Справа № 200/1093/20-а
Суддя: Кошкош О.О.
Дата ухвалення: 2020-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2020 р. Справа№200/1093/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кошкош О.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (ідентифікаційний код 42171861, 87548, Донецька область, м.Маріуполь, вул.Зелінського, буд. 27а). Просила скасувати рішення про відмову в призначенні пенсії від 23.04.2019 №9675/34-1105; зобов`язати зарахувати до стажу періоди роботи з 01.08.2002 по 31.12.2002 - роботу приватним підприємцем, з 01.01.2004 по 31.12.2004 - роботу у приватного підприємця ОСОБА_2 ; зобов`язати призначити пенсію за віком з 06.05.2019. Позов вмотивовано тим, що відповідачем протиправно не зараховані відповідні періоди до стажу роботи, що підтверджуються записами в трудовій книжці, та індивідуальними відомостями про застраховану особу (форма ОК-5), в цей період виплачена заробітна плата та сплачено суми єдиного податку.

31 січня 2020 року ухвалою Донецького окружного адміністративного суду прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

14 лютого 2020 року ухвалою Донецького окружного адміністративного суду справу призначено до розгляду в судовому засіданні з повідомленням сторін на 19 березня 2020 року.

У судове засідання призначене на 19 березня 2020 року представники сторін не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. За таких обставин суд визнав за можливе розглянути справу за наявними матеріалами в порядку письмового провадження.

Відповідачем надано відзив, в якому зазначено, що за даними, які містяться в системі персоніфікованого обліку вбачається, що за періоди роботи з 01.01.2002 по 31.12.2002 позивачу не нараховувалась заробітна плата та не сплачувались страхові внески, також в трудовій книжці відсутні записи про роботу за вказаний період. За період роботи з 01.01.2004 по 31.12.2004 за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку відсутні сплата страхових внесків, у зв`язку з чим позивачу вказані періоди не зараховані до стажу, який дає право на пенсію за віком.

Розглянувши заяви по суті суд встановив наступне.

04 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою №2405 про призначення пенсії відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

23 квітня 2019 року рішенням Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 79 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. Визначено, що страховий стаж складає 25 років 4 місяці 3 дні.

До страхового стажу не враховані періоди роботи з 01.08.2002 по 31.12.2002 - роботу приватним підприємцем, з 01.01.2004 по 31.12.2004 - роботу у приватного підприємця ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років.

Так, відповідно до Конституції України гарантування непрацездатним громадянам України права на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій передбачено Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII.

Згідно із пунктом «а» статті 3 Законом України «Про пенсійне забезпечення», право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема: особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів, - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Разом з цим, статтею 56 вказаного Закону до видів трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію віднесено, серед іншого: роботу, виконувану на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв; будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.

Зі змісту наведених правових положень випливає, що обов`язковою умовою набуття права на трудову пенсію є наявність стажу роботи у підприємствах та організаціях, за умови сплати останніми страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV.

Згідно із абзацом 32 частини 1 статті 1 Закону №1058-IV, страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV встановлено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Щодо вимог про зарахування до страхового стажу періоду роботи приватним підприємцем з 01.01.2002 по 31.12.2002, суд зазначає наступне.

Обчислення страхового стажу позивача за період його роботи з 01.01.2002 по 31.12.2002 здійснюється відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення», а з 01.01.2004 по 31.12.2014 - згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Разом з цим, визначальною умовою виникнення права на призначення пенсії як до 01.01.2004, так і після, є сплата підприємством, організацією, де працювала особа страхових внесків до Пенсійного фонду.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Так, відповідно до абз. 3 п.п. 2 п. 2.1 розділу 2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку (довідкою форми ОК-5).

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку (лише довідкою форми ОК-5).

Відповідно до листа Відділу реєстрації юридичних та фізичних осіб Маріупольської міської ради від 29.06.2011 №720 повідомлено, що ОСОБА_1 (інн НОМЕР_2 ) була зареєстрована як фізична особа-підприємець Жовтневою районною адміністрацією Маріупольської міської ради від 23.11.2001. Місце мешкання: АДРЕСА_1 . 07.05.2003 була проведена державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця.

Крім того, доказом реєстрації суб`єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1 є свідоцтво про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи від 23.11.2001

Також, позивачем надані до суду наступні документи: звіт суб`єкта малого підприємства-фізичної особи-платника єдиного податку за 9 місяців 2002 року, відповідно до якого ОСОБА_1 сплачено єдиний податок за липень, серпень, вересень 2002 року; довідка про суми виплачених доходів і утриманих з них податків фізичних осіб за 4 квартал 2002 року; квитанції про сплату єдиного внеску за червень, липень, серпень, вересень, листопад, грудень 2002 року, квитанції про сплату внесків в Пенсійний фонд за травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2002 року.

Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу (Форма ОК-5) позивач сплачував страхові внески, зокрема, за період з 01.01.2002 по 31.07.2002, а сплата внесків за період з 01.07.2002 по 31.12.2002 підтверджена наданими позивачем квитанціями.

Щодо вимог про зарахування до страхового стажу періоду роботи 01.01.2004 по 11.31.12.2004 у приватного підприємця ОСОБА_2 , суд зазначає наступне.

Трудовою книжкою позивача підтверджено, що 22.01.2003 ОСОБА_1 прийнято приватним підприємцем ОСОБА_2 на роботу бухгалтером за трудовим договором №67 від 22.01.2003; 31.05.2011 - звільнена за згодою сторін.

Доводи відповідача про не зарахування періодів роботи до страхового стажу внаслідок невиконання роботодавцем позивача обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України є неприйнятним, оскільки, таке призводять до позбавлення позивача соціальної захищеності та пенсійного стажу за окремі періоди роботи на вказаному підприємств.

Позивач не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення вказаних періодів роботи до страхового стажу за порушення, вчинене страхувальником, оскільки згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник.

Наведене відповідає правовим висновкам Верховного Суду, які наведені в постанові від 27.03.2018 у справі № 208/6680/16-а (2а/208/245/16) .

З урахуванням викладеного, суд вважає, що відмова у зарахуванні відповідного періоду до страхового стажу у зв`язку з несплатою страхувальником страхових внесків (єдиного внеску), є непропорційним втручанням держави в права позивача та порушує його право на своєчасне отримання пенсії в належному розмірі.

Аналізуючи вищенаведені норми законодавства та надані докази, суд дійшов висновку, що підлягає зарахуванню до трудового стажу позивача період здійснення позивачем підприємницької діяльності з 01.01.2002 по 31.12.2002 та період роботи у приватного підприємця ОСОБА_2 з 01.01.2004 по 01.12.2004.

Статтею 82 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що повідомлення про відмову в призначенні пенсії із зазначенням причин відмови та порядку оскарження орган, що призначає пенсії, видає або надсилає підприємству, організації або заявникові не пізніше 5 днів після винесення відповідного рішення.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З аналізу наведених норм вбачається, що у зв`язку із зверненням позивача щодо призначення пенсії за віком пенсійний орган зобов`язаний перевірити, зокрема, чи має заявник відповідний стаж роботи. У разі прийнятті рішення про відмову у призначенні пенсії, Пенсійний фонд повідомляє про це заявника із зазначає причини відмови.

У свою чергу, суд перевіряє, зокрема, чи діяв Пенсійний фонд обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

При цьому, суд не обраховує дійсний загальний та спеціальний стаж позивача, у зв`язку з чим відсутні підстави для зобов`язання відповідача призначити та виплачувати пенсію позивачу за віком на пільгових умовах.

Разом з тим, частиною 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, наявні підстави для захисту прав позивача шляхом скасування проекту рішення №79 Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо відмови у призначенні пенсії без належного обґрунтування неврахування частини стажу роботи, а також зобов`язання здійснити повторний розгляд заяви позивача про призначення пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 6 березня 2018 року у справі №754/14898/15 (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/72608654).

Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Фактично позовні вимоги задоволені, оскільки рішення про відмову у призначені пенсії скасовано, а задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача вчинити певні дії є похідними від першої вимоги, отже присудженню підлягає судовий збір у розмірі, який передбачений сплаті як за одну позовну вимогу немайнового характеру.

З огляду на те, що ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 31.01.2020 відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення у справі, суд дійшов висновку щодо стягнення судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень у розмірі 840,80 грн.

Керуючись нормами Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати Проект рішення №79 Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 23.04.2019 №9675/34-1105 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (ідентифікаційний код 42171861, 87548, Донецька область, м.Маріуполь, вул.Зелінського, буд. 27а) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) період роботи приватним підприємцем з 01.01.2002 по 31.12.2002, та період роботи у приватного підприємця ОСОБА_2 01.01.2004 по 31.12.2004; зобов`язати повторно розглянути заяву про призначення пенсії від 04.04.2019 №2405 з урахуванням висновків суду.

В задоволенні позовної вимоги про зобов`язання Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 06 травня 2019 року - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (ідентифікаційний код 42171861, 87548, Донецька область, м.Маріуполь, вул.Зелінського, буд. 27а) судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. на користь спеціального фонду Державного бюджету України.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду, з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII Перехідні положення КАС України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.О. Кошкош