Справа № 520/461/20
Суддя: Шевченко О.В.
Дата ухвалення: 2020-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 березня 2020 р. Справа № 520/461/20
Суддя Харківського окружного адміністративного суду Шевченко О.В., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач, ОСОБА_1 , з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просить суд:

- скасувати рішення Індустріального відділу з питань перерахунків пенсії № 25 управління застосування пенсійного законодавства ГУ Пенсійного фонду України в Харківській області №276 від 06.11.2019 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до стажу державної служби період перебування ОСОБА_1 на військовій службі з 09.03.1995 по 03.10.2007 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити пенсію згідно зі ст. 37 ЗУ «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16.12.1993 року з 29.10.2019 року, із урахуванням періодів військової служби.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що оскаржуване рішення Індустріального відділу з питань перерахунків пенсії № 25 управління застосування пенсійного законодавства ГУ Пенсійного фонду України в Харківській області № 276 від 06.11.2019 року є протиправним та підлягає скасуванню у судовому порядку.

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачеві надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження була надіслана відповідачу, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Представником відповідача надано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі та зазначивши, що Індустріальним відділом з питань перерахунків пенсій № 25 управління застосування пенсійного законодавства ГУПФУ в Харківській області за результатами розгляду заяви позивача винесено рішення № 276 від 06.11.2019 року про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до Закон України "Про державну службу" у зв`язку з відсутністю правових підстав для призначення позивачу такої пенсії, оскільки військова служба ОСОБА_1 у період з 09.03.1995 року по 03.10.2007 року не включається для стажу державної служби.

У відповіді на відзив представник позивача підтримав свою правову позицію, викладену у позовній заяві, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) проходила військову службу з 13.03.1995 року по 03.10.2017 року що підтверджено довідкою Харківського ОВК від 04.10.2019 року № ФХ-118432 та витягом з послужного списку (особова справа ФХ-118432) (а.с. 42 - 43).

Позивача звільнено у відставку за п.85 "б" Положення про проходження військової служби солдатами (матросами), сержантами і старшинами ЗС України. Виключено зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_2 (накази військової частини НОМЕР_2 № 224 від 01.10.2007 року, № 226 від 03.10.2007 року).

Згідно довідки ГУПФУ в Харківській області № 8837 від 08.08.2019 року, ОСОБА_1 перебувала на обліку в ГУПФУ в Харківській області та отримувала пенсію за вислугою років відповідно до Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" з 04.10.2007 року по 31.08.2019 року. Виплата пенсії призупинено з 01.09.2019 року (а.с. 44).

Згідно довідки Головного управління статистики в Харківській області від 13.09.2019 року № 09-64/180-19, з 12.09.2019 року позивач працює в Головному управлінні статистики в Харківській області (наказ від 11.09.2019 року) (а.с. 48).

Так, 29.10.2019 року позивач звернувся до ГУПФУ в Харківській області із заявою, про призначення пенсії за віком згідно Закону України "Про державну службу".

За результатами розгляду заяви позивача Індустріальним відділом з питань перерахунків пенсій № 25 управління застосування пенсійного законодавства ГУПФУ в Харківській області винесено рішення № 276 від 06.11.2019 року про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до Закон України "Про державну службу" у зв`язку з відсутністю правових підстав для призначення позивачу такої пенсії (а.с. 50).

При прийнятті вказаного рішення відділ виходив з наступних підстав. Закон України № 889-УІІІ «Про державну службу» набрав чинності з 01.05.2016 року. Державні службовці, які на день набрання чинності Законом № 889-VІІІ (1 травня 2016 р.) обіймають посади державної служби та мають не менше як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців визначених ст. 25 Закону № 3723 та актами Кабінету Міністрів України. Згідно з п. 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 10.12.2015 р. № 889-VІІІ «Про державну службу» на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України від 16.12.1993 р. № 3723 XII «Про державну службу» мають право особи, які на день набрання чинності Законом № 889 мають, зокрема, не менш 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону № 3723 XII та актами Кабінету Міністрів України, і страховий стаж: чоловіки - 35, жінки - 30 років.

Таким чином, право на пенсію згідно Закону України «Про державну службу» мають особи, які станом на 01.05.2016 року набули стажу не менше 10 років, та 20 років на відповідних посадах.

Згідно наданих документів стаж роботи на посадах віднесених до відповідних категорій посад державної служби складає: 8 років, 6 місяців з 17.12.2007 року по 01.05.2016 року, що є недостатнім для призначення пенсії згідно Закону України «Про державну службу».

Не погоджуючись із відмовою у призначенні пенсії та незарахуванні до стажу державної служби період перебування на військовій службі з 09.03.1995 року по 03.10.2007 року, позивач звернувся з даним позовом до адміністративного суду.

По суті спірних правовідносин, суд зазначає наступне.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом № 889-VIII.

01.05.2016 року набрав чинності Закону України Про державну службу № 889-VIII.

Відповідно до п. 2 розд. ХІ Прикінцеві та перехідні положення вказаного Закону, з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон України Про державну службу № 3723-XII, крім ст. 37, що застосовується до осіб, зазначених у п. 10 і 12 цього розділу.

Зокрема, п. 10, 12 розд. ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Аналізуючи зазначені норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених ч. 1 ст. 37 Закону № 3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону , а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вказана позиція узгоджується зі змістом постанов Верховного Суду від 03 липня 2018 року по справі №569/350/17 (адміністративне провадження №К/9901/32146/18), від 04 квітня 2018 року (зразкова справа № 822/524/18), в яких зазначено, що після 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом України від 10.12.2015 № 899 «Про державну службу») зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений п. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 889-VIII, та мають передбачені ч. 1 ст. 37 Закону 3723-ХІІ вік і страховий стаж.

В даному випадку спірним є період військової служби з 09.03.1995 року по 03.10.2007 року, який не враховано пенсійним органом до стажу державної служби ОСОБА_1 .

Частиною 1 ст. 37 Закону № 3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону № 1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до п.8 Прикінцеві та перехідні положення Закону № 889-VIII, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

На виконання постанови Верховної Ради України від 16 грудня 1993 року "Про введення в дію Закону України "Про державну службу" постановою Кабінету Міністрів України № 283 від 03.05.1994 року затверджено Порядок обчислення стажу державної служби (постанова втратила чинність на підставі постанови КМУ №229 ( 229-2016-п ) від 25.03.2016 року, діяла до 01.05.2016 року, тобто в період проходження ОСОБА_1 військової служби до 01.05.2016 року) (далі - Порядок №283), яким відповідно до п.1 визначаються посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби.

Відповідно до абз.5 п.3 Порядку № 283 до стажу державної служби включається також час військової служби у Збройних Силах та інших військових формуваннях.

Згідно з п.4 вказаного Порядку, документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка та інші документи, які відповідно до чинного законодавства підтверджують стаж роботи. Скарги, пов`язані з визначенням стажу роботи державних службовців, розглядаються згідно з чинним законодавством.

Статтею 62 Закону № Закону України Про пенсійне забезпечення № 1788-ХІІ передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 3, 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Постанова № 637), за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно копій трудової книжки НОМЕР_3 ОСОБА_1 та довідки Харківського ОВК від 04.10.2019 року № ФХ-118432/3418, у період з 09.03.1995 року по 03.10.2007 року проходила службу в Збройних Силах України (військовий квиток УН № 1170769) (а.с. 27 - 38, 42).

Згідно копії витягу з послужного списку особової справи ФХ-1188432, у період з 13.03.1995 року по 31.01.1996 року займала посаду бухгалтера фінансового відділення у 3 полку Національної гвардії України (нак. Ком. в/ч 4103 від 13.03.1995 року). З 31.01.1996 року по 12.01.1998 року - бухгалтер фінансового відділення у 3 полку гвардії 6 дивізії НГУ (нак. Ком. 3 п. гв. від 31.01.1996 року), З 12.01.1998 року по 14.05.1998 року - бухгалтер фінансового відділення у 3 полку гвардії 6 дивізії НГУ (нак. Ком. 3 п. гв. від 12.01.1998 року), з 14.05.1998 року по 01.07.1998 року - бухгалтер фінансової служби у 3 полку гвардії 6 дивізії НГУ (Ком. в/ч 4103 від 14.05.1998 року), з 01.07.1998 року по 07.07.1998 року позивача займала посаду за штатом у 3 полку гвардії 6 дивізії НГУ ( Нак. ком. в/ч 4103 від 01.07.1998 року), з 07.07.1998 року по 10.07.1998 року перебувала в розпорядженні начальника Військового інституту Національної гвардії України ( нак. КНГУ від 07.07.1998 року), з 10.07.1998 року 01.11.1998 року - діловод школи підготовки прапорщиків у військовому інституті Національної гвардії України (нак. інстит. від 10.07.1998 року), з 01.11.1998 року по 16.06.1999 року - начальник учбового кабінету школи підготовки прапорщиків у військовому інституті Національної гвардії України ( нак. інстит. Від 01.01.1998 року), з 16.06.1999 року по 05.08.1999 року перебувала у розпорядженні начальника військового інституту НГУ. Відрядження для подальшого проходження служби в розпорядження командира в/ч НОМЕР_4 . Виключена із списків особового складу інституту ( нак. інстит. від 16.06.1999 року Нак. ком. НГУ від 27.07.1999, нак. інстит. від 03.08.1999 року), з 10.08.1999 року 11.12.2000 року - писар батальйону спеціального призначення (на БРДМ) 3 полку гвардії 6 дивізії НГУ ( ком. в/ч 4103 від 10.08.1999 року), з 11.12.2000 року по 14.12.2000 року перебувала у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_2 (наказ від 24.11.2000 року), з 14.12.2000 року по 15.12.2002 року - радіотелеграфіст радіовідділення взводу роти зв`язку командного пункту ВОС 425640А у військовій частині НОМЕР_2 ( НОМЕР_2 від 14.12.2000 року); присвоєна кваліфікація спеціаліста 3 класу ВУС - 425640А (А 1215 від 23.04.2001), присвоєна кваліфікація спеціаліста 2 класу ВУС - 425640А (А 1215 від 13.11.2001), присвоєна кваліфікація спеціаліста 2 класу ВУС - 425640А (А 1215 від 21.05.2002), з 15.12.2002 по 02.10.2007 року - механік радіовідділення радіовзводу роти зв`язку командного пункту ВОС - 404256А у військовій частині НОМЕР_2 ( в/ч НОМЕР_2 від 15.12.2002), присвоєна класна кваліфікація спеціаліста другого класу ВОС - 404256А (в/ч НОМЕР_5 від 05.06.2004) (а.с. 43).

Так, 03.10.2007 року позивача було звільнено у відставку за п. 85 «б» Положення про проходження військової служби солдатами (матросами), сержантами і старшинами ЗС України ( ком в/ч НОМЕР_2 № 224 від 01.10.2007) та виключено зі списків особового складу частини ( ком. в/ч НОМЕР_2 № 226 від 03.10.2007 року) (а.с. 28).

17.12.2007 року позивача прийнято на посаду спеціаліста 1 категорії - економіста до відділу планування та аналізу використання фінансових ресурсів і договірної роботи управління фінансового забезпечення, бухгалтерського обліку та звітності, присвоєно 13 ранг державного службовця (наказ № 315 - к від 14.12.2007 року). 10.09.2019 року позивача звільнено з посади за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію державного службовця (наказ № 368 - к від 05.09.2019 року) (а.с. 28 - 30).

Таким чином, записами у трудовій книжці позивача, яка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, а також іншими належними документами підтверджено проходження військової служби в ЗСУ в період з 09.03.1995 року до 03.10.2007 року, що у сукупності складає 12 років 6 місяців 25 днів, що свідчить про безпідставність неврахування вказаного періоду роботи до стажу державної служби позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Враховуючи, що оскаржуваним рішенням № 276 від 06.11.2019 року пенсійним органом зараховано до стажу державної служби період роботи позивача з 17.12.2007 року по 01.05.2016 року, що складає 8 років 4 місяці 14 днів, підтвердження проходження військової служби з 09.03.1995 року до 03.10.2007 року (12 років 6 місяців 25 днів), отже ОСОБА_1 має більше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що є достатнім та дає їй право для призначення пенсії згідно статті 37 Закону України "Про державну службу" №3723-XII.

Згідно п.1 та 2 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. У разі якщо за період з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2016 року в реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості, необхідні для обчислення страхового стаж військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, особам рядового і начальницького складу відповідно до цього Закон; страховий стаж обчислюється на підставі довідки про проходження військової служб» та про сплачені суми страхових внесків.

Статтею 113 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсій страхування» передбачено, що держава створює умови для функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат та їх пенсійних активів, що обліковуються на накопичувальних пенсійних рахунках.

На підставі абз.2 та 3 частини першої статті 16 Закону України «Про загальнообов`язкове держав пенсійне страхування», застрахована особа має право: отримувати від страхувальника підтвердження про сплату страхових внесків, у тому числі в письмовій формі; вимагати від страхувальника сплати страхових внесків, у тому числі в судовому порядку.

Згідно довідок Головного управління статистики у Харківській області від 29.10.2019 року, довідки військової частини НОМЕР_2 від 03.01.2020 року встановлено, що на всі види оплати праці позивача нараховано страхові внески (єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) (а.с. 45 - 47, 53).

За таких підстав, пенсійним органом незаконно оскаржуваним рішенням № 276 від 06.11.2019 року відмовлено у призначенні позивачу пенсії та не зараховано період військової служби ОСОБА_1 з 09.03.1995 року по 03.10.2007 року до стажу державної служби.

Відповідно до ч.3 ст. 44 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Згідно положень ч.1 ст. 45 вказаного вище Закону, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

Із заявою про призначенні пенсії ОСОБА_1 звернулася до ГУПФУ в Харківській області 29.10.2019 року (а.с. 70 - 71).

За таких підстав, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача шляхом скасування рішення Індустріального відділу з питань перерахунків пенсії № 25 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №276 від 06.11.2019 року, зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до стажу державної служби період перебування ОСОБА_1 на військовій службі з 09.03.1995 року по 03.10.2007 року та призначити ОСОБА_1 з 29.10.2019 року пенсію згідно зі статтею 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16.12.1993 року, із урахуванням періодів військової служби.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення вимог адміністративного позову.

Щодо вимоги позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення за даним позовом шляхом надання відповідачем у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення відповідно до ст. 382 КАС України, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Враховуючи, що встановлення судового контролю за виконанням судового рішення є правом, а не обов`язком суду, а також приписи статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України щодо обов`язковості судових рішень та відсутності об`єктивних обставин щодо невиконання судового рішення з боку відповідача, суд не вбачає підстав для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до частини 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Частинами 1, 2, 3 ст. 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частинами 4, 5 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 134 КАС України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 134 КАС України).

Частиною 7 ст. 139 КАС України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Частиною 9 ст. 139 КАС України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Судом встановлено, що 17.12.2019 року між позивачем (Клієнт) та Адвокатським об`єднанням "Адвокати та медіатори України" (Виконавець) укладено Договір №107 НП про надання правової допомоги (далі - Договір), за умовами якого Клієнт доручає, а Виконавець приймає на себе доручення надавати Клієнту правову допомогу на умовах передбачених цим договором, за виставленим Завданням для Виконавця. Винагорода за послуги, які надаються Виконавцем, встановлюються Актами виконаних робіт (п.1.1. та 4.1 вказаного Договору) (а.с. 14 - 15).

Сторони договору укладали завдання №1 від 17.12.2019 року, №3 від 02.03.2020 року щодо надання адвокатом рядку послуг: надання усної консультації, написання позовної заяви, відповіді на відзив, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні. Загальна вартість послуг 6 900,00 грн. (а.с. 16, 18, 92).

Згідно актів виконаних робіт № 1 від 17.12.2019 року, № 2 від 19.12.2019 року та № 3 від 03.03.2020 року, адвокатом в рамках укладеного договору надано наступну правову допомогу: надання усної консультації, в т.ч. з вивчення документів (25 хв.) 200,00 грн., написання позовної заяви (6 год. 30 хв.) - 3 500,00 грн., написання відповіді на відзив (5 год. ) -0 2 500,00 грн., клопотання про розгляд справи у судовому засіданні (1 год. 25 хв.) - 700,00 грн. (а.с. 17, 19, 93).

Копіями квитанцій підтверджено перерахування позивачем 19.12.2019 року 3 700,00 грн. та 02.03.2020 року 3 200,00 грн. на рахунок Адвокатського об`єднання в рахунок оплати правової допомоги (а.с. 20 - 21, 94).

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції.

У справі East/West Alliance Limited проти України Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі Ботацці проти Італії (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 Рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі Іатрідіс проти Греції (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Враховуючи, що доводи, викладені представником позивача у відповіді на відзив на адміністративний позов по суті є аналогічними тим, які викладалися у позовній заяві, робота адвоката по складанню відповіді на відзив (2 500,00 грн.) безпідставно включена до витрат на правову допомогу.

Складання клопотання про розгляд даної справи в судовому засіданні (700 грн.) не стосується надання правової допомоги, тому понесені витрати у зв`язку з його складанням є необгрунтованими.

Понесені витрати, пов`язані з усною консультацією (200 грн.) є необґрунтованими, оскільки така консультація не може бути розцінена як надання правничої допомоги в межах розгляду даної справи.

Враховуючи обставини справи, її незначну складність, суть виконаних послуг, враховуючи, що відповідь на відзив є однаковою за змістом із позовною заявою, суд дійшов висновку, що сума, заявлена до відшкодування у розмірі 6 900 грн. є надмірною.

Проте, суд вважає за необхідне присудити на користь позивача шляхом стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на правову допомогу у сумі 3 500,00 грн. за складання та подачу до суду позовної заяви з додатками.

Керуючись ст. ст. 2, 6-10, 13, 14, 77, 134, 139, 205, 242-246, 250, 255, 257-262, 293, 295, п.п.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (, адреса: пл. Свободи, буд. 5, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, 61022) про скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Скасувати рішення Індустріального відділу з питань перерахунків пенсії № 25 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №276 від 06.11.2019 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до стажу державної служби період перебування ОСОБА_1 на військовій службі з 09.03.1995 року по 03.10.2007 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 пенсію з 29.10.2019 року згідно зі статтею 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16.12.1993 року, із урахуванням періодів військової служби.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області ().

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 3500 (три тисячі п`ятсот) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області ().

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Шевченко О.В.