Справа № 160/1938/20
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2020-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2020 року Справа № 160/1938/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЛозицької І.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справи у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
18.02.2020 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить суд:
Позивач зазначає, що дійсно з 02.09.2016 року працює на посаді музичного керівника у вищевказаному закладі комунальної освіти, що підтверджується відомостями з трудової книжки від 15.08.1974 року. Однак, позивач не приховувала таких відомостей, у зв`язку з чим без жодних заперечень надала довідку про власне місце працевлаштування при зверненні з заявою про переведення з одного виду пенсії на інший. Окрім того, за поясненням позивача, в останньої не було зацікавленості приховувати працевлаштування, оскільки на момент початку роботи на посаді музичного керівника, позивач досягла віку, з якого мала право на призначення пенсії за віком. При цьому, на думку позивача, за період з 02.09.2016 року по 01.07.2019 року розмір отримуваної позивачем пенсії за вислугу років та за віком складав би однакову суму. Тобто, позивач вважає, що жодним чином не збільшила б розмір пенсії, а отже, не мала жодного майнового інтересу в приховуванні від відповідача відомостей про працевлаштування.
Крім того, позивач звертає увагу, що комунальний заклад освіти «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 244» Дніпровської міської ради як страхувальник регулярно мав подавати звіти щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, де зокрема у разі зміни посади працівника, такі відомості також зазначаються в окремій таблиці звіту. Тобто, позивач вважає, що відповідач повинен був отримати інформацію про переведення позивача на іншу посаду.
Таким чином, позивач вважає, що рішення № 808726 від 19.08.2019 року є протиправним необґрунтованим та таким, що порушує права позивача.
Ухвалою суду від 19.02.2020 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, а також встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позов та докази на його обґрунтування.
Заперечуючи проти позову, відповідач надав свій відзив на позов, який долучений до матеріалів справи. В обґрунтування своїх заперечень проти позову відповідач зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, оскільки позивач відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» мала повідомити про працевлаштування за посадою, яка дає право на пенсію за вислугу років; позивач мала повідомити орган Пенсійного фонду України про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсійної виплати або припинення її виплати, а саме: про вступ на роботу, звільнення з роботи; після досягнення пенсійного віку позивачем не подано заяву з необхідними документами для переведення на пенсію за віком.
Окрім того, відповідач звертає увагу, що в матеріалах пенсійної справи міститься пам`ятка пенсіонеру, що підписана особисто позивачем, відповідно до якої зазначено, що в разі виникнення обставин (п. 1 та п. 2) пенсіонер зобов`язаний повідомити органи Пенсійного фонду про їх виникнення, а в разі досягнення пенсійного віку (п.3) рекомендовано звернутися з відповідною заявою про переведення на пенсію за віком.
Відповідач зазначає, що позивача було належним чином повідомлено про переплату пенсії. Отже, відповідач правомірно, керуючись нормами пенсійного законодавства здійснює утримання переплати пенсії у розмірі 78 854, 57 грн., з пенсії позивача.
Тому, відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, прийшов до таких висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 13.11.2008 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду в Дніпропетровській області та до 02.07.2019 року отримувала пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
При первинному зверненні, з 13.11.2008 року позивачу призначено пенсію за вислугу років як працівнику освіти, згідно з п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за наявності страхового стажу 34 роки 0 місяців 2 дні, у тому числі спеціального стажу 33 роки 3 місяці 26 днів.
З 02.07.2019 року, згідно особисто поданої заяви, позивача переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
З матеріалів справи вбачається, що з 02.09.2016 року позивача прийнято на посаду музичного керівникав комунальному закладі освіти «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 244» Дніпровської міської ради.
Листом Управління застосування пенсійного законодавства відділу з питань призначення та перерахунків пенсій № 2 від 19.02.2019 року № 5720/Р-09 «Про перерахунок пенсії» повідомлено позивача, що згідно наданих документів, а саме копії трудової книжки, виявлено, що позивач працювала з 02.09.2016 року на посаді музичного керівника, робота на якій дає право на пенсію за вислугу років, що затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року № 909 (із наступними змінами від 06.04.2016 року). В результаті чого позивач не мала право отримувати пенсію за вислугу років.
Повідомлено, що під час призначення пенсії пенсіонеру видають Пам`ятку, форма якої затверджується порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 1058.
У п. 3 Пам`ятки пенсіонеру повідомляється про припинення виплати пенсії за вислугу років у разі влаштування на роботу за посадою, що дає право на цей вид пенсії, і про порядок переведення з одного виду пенсії на інший за поданою заявою з усіма належними документами. Крім того, пенсіонерам, які досягли пенсійного віку, бажано звернутися до органів Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком.
З матеріалів справи вбачається, що відповідачем було прийнято рішення про утримання надміру виплачених сум пенсій від 19.08.2019 року № 808726, відповідно до якого у зв`язку з неповідомленням про працевлаштування сума переплати 78 854,57 грн. підлягає поверненню позивачем.
Згідно вказаного рішення, у разі ненадходження від пенсіонера коштів протягом місяця з дня його повідомлення про прийняття цього рішення утримувати переплату в розмірі 20 % пенсії щомісячно, починаючи з 01.09.2019 року до повного погашення.
Судом встановлено, що позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з питання надання розрахунку суми переплати пенсії.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.
02.07.2019 року позивачем була надана довідка комунального закладу освіти «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 244» Дніпровської міської ради, згідно якої з 02.06.2016 року позивач ОСОБА_1 працює на посаді музичного керівника. Враховуючи вищезазначене, повідомлено, що позивач втратила право на виплату пенсії з 02.09.2016 року.
На підставі ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» прийнято рішення про утримання надлишково виплаченої суми по 20 % з 01.09.2019 року.
Не погоджуючись з рішенням про утримання надміру виплачених сум пенсій від 19.08.2019 року № 808726, вважаючи його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а суми грошових коштів, що були протиправно утримані, підлягають поверненню, позивач звернулася до суду з цією позовною заявою.
Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Статтею 50 Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування" врегульовано порядок утримання надміру виплачених сум пенсій, відрахування з пенсій.
Зокрема, суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.
Відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень.
Розмір відрахування з пенсії обчислюється з суми, що належить пенсіонерові до виплати.
З пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру: на утримання членів сім`ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку зі смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках.
З усіх інших видів стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії.
Відповідно до ст. 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсіонери зобов`язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати.
У разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду.
Статтею 103 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.
Відрахування на підставі рішень органу, що призначає пенсії, провадяться в розмірі не більше 20 процентів пенсії понад відрахування з інших підстав.
З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що лише у випадку, коли суми пенсії виплачені надміру з підстав зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, така сума пенсії стягується з пенсіонера та відповідні відрахування провадяться на підставі рішення органу, що призначає пенсію, в розмірі не більше 20% пенсії.
Як вже встановлено судом, з 13.11.2008 року позивачу призначено пенсію за вислугу років як працівнику освіти, згідно з п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Згідно матеріалів пенсійної справи, копія якої міститься в матеріалах справи, позивач значилась непрацюючою особою.
За змістом ст. 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення», звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.
При цьому, пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.
Крім цього, п. 2.4 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 року № 22-1 (далі Порядок № 22-1) передбачено, що пенсії за вислугу років призначаються у разі звільнення з роботи, що дає право на цей вид пенсії. У разі зарахування після призначення пенсії за вислугу років на роботу, яка дає право на цей вид пенсії, виплата пенсії припиняється і поновлюється з дня, що слідує за днем звільнення з роботи.
Пунктом 2.21 Порядку № 22-1 визначено, що документами, які підтверджують, що особа не працює (не провадить діяльність, пов`язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування), є: трудова книжка, індивідуальні відомості про застраховану особу, що надаються відділом персоніфікованого обліку за формою згідно з додатком 1 до Положення, а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення, та відомості про відсутність інформації про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця за наявними в органі, що призначає пенсію, даними.
У разі працевлаштування (початку діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) після призначення пенсії особа повідомляє орган, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, про дату працевлаштування (початок діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування), вид зайнятості (укладення трудового договору, цивільно-правового договору, реєстрація як фізичної особи - підприємця, провадження незалежної професійної діяльності) шляхом подання заяви. Заява може бути подана особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, або надсилається поштовим відправленням.
Відповідно до п. 2.5 Порядку №22-1 у разі працевлаштування (навчання) особи, якій призначено пенсію, такою особою протягом 10 днів надається органу, що призначає пенсію, довідка про прийняття на роботу (навчання).
Разом з тим з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулась до пенсійного органу з заявою від 02.07.2019 року про переведення з пенсії за вислугу років на пенсію за віком.
При цьому, згідно довідки Комунального закладу освіти «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 244» Дніпровської міської ради від 24.07.2019 року № 41, копія якої міститься в матеріалах справи, позивач згідно наказу від 12.10.2015 року № 39КП/1 «Про призначення» була призначена на посаду керівника гуртка 0,5 ставки.
З 02.09.2016 року згідно наказу від 02.09.2016 року № 23КП/2 «Про перевод» переведена на посаду музичного керівника за рахунок вакансії і працює в дошкільному закладі № 244 на цій посаді по теперішній час.
Зазначене підтверджується також копією трудової книжки позивача від 15.08.1974 року, копія якої наявна в матеріалах справи.
Суд зазначає, що відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» застрахована особа зобов`язана, зокрема, повідомляти територіальні органи Пенсійного фонду про зміну даних, що вносяться до її персональної облікової картки в системі персоніфікованого обліку та Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування, виїзд за межі держави та про обставини, що спричиняють зміну статусу застрахованої особи, протягом десяти днів з моменту їх виникнення.
З матеріалів справи вбачається, що позивач повідомила про своє працевлаштування до Комунального закладу освіти «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 244» Дніпровської міської ради лише при зверненні з заявою про переведення на інший вид пенсії.
Суд не приймає до уваги доводи позивача стосовно того, що Комунальний заклад освіти «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 244» як страхувальник мав подавати звіти щодо сум нарахованого єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, з яких відповідач міг отримати відповідну інформацію про працевлаштування позивача, оскільки законодавством визначено обов`язок саме застрахованої особи повідомляти пенсійний орган про працевлаштування.
Щодо посилань позивача стосовно досягнення віку, з якого позивач мала право на призначення пенсії за віком на момент початку роботи на посаді музичного керівника, що не мало на меті зацікавленості приховувати працевлаштування, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Згідно з абз. 1 ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
Тобто, суд зазначає, що право на переведення з пенсії за вислугу років на пенсію за віком, позивач мала реалізувати шляхом подання відповідної заяви до територіального органу Пенсійного фонду України.
Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку, зокрема, 56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року.
З матеріалів справи не вбачається, що позивач використала своє право на переведення на пенсію за віком після досягнення нею 56 років, а звернулася з відповідною заявою лише 02.07.2019 року.
Аналіз наведених приписів законодавства дає підстави для висновку, що при настанні обставини, що спричиняють зміну статусу застрахованої особи, остання зобов`язана протягом визначеного строку повідомити орган пенсійного фонду про такі обставини. У разі невиконання такого обов`язку, що призвело до надмірної виплати пенсії, такі кошти можуть, в тому числі, стягуватися на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду.
Окрім того, суд зазначає, що відповідно до п.п. 4 п. 4.2 Порядку №22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію, зокрема, видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 4), копія якої зберігається у пенсійній справі.
Згідно з п. 3 зазначеної пам`ятки пенсія за вислугу років призначається при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію. У разі влаштування на роботу за посадою, яка дає право на пенсію за вислугу років, виплата пенсії припиняється на весь період роботи на цій посаді, у тому числі у випадках, коли робота на цих посадах має місце після досягнення пенсійного віку.
Переведення з одного виду пенсії на інший провадиться з дня подання заяви з усіма необхідними документами. Пенсіонерам після досягнення пенсійного віку рекомендуємо звернутися до органів Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком.
З матеріалів пенсійної справи вбачається, що зазначена пам`ятка підписана особисто ОСОБА_1 .
Таким чином, суд зазначає, що оскільки позивач у встановлений законом строк не повідомила пенсійний фонд про своє працевлаштування, суд дійшов висновку, що невиконання позивачем вказаних вимог є зловживанням з її боку, яке призвело до нарахування та виплати позивачеві пенсії у більшому, ніж передбачений законом, розмірі, а відтак, оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень про утримання надміру виплачених сум пенсії є законним та обґрунтованим, а суми, що були утримані на підставі такого рішення не підлягають виплаті ОСОБА_1 .
Щодо вимоги стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 грн., суд зазначає наступне.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Для відшкодування шкоди обов`язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Оскільки суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 19.08.2019 року № 808726 є обґрунтованим, позовна вимога щодо стягнення моральної шкоди на користь ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд, згідно зі ст. 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Підсумовуючи, суд зробив висновок, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , судові витрати не розподіляються.
Керуючись ст.ст.9, 72-77, 139, 242-243, 245-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Судові витрати не розподілялись.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд, відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 24.03.2020 року.

Суддя І.О. Лозицька