковості сплати; відповідальності платників єдиного внеску та органу, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, за порушення норм цього Закону, а також за невиконання або неналежне виконання покладених на них обов`язків.

Порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (частина четверта стаття 8 Закону №2464-VI ).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами; військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, у тому числі тих, які проходять військову службу під час особливого періоду, визначеного законами України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та «Про військовий обов`язок і військову службу».

Пунктом 4 частини другої статті 6 Закону №2464-VI передбачено, що платник єдиного внеску зобов`язаний подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно положень частин п`ятої-сьомої статті 9 Закону №2464-VI сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів для його зарахування.

Для зарахування єдиного внеску в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та його територіальних органах відкриваються в установленому порядку небюджетні рахунки відповідному органу доходів і зборів. Зазначені рахунки відкриваються виключно для обслуговування коштів єдиного внеску.

Єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.

Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця (частина восьма статті 9 Закону № 2464-VI).

Відповідно до частини десятої статті 9 Закону №2464-VI днем сплати єдиного внеску вважається: у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів.

Виходячи з системного аналізу зазначених норм права, єдиний внесок вважається сплаченим у разі перерахування його платником на рахунок органу доходів і зборів.

У разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом (частина одинадцята статті 9 Закону № 2464-VI).

Відповідно до частини десятої та пункту 2 частини одинадцятої статті 25 Закону №2464-VI на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу. Орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом №2464-VI, нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів, визначено Інструкцією №449.

Розділом IV даної Інструкції врегульований порядок нарахування, обчислення і сплата єдиного внеску, розділом VII регулюється порядок застосування фінансових санкцій.

Так, підпунктом 1 пункту 3 розділу IV даної Інструкції №449 передбачено, що обчислення єдиного внеску платниками єдиного внеску здійснюється щомісяця на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які нараховується єдиний внесок.

Отже, приписами чинного законодавства визначено обов`язок платника податків нараховувати та сплачувати єдиний внесок не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом. В свою чергу, несвоєчасна сплата або несплата єдиного внеску має наслідком нарахування штрафу та пені, розмір яких розраховується з своєчасно несплачених сум.

З матеріалів справи встановлено та сторонами не заперечується, що протягом періоду з червня 2017 по серпень 2018 року ДНЗ «ТПК ПВФП» до податкового органу подавалися звіти за встановленою формою «Звітність про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в додатку до якого (таблиця 6) «Відомості про нарахування заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) застрахованим особам» наводилися відомості по усіх працівниках навчального закладу, яким виплачувався дохід, зокрема, суму нарахованого доходу (заробітної плати, грошового забезпечення), суму нарахованого єдиного внеску, проте у графі 9 «код категорії ЗО» щодо усіх працівників, у тому числі військовослужбовців зазначався код «1», як для ЗО найманих працівників на загальних підставах.

В додатку 2 до Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 №435 (зі змінами і доповненнями), наведена таблиця відповідності кодів категорій застрахованої особи та кодів бази нарахування і розмірів ставок єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до відомостей цієї таблиці коду категорії ЗО «1» відповідає така назва категорії ЗО: працівники - громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України) та особи без громадянства, які працюють на підприємствах, в установах та організаціях, в інших юридичних осіб, зазначених в абзаці другому пункту 1 частини першої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»; у фізичних осіб - підприємців на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством; у фізичних осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, та в інших фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту); коротка назва: наймані працівники на загальних підставах; база нарахування єдиного внеску: сума нарахованої заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці».

Коду категорії ЗО «31» відповідає така назва категорії ЗО: військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби), особи рядового і начальницького складу; коротка назва: військовослужбовці, особи рядового і начальницького складу; база нарахування єдиного внеску: сума нарахованого грошового забезпечення.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що у спірний період помилковим є лише зазначення ДНЗ «ТПК ПВФП» при заповненні таблиці 6 до звіту по єдиному внеску в розрізі ЗО по військовослужбовцях іншого коду категорії ЗО, а саме: «1» замість «31», внаслідок чого всі нарахування по платежу єдиний внесок відображені в інтегрованій картці (особовому рахунку) навчального закладу по коду класифікації доходів бюджету 71010000, єдиний внесок, нарахований роботодавцем по договорах цивільно-правового характеру, а в іншій інтегрованій картці (особовому рахунку) по єдиному внеску по коду 71020000, єдиний внесок, нарахований роботодавцем по грошовому забезпеченню військовослужбовців, нарахування відсутні.

При цьому, будь-які зауваження чи порушення в частині правильності нарахування єдиного внеску як по найманих працівниках на загальних підставах, так і по військовослужбовцях, перевіркою не встановлені, тобто проведенні у відповідності до вимог Закону.

Сплата нарахованого єдиного внеску проводилася позивачем під час виплати заробітної плати / грошового забезпечення, про що до суду подані копії платіжних доручень про перерахування коштів на виплату заробітної плати / грошового забезпечення та перерахування до бюджету єдиного внеску від заробітної плати / грошового забезпечення. При виплаті доходу двічі на місяць (аванс та основана заробітна плата / грошове забезпечення), сплата єдиного внеску теж проводилася двічі на місяць, і в будь-якому випадку не пізніше 20 числа наступного місяця як передбачено частиною восьмою статті 9 Закону №2464-VI, а навпаки раніше (завчасно).

Разом з тим, важливо зазначити, що перерахування єдиного внеску до бюджету позивачем проводилося правильно на різні рахунки, які передбачені окремо для сплати єдиного внеску, нарахованого на заробітну плату найманих працівників на загальних підставах 1906, і окремо для сплати єдиного внеску, нарахованого на грошове забезпечення військовослужбовців 11906.

Відповідно сплата ДНЗ «ТПК ПВФП» єдиного внеску відображалася у двох інтегрованих картах (особових рахунка), які веде податковий орган по цьому платежу, по коду класифікації доходів бюджету 71010000, єдиний внесок, нарахований роботодавцем по договорах цивільно-правового характеру, та в іншій інтегрованій картці по єдиному внеску по коду 71020000, єдиний внесок, нарахований роботодавцем по грошовому забезпеченню військовослужбовців.

Внаслідок описаних вище обставин (помилки позивача у кодах категорії ЗО, яка мала місце у грудні 2016 року та у період з червня 2017 по липень 2018 року, при складанні та поданні звітності про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) у навчального закладу по платежу єдиний внесок в інтегрованих картках в одному випадку по коду класифікації доходів бюджету 71010000, єдиний внесок, нарахований роботодавцем по договорах цивільно-правового характеру, виникла заборгованість (недоїмка), а по іншому коду 71020000, єдиний внесок, нарахований роботодавцем по грошовому забезпеченню військовослужбовців, переплата.

Крім того, з матеріалів справи встановлено, що 19.09.2018 позивачем було подано до контролюючого органу звіт за серпень 2018 року, у якому зазначено про зменшення суми єдиного внеску по найманих працівниках у зв`язку з виправленням помилки, допущеної у попередніх звітних періодах, на суму 138681,75 грн та відповідно збільшено суму єдиного внеску по військовослужбовцях. Вказані документи прийнято податковим органом 20.09.2018, що підтверджується квитанціями №1 та №2.

Після подання ДНЗ «ТПК ПВФП» звіту по єдиному внеску з таким уточненням, тобто після 20.09.2018 на особовому рахунку позивача відбулось коригування (вирівнювання) сум нарахованого єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за кодом 71010000 та за кодом 71020000, що відображено в інтегрованих картках платника. Податковим органом подання уточнюючого розрахунку розцінено як сплата недоїмки по єдиному внеску по особовому рахунку, де відображено нарахування єдиного внеску по працівниках, прийнятих на загальних підставах.

Вказане стало підставою для висновку Головного управління ДФС у Тернопільській області за результатами проведеної перевірки про несвоєчасну сплату позивачем сум нарахованого єдиного внеску та підставою для застосування штрафних санкцій та пені.

Тобто, не зважаючи на наявність на момент перевірки уточненого звіту про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та відсутність недоїмки по сплаті єдиного соціального внеску позивачем, податковим інспектором Головного управління ДФС у Тернопільській області за результатами перевірки встановлено порушення щодо несвоєчасної сплати ДНЗ «ТПК ПВФП» єдиного внеску за період з 21.01.2017 по 31.01.2017 та з 21.07.2017 по 20.09.2018 (таблиця 37 акта перевірки). При цьому колегія суддів звертає увагу, що в акті перевірки від 31.01.2019 не наведено посилання на докази, первинні документи, що підтверджують факт порушення, жодним чином не проаналізовано наявність самостійного виправлення позивачем помилки в оформленні подання звітності про суми нарахованого єдиного внеску.

Разом з тим, судом першої інстанції підставно встановлено, що у спірному випадку зарахування коштів на єдиний казначейський рахунок для сплати єдиного внеску відбулося у повному обсязі, не зважаючи на помилкове визначення іншого коду категорії ЗО. Фактично нарахована сума єдиного внеску у спірні періоди відповідає сумі сплаченого єдиного внеску по двох категоріях ЗО.

Щодо помилки в кодах категорії ЗО при складанні та поданні звітності про суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, то це призвело лише до «пересортиці» у видах єдиного внеску (для військовослужбовців та для найманих працівників), але не призвело до недоїмки в цілому. Загальний баланс взаєморозрахунків між позивачем та бюджетом в питанні сплати єдиного внеску не постраждав.

Так, як помилка позивача полягала у неправильному визначенні коду категорії ЗО військовослужбовців, які працюють у ДНЗ «ТПК ПВФП», що жодним чином не вплинуло на перерахування дійсної суми єдиного внеску до державного бюджету в строк, встановлений законом, то відсутня бездіяльність платника при сплаті правильно нарахованої суми єдиного внеску та немає підстав для висновку про порушення вимог частини восьмої статті 9 Закону №2464-VI, а відтак і для застосування пені та штрафу відповідно до частини десятої статті 25 та пункту 2 частини одинадцятої статті 25 вказаного Закону.

Враховуючи вищевикладене, та перевіряючи дотримання критеріїв, яким має відповідати рішення суб`єкта владних повноважень, визначених у статті 2 КАС України, апеляційний суд приходить до висновку про те, що податковий орган діяв без урахування усіх обставин у справі, а також прийняте відповідачем рішення не відповідає критерію «пропорційності», адже у такий спосіб не дотримано справедливої рівноваги між інтересами держави та інтересами позивача навчального закладу, оскільки мета - забезпечення своєчасної сплати єдиного внеску досягнута фактичним перерахуванням до бюджету такого платежу позивачем.

Отже, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про протиправність рішення Головного управління ДФС у Тернопільській області від 18.02.2019 № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску у розмірі 189771,01 грн. та, як наслідок, наявність підстав для його скасування.

Решта доводів апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та зводяться лише до цитування відповідних норм ПК України, Закону №2464-VI, Інструкції №449, дублюють аргументи відзиву на адміністративний позов, належна правова оцінка яким була надана судом першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Так, як рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2019 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог не оскаржується в апеляційному порядку, та в процесі апеляційного провадження не було виявлено порушень, допущених судом першої інстанції, які б призвели до неправильного вирішення справи в цій частині, тому колегія суддів вважає недоцільним виходити за межі апеляційної скарги та переглядати оскаржуване рішення в цій частині.

Керуючись частиною третьою статті 243, 308, 310, 316, 321, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2019 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. М. Гінда
О. Б. Заверуха
Повне судове рішення складено 25 березня 2020 року.