Справа № 460/3400/19
Суддя: Щербаков В.В.
Дата ухвалення: 2020-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

04 лютого 2020 року м. Рівне №460/3400/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щербакова В.В. за участю секретаря судового засідання Мидловець Л.О. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Коробка Н. М.,

відповідача: представник Кокіль І. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
доУправління Держпраці у Рівненській області
про визнання протиправними та скасування припису, постанови про накладення штрафу,
В С Т А Н О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі іменується позивач) до Управління Держпраці у Рівненській області (далі іменується відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправними та скасувати припис про усунення виявлених порушень від 20.09.2019 №РВ742/1637/АВ/П та постанову про накладення штрафу уповноваженими особами від 07.11.2019 №РВ742/1637/000150/ТД-ФС.

В обґрунтування позовної заяви зазначає, що 16 вересня 2019 року за результатами інспекційного відвідування посадовими особами відповідача складено акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю №РВ742/1637/АВ, яким встановлено порушення норм ч. 1 ст. 21 КЗпП України, а саме між працівником ОСОБА_2 і фізичною особою ОСОБА_1 не укладено трудовий договір, за яким працівник зобов`язуються виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю; порушення норм ч. 3 ст. 24 КЗпП України, а саме - фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 допущено до роботи працівника ОСОБА_2 без укладення трудового договору, оформленого наказом, розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та без повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу.

Позивач вважає доводи, викладені в акті, необґрунтованими, упередженими та такими, що не відповідають фактичним обставинам, оскільки, по-перше, ОСОБА_2 у день проведення інспекційного відвідування оформлялася на стажування та фактично до нього не приступила, по-друге, остання не виконувала функції продавця-консультанта з продажу сумок покупцям в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що підтверджується заявами працівників магазину ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Крім того, позивач просить суд звернути увагу, що направлення на інспекційне відвідування 10.09.2019 було вручене посадовими особами відповідача особисто ФОП ОСОБА_1 , а не ОСОБА_2 , яка, на думку відповідача, виконувала функції продавця.

За наведених обставин позивач вважає, що припис про усунення виявлених порушень №РВ742/1637/АВ/П від 20.09.2019 року та постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №РВ742/1637/000150/ТД-ФС від 07.11.2019 року прийняті лише на підставі припущень інспекторів праці, які не ґрунтуються на дійсних обставинах інспекційного відвідування, що є підставою для визнання їх протиправними та скасування судом.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Ухвалою від 10.12.2019 позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 прийнято до розгляду. Відкрито провадження в адміністративній справі №460/3400/19. Розгляд справи вирішено провадити за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

У встановлений судом строк відповідачем подано відзив на позовну заяву. На обґрунтування безпідставності вимог позивача відповідач зазначив, що при винесенні і формуванні припису про усунення виявлених порушень посадовими особами вчинялись належні та допустимі дії, які визначені Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою КМУ від 21.08.2019 №823.

Щодо порушень позивачем вимог трудового законодавства відповідач зазначив, що 16.08.2019 під час проведення інформаційно-розяснювальної роботи зафіксовано виконання функцій продавця ОСОБА_2 без укладення трудового договору. В ході проведення інспекційного відвідування 10.09.2019 в магазині позивача « ІНФОРМАЦІЯ_1 » було повторно зафіксовано на робочому місці ОСОБА_2 , яка виконувала функцію продавця-консультанта з продажу сумок покупцям. При цьому, відповідач зазначає, що з наданих ОСОБА_2 письмових пояснень, вона стажується для подальшого працевлаштування у ФОП ОСОБА_1 через центр зайнятості. В свою чергу, листом від 13.09.2019 № 02-17/1820 Рівненський міський центр зайнятості надав інформацію про те, що ОСОБА_2 за період з 01.01.2019 по 10.09.2019 включно на стажування до ФОП ОСОБА_1 не направлялась.

Враховуючи викладене, на думку відповідача, знайшли своє підтвердження обставини порушення позивачем вимог трудового законодавства (ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 24 КЗпП України), а відтак, припис про усунення виявлених порушень від 20.09.2019 №РВ742/1637/АВ/П та постанова про накладення штрафу уповноваженими особами від 07.11.2019 №РВ742/1637/000150/ТД-ФС винесені на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України.

У судовому засідання представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , як суб`єкт підприємницької діяльності зареєстрована 17.06.1994. Основним видом діяльності позивача є Роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах (основний) (КВЕД 47.78). Місцем провадження господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 є територія Рівненського УВП УТОС за адресою: АДРЕСА_1 , магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

10.09.2019 відповідачем видано наказ №1201 «Про інспекційне відвідування з питань додержання законодавства про працю у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ». Вказаним наказом посадових осіб Управління Держпраці у Рівненській області зобов`язано провести у період з 10.09.2019 по 23.09.2019 року інспекційне відвідування з питань додержання законодавства про працю у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , місцезнаходження суб`єкта господарювання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

На підставі даного наказу 10.09.2019 видано направлення на інспекційне відвідування за №910-н/09-27.

12.09.2019 посадовими особами відповідача складено акт про надання документів для проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування, чим підтверджено факт початку проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування позивача.

16.09.2019 за результатами інспекційного відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 складено акт №РВ742/1637/АВ, яким встановлено 1) порушення останньою вимог ч. 1 ст. 21 КЗпП України, а саме між працівником ОСОБА_2 позивачем не укладено трудовий договір, за яким працівник зобов`язуються виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю; 2) порушення вимог ч. 3 ст. 24 КЗпП України, а саме позивачем допущено до роботи працівника ОСОБА_2 без укладення трудового договору, оформленого наказом, розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та без повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу.

За результатами розгляду акту №РВ742/1637/АВ відповідачем винесено припис про усунення виявлених порушень від 20.09.2019 №РВ742/1637/АВ/П та постанову про накладення штрафу уповноваженими особами від 07.11.2019 №РВ742/1637/000150/ТД-ФС.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями суб`єкта владних повноважень, та вважаючи їх протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Перевіряючи оскаржуване рішення відповідача на відповідність критеріям, установленим ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає наступне.

Згідно із статтею 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Частиною першою статті 259 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) передбачено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Підстави для здійснення позапланових заходів визначені статтею 6 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05.04.2007 № 877-V(далі - Закон № 877-V).

Згідно з ст. 7 Закону № 877-V, для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки (ч. 1).

На підставі наказу (рішення, розпорядження) оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю), яке підписується керівником органу державного нагляду (контролю) (головою державного колегіального органу) або його заступником (членом державного колегіального органу) із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові і засвідчується печаткою (ч. 2).

Посвідчення (направлення) є чинним лише протягом зазначеного в ньому строку здійснення заходу (ч. 4).

Постановою від 26.04.2017 №295 Кабінет Міністрів України затвердив Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - Порядок №295), який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю.

Згідно п. 2 Порядку №295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань.

Пунктом 5 Порядку №295 встановлено, що інспекційні відвідування проводяться: 1) за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю; 2) за зверненням фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин; 3) за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту; 4) за рішенням суду, повідомленням правоохоронних органів про порушення законодавства про працю; 5) за повідомленням посадових осіб органів державного нагляду (контролю), про виявлені в ході виконання ними контрольних повноважень ознак порушення законодавства про працю; 6) за інформацією: Держстату та її територіальних органів про наявність заборгованості з виплати заробітної плати; ДФС та її територіальних органів; Пенсійного фонду України та його територіальних органів; 7) за інформацією профспілкових органів про порушення прав працівників, які є членами профспілки, виявлених в ході здійснення громадського контролю за додержанням законодавства про працю.

Відповідно до пп. 5 п. 5 Порядку №295, повідомлення посадових осіб органів державного нагляду (контролю) про виявлені порушення законодавства про працю може слугувати підставою для проведення інспекційного відвідування лише у тому випадку, якщо ознаки таких порушень виявлені в ході виконання цими особами контрольних повноважень.

Положенням пункту 6 Порядку №295 визначено, що під час підготовки до проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування інспектор праці, якщо тільки він не вважатиме, що це завдасть шкоди інспекційному відвідуванню або невиїзному інспектуванню, може одержати інформацію та/або документи, що стосуються предмета інспекційного відвідування чи невиїзного інспектування, від об`єкта відвідування, державних органів, а також шляхом проведення аналізу наявної (загальнодоступної) інформації про стан додержання законодавства про працю. Документи, отримані під час підготовки до проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, що містять інформацію про порушення об`єктом відвідування вимог законодавства про працю, долучаються до матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Пунктом 11 Порядку №295 вказано, що інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право: під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, самостійно і в будь-яку годину доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця; ознайомлюватися з будь-якими книгами, реєстрами та документами, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію /відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, невиїзного інспектування, з метою перевірки їх відповідності нормам законодавства та отримувати завірені об`єктом відвідування їх копії або витяги; наодинці або у присутності свідків ставити керівнику та/або працівникам об`єкта відвідування запитання, що стосуються законодавства про працю, отримувати із зазначених питань усні та/або письмові пояснення.

Відповідно до пункту 33 Порядку №295 інспектор праці самостійно приймає рішення про необхідність відвідування роботодавця з метою інформування його та працівників про найбільш ефективні способи дотримання законодавства про працю, моніторингу стану його дотримання, у тому числі щодо оформлення трудових відносин.

Згідно п. 19 Порядку №295, за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.

Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником (п. 20 Порядку №295).

Пунктом 23 Порядку №295 встановлено, що припис є обов`язковою для виконання у визначені строки письмовою вимогою інспектора праці про усунення об`єктом відвідування порушень законодавства про працю, виявлених під час інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Припис вноситься об`єкту відвідування не пізніше ніж протягом наступного робочого дня після підписання акта (відмови від підписання), а в разі наявності зауважень - наступного дня після їх розгляду (п. 24 Порядку №295).

Згідно з п. 27 Порядку №295 у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об`єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності (п. 27 Порядку №295).

Згідно з актом №742/1637/АВ інспекційне відвідування позивача завершено 16.09.2019. При цьому, при підписанні акту інспекційного відвідування, зроблена відмітка про незгоду фізичної особи-підприємця із зафіксованими порушення.

18.09.2019 відповідачем отримані заперечення на акт №РВ 742/1637/АВ, які розглянуті відповідачем 19.09.2019.

За результатами розгляду обставин, встановлених в ході проведення інспекційного відвідування та зафіксованих у відповідному акті, посадовими особами Управління 20.09.2019 винесено припис №742/1637/АВ/П.

Враховуючи викладене, спростовуються твердження позивача, що оспорюваний ним припис №742/1637/АВ/П. від 20.09.2019 був винесений з порушенням строків та вимог Порядку №295.

Разом з тим, з аналізу норм Порядку №295 слідує, що підставою для притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності, передбаченої статтею 265 КЗпП України є вчинення ним порушення, факт якого встановлюється під час інспекційного відвідування та відображається у відповідному акті. При цьому, докази, на підставі яких на суб`єкта господарювання може бути накладено штраф, мають бути отримані під час інспекційного відвідування, призначеного та проведеного згідно Порядку №295, або під час підготовки до його проведення, яка здійснюється після призначення інспекційного відвідування.

Відповідно до абзацу другого частини другої статті 265 КЗпП України, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Вказану норму законодавцем сконструйовано таким чином, що для того щоб настала відповідальність, у даному випадку фізичної особи-підприємця, необхідно два фактора: перший фактор - фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) (у спірному випадку) та другий обов`язковий фактор - виплата заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків. Тобто лише при наявності цих двох обов`язкових факторів настає негативний наслідок до такої фізичної особи-підприємця - застосування штрафу у розмірі тридцятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

Частиною другою статті 2 КЗпП України визначено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Згідно із пп. 6 ч. 1 ст. 24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим при укладенні трудового договору з фізичною особою.

Частиною 2 статті 24 КЗпП України передбачено, що при укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 3 ст. 24 КЗпП України).

Згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 №413 "Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу", повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором одним із таких способів: засобами електронного зв`язку з використанням електронного цифрового підпису відповідальних осіб відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу та електронного підпису; на паперових носіях разом з копією в електронній формі; на паперових носіях, якщо трудові договори укладено не більше ніж із п`ятьма особами. Інформація, що міститься у повідомленні про прийняття працівника на роботу, вноситься до реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Із аналізу наведених правових норм слідує, що забороняється, а також є підставою для застосування штрафних санкцій, передбачених абзацом другим частини другої статті 265 КЗпП України, факт допущення без укладення трудового договору до роботи особи, яка за характером виконуваних робіт виконує трудову функцію, що у сукупності з іншими притаманними ознаками надає їй статусу працівника, а підприємство (чи ФОП) щодо неї є суб`єктом, яке використовує саме її найману працю у розумінні КЗпП України. При цьому, відносини між сторонами фактично є такими, що регулюються законодавством про працю, сторони розуміють цей факт, але жодним чином не оформляють своїх відносин, у першу чергу, з мотивів ухилення від сплати податків та інших обов`язкових платежів.

Суд зауважує, що диспозиція ч. 2 ст. 265 КЗпП України встановлює відповідальність саме за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору, а визначення санкції за абзацом другим цієї частини ст. 265 КЗпП України потребує точного визначається кількості працівників, щодо яких скоєно порушення.

Таким чином, відповідальність настає в разі, якщо особа виконує певні роботи чи здійснює окремі повноваження з відома, за дорученням та в інтересах, зокрема, фізичної особи-підприємця. Тобто, повинен бути встановлений факт використання фізичною особою-підприємцем найманої праці конкретно визначеної особи (осіб).

В акті інспекційного відвідування зазначено, що в ході проведення заходу державного контролю у формі інспекційного відвідування 10.09.2019 було зафіксовано на робочому місці ОСОБА_2 , яка виконувала функцію продавця-консультанта з продажу сумок покупцям.

У зв`язку з цим, відповідачем зроблено висновок, що у позивача було фактично допущено ОСОБА_2 до роботи без укладення трудового договору в письмовій формі, оформленого наказом підприємця, та повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу.

Разом з тим, з наявних у матеріалах справи пояснень ОСОБА_2 , наданих під час проведення інспекційного відвідування, слідує, що остання, «перебуваючи у пошуках роботи, знайшла потребу робітниці-продавця у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». В даний час оформляється на стажування через центр зайнятості. Працевлаштовується до ФОП ОСОБА_1 . В даний час перебуває у магазині для ознайомлення з товаром».

Досліджені в сукупності наявні у матеріалах справи письмові докази, зокрема вказані вище пояснення ОСОБА_2 , разом з наданими поясненнями-заявами працівників магазину ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , направлення Рівненського міського центру зайнятості на працевлаштування №0035001 від 11.09.2019 року та направлення на стажування від 12.09.2019 року, листа Рівненського обласного центру зайнятості №02-17/1820 від 13.09.2019 року, дають суду всі правові підстави вважати, що, по-перше, відповідачем зроблено передчасний висновок про допуск позивачем ОСОБА_2 до робочого місця та виконання останньою функцій продавця-консультанта з продажу сумок покупцям, а, по-друге, що ОСОБА_2 лише виявила намір подальшого працевлаштування.

Таким чином, відповідачем не доведено, що ОСОБА_2 допущена позивачем до роботи без укладання трудового договору, оскільки факт виконання певної роботи не знайшов свого підтвердження під час розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч. 2 ст. 77 згаданого Кодексу).

Згідно із ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 73 КАС України).

За змістом статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Всупереч наведеним нормам, відповідачем не доведено існування обставин на підставі яких прийняті оспорювані рішення, а саме - факту порушення позивачем ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України та допуску до роботи працівника без укладання трудового договору.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що оскаржувані припис про усунення виявлених порушень від 20.09.2019 №РВ742/1637/АВ/П та постанова про накладення штрафу від 07.11.2019 №РВ742/1637/000150/ТД-ФС, винесені відповідачем з використанням повноважень останнього без мети, з якою це повноваження надано, необґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття відповідних рішень.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Відповідно до положення статті 139 КАС України, витрати понесені позивачем у даній справі, підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Рівненській області.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) до Управління Держпраці у Рівненській області (вул. Лермонтова, 7, м. Рівне, 33028, ) про визнання протиправними та скасування припису, постанови про накладення штрафу - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати припис Управління Держпраці у Рівненській області про усунення виявлених порушень №РВ742/1637/АВ/П від 20 вересня 2019 року.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Рівненській області про накладення штрафу уповноваженими особами №РВ742/1637/000150/ТД-ФС від 07 листопада 2019 року.

Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Управління Держпраці у Рівненській області, судовий збір в розмірі 3172,90 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 25 березня 2020 року.

Суддя Щербаков В.В.