Справа № 540/566/20
Суддя: Ковбій О.В.
Дата ухвалення: 2020-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/566/20
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Ковбій О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Корабельного районного відділу державної виконавчої служби у м.Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа - Військова частина НОМЕР_1 про визнання рішень, дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову "Про закінчення виконавчого провадження" від 05.02.2020 року Головного державного виконавця Корабельного районного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Муценко Д.О. у виконавчому провадженні №59912872 (стосовно примусового виконання рішення за виконавчим листом №681 2019р., що виданий 06.08.2019 року Херсонським окружним адміністративним судом в адміністративній справі №821/1085/18, про - "У зв`язку із невчасною виплатою (а саме: не виплаченої частини грошового забезпечення (з врахуванням суми посадового окладу за січень 2016 року та індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 08 червня 2017 року), несплаченої частки одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби (із врахуванням щомісячної додаткової винагороди та індексації грошового забезпечення) та суми незаконного утримання із суми нарахованої "одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби" (тобто, суми 9 869 грн. 50 коп.)), зобов`язати частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 , 75024, Херсонська обл., Білозерський р-н, с. Чорнобаївка) виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу з 09.06.2017 року (позовна вимога №14)");

- зобов`язати Головного державного виконавця Корабельного районного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Муценко Д.О. відновити виконавче провадження №59912872 (стосовно примусового виконання рішення за виконавчим листом №681 2019р., що виданий 06.08.2019 року Херсонським окружним адміністративним судом в адміністративній справі №821/1085/18, про - "У зв`язку із невчасною виплатою (а саме: не виплаченої частини грошового забезпечення (з врахуванням суми посадового окладу за січень 2016 року та індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 08 червня 2017 року), несплаченої частки одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби (із врахуванням щомісячної додаткової винагороди та індексації грошового забезпечення) та суми незаконного утримання із суми нарахованої "одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби" (тобто, суми 9 869 грн. 50 коп.)), зобов`язати частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 , 75024, Херсонська обл., Білозерський р-н, с. Чорнобаївка) виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу з 09.06.2017 року (позовна вимога №14)");

- визнати дії Головного державного виконавця Корабельного районного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Муценко Д.О., в частині порушення прав ОСОБА_2 у виконавчому провадженні № 59912872 та у виконавчому провадженні № 59912797 (а саме: не направлення 06.02.2020 року на адресу Стягувача Постанови про закінчення виконавчого провадження від 05.02.2020 року у ВП № 59912872 та Постанови про закінчення виконавчого провадження від 05.02.2020 року у ВП № 59912797; не надання 26.02.2020 року Стягувачу на ознайомлення матеріалів ВП № 59912872 та ВП № 59912797, а також перешкоджання 27.02.2020 року Стягувачу щодо ознайомлення з матеріалами у ВП № 59912872 та у ВП № 59912797) - протиправними.

- визнати бездіяльність Головного державного виконавця Корабельного районного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Муценко Д.О. у виконавчому провадження ВП № 59912872 стосовно примусового виконання рішення за виконавчим листом №681 2019р., що виданий 06.08.2019 року Херсонським окружним адміністративним судом в адміністративній справі №821/1085/18, про - "У зв`язку із невчасною виплатою (а саме: не виплаченої частини грошового забезпечення (з врахуванням суми посадового окладу за січень 2016 року та індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 08 червня 2017 року), несплаченої частки одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби (із врахуванням щомісячної додаткової винагороди та індексації грошового забезпечення) та суми незаконного утримання із суми нарахованої "одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби" (тобто, суми 9 869 грн. 50 коп.)), зобов`язати частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 , 75024, Херсонська обл., Білозерський р-н, с. Чорнобаївка) виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу з 09.06.2017 року (позовна вимога №14)" - протиправною.

- визнати бездіяльність начальника Корабельного районного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Корнієнко С.О., стосовно розгляду скарги ОСОБА_1 від 25.02.2020 року "на рішення та дії державного виконавця" та стосовно розгляду скарги ОСОБА_1 від 28.02.2020 року "на рішення та дії державного виконавця" (повторне звернення), в частині - Скасувати постанову "Про закінчення виконавчого провадження" від 05.02.2020 року Головного державного виконавця Корабельного районного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Муценко Д.О. у виконавчому провадженні № 59912872 (стосовно примусового виконання рішення за виконавчим листом №681 2019р., що виданий 06.08.2019 року Херсонським окружним адміністративним судом в адміністративній справі №821/1085/18, про - "У зв`язку із невчасною виплатою (а саме: не виплаченої частини грошового забезпечення (з врахуванням суми посадового окладу за січень 2016 року та індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 08 червня 2017 року), несплаченої частки одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби (із врахуванням щомісячної додаткової винагороди та індексації грошового забезпечення) та суми незаконного утримання із суми нарахованої "одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби" (тобто, суми 9 869 грн. 50 коп.)), зобов`язати частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 , 75024, Херсонська обл., Білозерський р-н, с. Чорнобаївка) виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу з 09.06.2017 року (позовна вимога №14)") - протиправною.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 27.08.2019 року ОСОБА_1 надав виконавчі листи №681 2019 р. та №682 2019 р. від 06.08.2019 року на примусове виконання до Корабельного районного відділу державної виконавчої служби м. Херсона ГТУЮ у Херсонській області. Проте, виконавчі листи боржник - військова частина НОМЕР_1 , на думку позивача, належним чином не виконував, зловживав своїми правами та перешкоджав виконанню, а державний виконавець про відкриття виконавчого провадження та проведення виконавчіх дії не повідомляв позивача. У зв`язку з наведеним, позивач подав на адресу начальника ГТУЮ у Херсонській області відповідну скаргу.

Також ОСОБА_1 зазначає, що його не було повідомлено про здійснення виплат військовою частиною 03.10.2019 року та не надано йому розрахунку виплачених сум, окрім цього позивач вважає, що йому мало бути нараховано та виплачено середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні відповідно положення ст.ст.116 та 117 КЗпП України. В обґрунтування наявності у нього відповідного права посилається, серед іншого, на постанову Верховного Суду від 31.10.2019 року по справі №825/598/17.

В додаток до вже зазначеного ОСОБА_1 звертає увагу на те, що військовою частиною НОМЕР_1 до теперішнього часу, станом на 04.02.2020 року, крім іншого, не нараховано та не виплачено йому:

частину грошового забезпечення за січень 2016 року (а саме: оклад за військовим званням в сумі 125,00 грн. та надбавки за вислугу років в сумі 411,95 грн.);

компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із несвоєчасною виплатою (а саме: суми посадового окладу за січень 2016 року в сумі 1052,00 грн. та індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 08 червня 2017 року), тобто за період з 01 січня 2016 року по 08 червня 2017року;

компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із несвоєчасною виплатою частини грошового забезпечення за січень 2016 року (а саме: не виплаченої частини грошового забезпечення за січень 2016 року, з врахуванням: окладу за військовим званням в сумі 125,00 грн., надбавки за вислугу років в сумі 411,95 грн.) за період з 01.01.2016 року по день остаточного розрахунку.

При цьому вказує, що раніше ці питання судом не розглядались.

Вважає, що до теперішнього часу військова частина НОМЕР_1 частково виконала рішення суду в справі №821/1085/18 (стосовно примусового виконання рішення суду за наданим виконавчим листом №681 2019р. від 06.08.2019 року), оскільки військовою частиною НОМЕР_1 згідно наданих розрахунків суми "Компенсації втрати частини грошових доходів на ОСОБА_1 ", тобто належних виплат за червень 2017 року у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, ОСОБА_1 проведено не за всі періоди (до розрахунку не включено "Індекс споживчих цін за період невиплати грошового доходу" за липень 2017 року, за вересень 2019 року та жовтень 2019 року), чим, на думку позивача, порушуються його права на отримання "належної суми компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати", згідно Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159.

Також ОСОБА_1 в позові посилається на рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), зокрема, у справі Yvonne van Duym v. Home Office (Case 41/74 van Duym v. Home Office), стверджує право на отримання належних йому під час звільнення сум складають його законні сподівання.

Окрім наведеного, позивач посилається на ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.41 Конвенції, рішення ЄСПЛ у справах "Бурдов проти Росії", "Кечко проти України" щодо необхідності виплати особі всіх встановлених чинним законодавством доплат. Звертає увагу на рішення Конституційного Суду України в рішеннях від 06.07.1999 року №8-рп/99, від 20.03.2002 року№5-рп/2002 та від 11.10.2005 року №8-рп2005 в частині необхідності забезпечення додаткового соціального захисту військовослужбовців, заборони звуження їх змісту.

На підставі викладеного позивач вважає зобов`язання, викладене у виконавчому листі №681 2019 р., не виконаним боржником по виконавчому провадженні.

З приводу Постанови "Про закінчення виконавчого провадження" від 05.02.2020 року у ВП № 59912872 Головного державного виконавця Корабельного районного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), а також стосовно протиправних дій та бездіяльності відповідача ОСОБА_1 зазначає, що 17.01.2020 року він звернувся зі скаргою на адресу начальника Корабельного районного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), у прохальній частині якої просив:

1. У зв`язку із невчасною виплатою (а саме: не виплаченої частини грошового забезпечення (з врахуванням суми посадового окладу за січень 2016 року та індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 08 червня 2017 року), несплаченої частки одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби (із врахуванням щомісячної додаткової винагороди та індексації грошового забезпечення) та суми незаконного утримання із суми нарахованої "одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби" (тобто, суми 9 869 грн. 50 коп.)), зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу з 09.06.2017 року.

2. Встановленим порядком повідомити його про проведені державним виконавцем дії у ВП №59912872 щодо примусового виконання рішення за виконавчим листом № 681 2019р. від 06.08.2019 року (який видано Херсонським окружним адміністративним судом по справі № 821/1085/18).

3. У разі невиконання боржником законних вимог державного виконавця, вирішити питання про арешт коштів боржника та притягнення боржника до адміністративної відповідальності в порядку ст. 188-13 КпАП України.

4. Про прийняті рішення просив повідомити його письмово.

Зазначає, що 27.01.2020 року отримав лист начальника Корабельного районного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 23.01.2020 року №15438, згідно якого в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено у зв`язку з тим, що начальник органу ДВС визнав дії державного виконавця правомірними, а виконавчий лист виконаним.

Позивач, в силу викладених вище аргументів, не згоден з висновком начальника Корабельного районного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Крім того зазначає, що виконавцем жодного разу не було повідомлено ОСОБА_1 про вирішення питання про арешт коштів боржника та притягнення боржника до адміністративної або кримінальної відповідальності.

А тому позивач вважає, що виконавець відповідних виконавчих дій у ВП №59912872 не вживав, належним чином примусове виконання рішення суду за наданим виконавчим листом № 681 2019р. від 06.08.2019 року (який видано, Херсонським окружним адміністративним судом в адміністративній справі № 821/1085/18) не здійснив, чим порушив його права як "Стягувача".

Також, 25.02.2020 року ОСОБА_1 подав скаргу на рішення та дії державного виконавця, в якій, окрім іншого, просив:

скасувати постанову "Про закінчення виконавчого провадження" від 05.02.2020 року Головного державного виконавця Корабельного районного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Муценко Д.О. у виконавчому провадженні № 59912872 (стосовно примусового виконання рішення за виконавчим листом №681 2019р., що виданий 06.08.2019 року Херсонським окружним адміністративним судом в адміністративній справі №821/1085/18 "У зв`язку із невчасною виплатою (а саме: не виплаченої частини грошового забезпечення (з врахуванням суми посадового окладу за січень 2016 року та індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 08 червня 2017 року), несплаченої частки одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби (із врахуванням щомісячної додаткової винагороди та індексації грошового забезпечення) та суми незаконного утримання із суми нарахованої "одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби" (тобто, суми 9 869 грн. 50 коп.)), зобов`язати частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 , 75024, Херсонська обл., Білозерський р-н, с. Чорнобаївка) виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу з 09.06.2017 року (позовна вимога №14)").

3. Встановленим порядком повідомити його про проведені державним виконавцем дії стосовно примусового виконання рішення за виконавчим листом №681 2019р., що виданий 06.08.2019 року Херсонським окружним адміністративним судом в адміністративній справі №821/1085/18 "У зв`язку із невчасною виплатою (а саме: не виплаченої частини грошового забезпечення (з врахуванням суми посадового окладу за січень 2016 року та індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 08 червня 2017 року), несплаченої частки одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби (із врахуванням щомісячної додаткової винагороди та індексації грошового забезпечення) та суми незаконного утримання із суми нарахованої "одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби" (тобто, суми 9 869 грн. 50 коп.)), зобов`язати частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 , 75024, Херсонська обл., Білозерський р-н, с. Чорнобаївка) виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу з 09.06.2017 року (позовна вимога №14)".

4. Надати йому можливість ознайомитися із матеріалами виконавчого провадження у ВП № 59912872 та у ВП № 59912797, а також надати відповідні копії документів, які виконавцем отримано від боржника та долучено до матеріалів виконавчого провадження.

5. Про результати розгляду скарги просив повідомити письмово. Письмову відповідь просив видати в порядку та строки, що передбачено Законом України "Про виконавче провадження", особисто під підпис.

Натомість, як зазначає позивач, державний виконавець 26.02.2020 року та 27.02.2020 року перешкоджав йому в ознайомленні з матеріалами справи, що в сукупності з раніше зазначеним, позивач вважає підставою для скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 05.02.2020 року у ВП №59912872.

Також, 28.02.2020 року ОСОБА_1 знову звернувся до відповідача зі скаргою, в якій просив скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 05.02.2020 року у ВП №59912872 та відновити примусове виконання рішення суду у зазначеному виконавчому провадженні.

Окрім наведеного ОСОБА_1 стверджує, що державний виконавець в рамках виконавчого провадження №59912872 жодних виконавчих дій не вчиняв, а постанови про закінчення виконавчого провадження позивачу не направляв.

З урахуванням наведеного, позивач просить задовольнити заявлені ним позовні вимоги.

16.03.2020 року від Корабельного районного відділу Державної виконавчої служби надійшов відзив на позов, в якому відповідач заявлених позовних вимог не визнає, зазначає про наступне.

Так, відповідач вказує, що державним виконавцем відділу здійснювалось примусове виконання в рамках виконавчих проваджень №59912872 та №59912797. Оскільки в рамках зазначених проваджень виконувались частини рішення суду немайнового характеру, державний виконавець керувався ст.63 Закону України "Про виконавче провадження".

30.09.2019 року на депозитний рахунок відділу від ВЧ НОМЕР_1 надійшли кошти в рамках зазначених вище виконавчих проваджень.

02.10.2019 року Військовою частиною НОМЕР_1 подано документи на підтвердження виконання рішення суду. Того ж дня державним виконавцем розподілено кошти відповідно до вимог ст.ст.45, 46 Закону України "Про виконавче провадження".

03.10.2019 року зазначені кошти надійшли на рахунок ОСОБА_1

23.10.2019 року на прийомі у державного виконавця стягувач - ОСОБА_1 ознайомився з матеріалами виконавчого провадження та отримав копії документів, про що письмово повідомив державного виконавця.

04.11.2019 року на адресу ВЧ НОМЕР_1 направлено вимогу, згідно якої зобов`язано боржника сплатити виконавчий збір, відповідно до ч.3 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження".

24.12.2019 року на депозитний рахунок відділу надійшли кошти у розмірі 16 692 грн. необхідні для погашення виконавчого збору.

У зв`язку з реорганізацією державної виконавчої служби відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 16.10.2019 № 3173/5 "Про утворення міжрегіональних територіальних органів МЮУ" та наказу МЮУ від 17.12.2019 №4053/5 "Про відділи державної виконавчої служби", тривала передача виконавчих проваджень та залишків коштів до новоствореного відділу державної виконавчої служби, у зв`язку з чим була відсутня технічна можливість перерахування коштів на користь стягувача.

30.01.2020 року державним виконавцем розподілено кошти, відповідно до ст.ст. 45, 46, Закону України "Про виконавче провадження", про що винесено відповідне розпорядження.

Таким чином, на думку відповідача, Військова частина НОМЕР_1 дотрималась способу та порядку виконання вимог виконавчих документів, відповідно до ст. 63 закону України "Про виконавче провадження" з урахуванням положень ч.3 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження".

05.02.2020 року державним виконавцем закінчено виконавче провадження №59912872 та виконавче провадження № 59912797 на підставі п.9 ч.1 ст. 39 закону України "Про виконавче провадження", про що винесено відповідні постанови.

Відповідач стверджує, що постанови про закінчення виконавчого провадження направлено сторонам виконавчого провадження, відповідно до ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження", простим поштовим відправленням. Виконавчі листи разом із постановами про закінчення виконавчих проваджень направлено до Херсонського окружного адміністративного суду, відповідно до ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження", рекомендованим поштовим відправленням.

19.02.2020 року в спеціально визначений для прийому громадян час, в службовому кабінеті № 2, в приміщенні Відділу, ОСОБА_1 отримав постанову про закінчення виконавчого провадження від 05.02.2020 року та постанову про закінчення виконавчого провадження № 59912797 від 05.02.2020 року, що підтверджується особистим підписом ОСОБА_1 на супровідних листах до постанов про закінчення виконавчих проваджень №59912872 та № 59912797.

Також відповідач зазначає, що будь-яких перешкод для отримання постанов про закінчення виконавчих проваджень ОСОБА_1 спричинено не було.

ОСОБА_1 направлено на адресу Відділу скаргу на дії державного виконавця.

Начальником Корабельного районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Корнієнко С.О. відповідно до вимог статті 74 Закону України "Про виконавче провадження", Розділу XII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 06.05.2019 № 1385/5), проведено перевірку законності виконавчого провадження №59912872.

За результатами перевірки дій Головного державного виконавця Корабельного районного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Муценка Дмитра Олеговича, в частині прийняття рішення про закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч.І ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження", в межах виконавчого провадження АСВП № 59912872 визнано такими що відповідають вимогам ст. ст. 18, 27, 28, 39 Закону України "Про виконавче провадження".

За результатами перевірки виконавчого провадження № 59912872 винесено відповідну постанову.

Також відповідач зазначає, що 24.02.2020 року направив сторонам постанову про закінчення виконавчого провадження повторно простим поштовим відправленням.

26.02.2020 року до відділу з`явився ОСОБА_1 для ознайомлення з матеріалами виконавчих проваджень № 59912872 та № 59912797.

Відповідач вказує, що ОСОБА_1 державним виконавцем було роз`яснено положення п.11 Розділу III "Інструкції з організації примусового виконання рішень", що оскільки виконавчі провадження завершені, то сторони виконавчого провадження (їх представники) за бажанням можуть ознайомитись із матеріалами виконавчого провадження в інший час ніж час, який визначений для прийому громадян на підставі письмової заяви, в якій зазначаються бажана дата та час ознайомлення.

Пояснює, що того ж дня державним виконавцем отримано від начальника відділу скаргу ОСОБА_1 (для ознайомлення), в якій ОСОБА_1 просив ознайомитись з матеріалами виконавчих проваджень. Таким чином, державному виконавцю стало відомо про існування письмового клопотання ОСОБА_1 про ознайомлення з матеріалами виконавчих проваджень тільки 26.02.2020 року в присутності ОСОБА_1 .

Окрім зазначеного відповідач стверджує, що шляхом усних домовленостей між державним виконавцем та ОСОБА_1 , було визначено день та час ознайомлення з матеріалами виконавчих проваджень: наступний день 27.02.2020 року о 14:00, мотивуючи це тим, що 26.02.2020 у Відділі день прийому громадян, а виконавчі провадження перебувають у діловода для підготовки до здачі до архіву; підготовка виконавчих проваджень для ознайомлення потребує певного часу.

27.02.2020 року о 14:00 в службовому кабінеті № 2 в приміщенні Відділу, ОСОБА_1 ознайомився з матеріалами виконавчих проваджень № 59912872 та № 59912797. Будь-яких перешкод для ознайомлення з виконавчими провадженнями ОСОБА_1 спричинено не було.

Отже, на думку відповідача, в діях державного виконавця не вбачається порушень вимог Закону України "Про виконавче провадження", що спричинили порушення прав сторін виконавчого провадження, зокрема, ОСОБА_1 .

Вимоги виконавчих документів, фактично, виконано відповідно до ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження" з урахуванням положень ч.3 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження".

19.03.2020 року до суду надійшло пояснення Військової частини НОМЕР_1 , в яких третя особа позовних вимог не визнає, вважає рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 24.11.2018 року по справі №821/1085/18 виконаним в повному обсязі.

Стверджує, що з метою уникнення негативних наслідків примусового виконання рішення суду своєчасно ініціювало його добровільне виконання. 27.09.2019 року платіжними дорученнями №1161 та №1162 визначені рішенням суду зобов`язання військової частини були виконані.

Розрахунки необхідних до виплати сум були здійснені на підставі Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 21.02.2010 року №159.

Також, військова частина зазначає, що на заяву ОСОБА_1 від 18.10.2019 року військовою частиною НОМЕР_1 надано відповідь від 01.11.2019 року №2702 з наданням в додатках копії розрахунково-платіжної відомості №192 на виплату коштів згідно рішення суду та копію відомості-розрахунку доплати основних та додаткових видів грошового забезпечення згідно рішення Херсонського окружного адміністративного суду на ОСОБА_1 з додатками.

На підставі зазначеного, Військова частина НОМЕР_1 просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд, вивчивши доводи позову та відзиву на позов, пояснень третьої особи у справі, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

06.06.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив задовольнити заявлені ним 14 позовних вимог, повний перелік яких в даному рішенні суд наводити не вбачає за доцільне.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2018 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2019 року адміністративний позов задоволено.

У зв`язку з набранням законної сили зазначеними судовими рішеннями, Херсонським окружним адміністративним судом видано два виконавчі листи:

- виконавчий лист №681 2019 р. від 06.08.2019 року, згідно якого в зв`язку із невчасною виплатою (а саме: не виплаченої частини грошового забезпечення (з врахуванням суми посадового окладу за січень 2016 року та індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 08 червня 2017 року), несплаченої частки одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби (із врахуванням щомісячної додаткової винагороди та індексації грошового забезпечення) та суми незаконного утримання із суми нарахованої "одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби" (тобто, суми 9 869 грн. 50 коп.), зобов`язати частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 , 75024, Херсонська область, Білозерський район, с. Чорнобаївка) виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу з 09.06.2017 року (позовна вимога №14);

- виконавчий лист №682 2019 р. від 06.08.2019 року, згідно якого зобов`язано військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) виплатити ОСОБА_1 своєчасно не виплачену частину грошового забезпечення (з врахуванням суми посадового окладу за січень 2016 року та індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 08 червня 2017 року), несплачену частку одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби (із врахуванням щомісячної додаткової винагороди та індексації грошового забезпечення) та суми незаконного утримання із суми нарахованої "одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби" (тобто, суми 9 869 грн. 50 коп.) (позовна вимога №13).

27.08.2019 року виконавчі листи звернено ОСОБА_1 до виконання.

29.08.2019 року головним державним виконавцем Корабельного районного відділу державної виконавчої служби м. Херсон Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Муценко Д.О. відкрито виконавче провадження №59912797 з виконання виконавчого листа №682 2019 р. від 06.08.2019 року та виконавче провадження №59912872 з виконання виконавчого листа №681 2019 р. від 06.08.2019 року.

02.10.2019 року до виконавчої служби надійшла заява військової частини про закриття виконавчих проваджень №№59912872 та 59912797 у зв`язку з його виконанням.

До заяви, окрім іншого, боржником додано платіжні доручення від 27.09.2019 року №1161 та №1162 на суму 102849,65 грн. та 18741,77 грн. сплачених на виконання виконавчих проваджень №59912797 та 59912872 та документи на обґрунтування розрахунків виплачених сум.

07.11.2019 року державним виконавцем сформовано та направлено в адресу боржника вимогу державного виконавця №43574 в якій він вимагав виконати вимоги ч.3 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" - сплатити виконавчий збір у розмірі 16 692 грн. та згідно ст.42 Закону України "Про виконавче провадження" суму витрат за користування автоматизованою системою виконавчого провадження у розмірі 69 грн.

05.02.2020 року державним виконавцем прийнято постанови у виконавчих провадженнях №№59912797 та 59912872, якими у зв`язку з фактичним виконанням вимог виконавчих документів, на підставі п.9 ч.1 ст. 39, 40 Закону України "Про виконавче провадження", виконавчі провадження закінчені.

25.02.2020 року ОСОБА_1 звернувся до начальника Корабельного районного відділу державної виконавчої служби у м. Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зі скаргою, в якій, серед іншого, просив скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 05.02.2020 року в виконавчому провадженні №59912872 та надати йому можливість ознайомитись з матеріалами виконавчих проваджень №№59912797 та 59912872, а також надати відповідні копії документів, які виконавцем отримано від боржника та долучено до матеріалів виконавчого провадження.

28.02.2020 року ОСОБА_1 знову подано скаргу на дії та рішення державного виконавця, де він повторно просив скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 05.02.2020 року в виконавчому провадженні №59912872, відновити примусове виконання рішення суду у цьому виконавчому провадженні та надати можливість позивачу ознайомитись з матеріалами виконавчих проваджень №№59912797 та 59912872, а також надати відповідні копії документів, які виконавцем отримано від боржника та долучено до матеріалів виконавчого провадження.

Позивач, вважаючи постанову про закінчення виконавчого провадження № 59912872 від 05.02.2020 року протиправною, а виконавче провадження таким, що підлягає відновленню, звернувся до суду з даним позовом. Окрім наведеного, позивач просить визнати дії Головного державного виконавця Корабельного районного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Муценко Д.О., в частині порушення його прав (а саме: не направлення 06.02.2020 року на адресу стягувача постанови про закінчення виконавчого провадження від 05.02.2020 року у ВП № 59912872 та постанови про закінчення виконавчого провадження від 05.02.2020 року у ВП № 59912797; не надання 26.02.2020 року Стягувану на ознайомлення матеріалів ВП № 59912872 та ВП № 59912797, а також перешкоджання 27.02.2020 року Стягувачу щодо ознайомлення з матеріалами у ВП № 59912872 та у ВП № 59912797) - протиправними. Також, позивач вважає протиправною бездіяльність державного виконавця у виконавчому провадженні ВП № 59912872 та бездіяльність начальника Корабельного районного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Корнієнко С.О., стосовно розгляду скарги ОСОБА_1 від 25.02.2020 року "на рішення та дії державного виконавця" та стосовно розгляду скарги ОСОБА_1 від 28.02.2020 року "на рішення та дії державного виконавця" (повторне звернення), в частині - Скасувати постанову "Про закінчення виконавчого провадження" від 05.02.2020 року Головного державного виконавця Корабельного районного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Муценко Д.О. у виконавчому провадженні № 59912872.

Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши відповідні норми чинного законодавства, суд дійшов наступного.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон №1404) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Статтею 18 зазначеного закону передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження;

Статтями 26, 63 Закону №1404 встановлений спеціальний порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, згідно якого виконавець розпочинає примусове виконання такого рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення. За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, державний виконавець перевіряє виконання рішення боржником.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

Згідно вимог п. 9 частини першої статті 39 Закону №1404 виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини. (ч.2 ст. 39 Закону №1404)

З наданих суду документів виконавчого провадження ВП №59912872 вбачається, що державним виконавцем, як це передбачено ч.6 ст. 26 Закону №1404, в постанові про відкриття виконавчого провадження від 29.08.2019 року зазначено про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів.

З відмітки на супровідному листі №32377 про направлення в адресу сторін виконавчого провадження постанови про відкриття виконавчого провадження №59912872, наявному в матеріалах справи, вбачається, що відповідна постанова надійшла до Військової частини НОМЕР_1 23.09.2019 року.

Таким чином, граничним строком виконання вимоги державного виконавця, викладеної в постанові про відкриття виконавчого провадження, є 07.10.2019 року (десятий робочий день).

Згідно платіжного доручення №1162 Військовою частиною НОМЕР_1 27.09.2019 року доручено перерахувати на користь Корабельного РВ ДВС м.Херсон суму в розмірі 18741,77грн. Згідно призначення платежу сума сплачена в рамках примусового виконання рішення суду у виконавчому провадженні №59912872.

02.10.2020 року Військовою частиною НОМЕР_1 до Корабельного РВ ДВС м. Херсон ГТУЮ у Херсонській області подано заяву про закриття виконавчих проваджень №№59912872 та 59912797 від 29.08.2019 року у зв`язку з повним виконанням рішення суду, в рамках якого вони видані. Разом з заявою подані копії платіжних доручень №№1162, 1161 від 27.09.2019 року та відомості-розрахунки доплати основних та додаткових видів грошового забезпечення згідно рішення Херсонського окружного адміністративного суду на ОСОБА_1 .

З викладеного слід дійти висновку, що Військовою частиною НОМЕР_1 , як боржником у виконавчому провадженні №59912872, в межах десятиденного строку, встановленого державним виконавцем, вчинено дії, які військова частина НОМЕР_1 вважає повним виконанням виконавчого листа №681 2019р. від 06.08.2019 року, виданого з метою виконання рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 28.11.2018 року в справі №821/1085/18.

З огляду на подальші дії державного виконавця - винесення ним постанови про закінчення виконавчого провадження №59912872 від 05.02.2020 року, вчинені боржником дії, а також надані на підтвердження їх вчинення докази, визнані виконавцем фактичним виконанням вимог виконавчого документа.

Отже, обов`язковим до встановлення в рамках даної справи є те, чи можна вважати сплату військовою частиною суми в розмірі 18741,77 грн. фактичним виконанням вимог виконавчого листа №681 2019 р. від 06.08.2019 року.

Так, з позову ОСОБА_1 вбачається, що, фактично, він вважає вимоги виконавчого листа №681 2019р. від 06.08.2019 року виконаними не до кінця у зв`язку з двома обставинами:

1.Позивач вважає, що разом з виплатою заборгованості, встановленою рішенням суду від 28.11.2018 року в справі №821/1085/18 йому мало бути нараховано та виплачено середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні відповідно положення ст.ст.116 та 117 КЗпП України.

2. Військовою частиною НОМЕР_1 згідно наданих розрахунків суми "Компенсації втрати частини грошових доходів на ОСОБА_1 ", тобто належних виплат за червень 2017 року у зв`язку з порушенням термінів їх виплати ОСОБА_1 проведено не за всі періоди (до розрахунку не включено "Індекс споживчих цін за період невиплати грошового доходу" за липень 2017 року, за вересень 2019 року та жовтень 2019 року).

Надаючи оцінку першому доводу позивача, суд звертає його увагу на те, що згідно ч.1 ст. 3 Закону №1404 державний виконавець здійснює примусове виконання рішення суду виключно на підставі виконавчих документів.

Згідно п.1 ч.2 ст. 18 Закону №1404 виконавець зобов`язаний, серед іншого, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Права державного виконавця під час здійснення ним виконавчого провадження передбачені ч.3 ст. 18 Закону №1404.

В зазначеному переліку прав відсутнє право державного виконавця на розширене, власне тлумачення рішення суду, яке він виконує. Також, відсутнє право на стягнення з боржника додаткових коштів в якості компенсацій за несвоєчасне виконання рішення суду, проведення виплат, тощо.

З наведеного у сукупності слід дійти висновку, що державний виконавець при здійсненні заходів примусового виконання рішень обмежений вимогами виконавчого документа та його змістом, органи державної виконавчої служби не є правозахисними або контролюючими органами.

Обов`язком органів державної виконавчої служби є виконання чинних виконавчих документів.

З огляду на викладене суд зазначає, що в даному конкретному випадку, під час здійснення примусового виконання виконавчих листів №№681 2019 р., 682 2019 р. щодо зобов`язання виплатити ОСОБА_1 своєчасно не виплачену частину грошового забезпечення, частку одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби та суми незаконного утримання із суми нарахованої "одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби" та компенсації втрати частини доходу за невчасне проведення зазначених виплат, державний виконавець не тільки не має обов`язку щодо нарахування додаткових сум в порядку ст. 117 Кодексу законів про працю України (середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку), але й не наділений відповідними повноваженнями.

Можливе не виконання роботодавцем вимог ст. 116 КЗпП України щодо обов`язку здійснити виплату всіх сум, що належать працівнику від підприємства, установи, організації в день звільнення, створює окреме порушення відповідного права позивача, яке може захищене, в тому числі й в судовому порядку.

Натомість, в рамках адміністративної справи №821/1082/18 право ОСОБА_1 на отримання виплат, передбачених ст. 117 КЗпП України, не перевірялось та не було об`єктом судового захисту.

А тому, жодних підстав вважати вимоги виконавчих листів №№681 2019 р., 682 2019 р. не виконаними через невиплату військовою частиною НОМЕР_1 середнього заробітку за весь час затримки виплати всіх сум, що належать працівнику при звільненні по день фактичного розрахунку в державного виконавця не було.

З цих самих підстав (зі слів позивача (а.с. 7 ) не було предметом судового розгляду адміністративної справи №821/1085/18), суд вважає недоречними посилання позивача в тексті позовної заяви на те, що, на його думку, до теперішнього часу станом на 04.02.2020 року йому не нараховано та не виплачено: частину грошового забезпечення за січень 2016 року (а саме: окладу за військовим званням в сумі 125,00 грн. та надбавки за вислугу років в сумі 411,95 грн.); компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із несвоєчасною виплатою (а саме: суми посадового окладу за січень 2016 року в сумі 1052,00 грн. та індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 08 червня 2017 року), тобто за період з 01 січня 2016 року по 08 червня 2017року; компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із несвоєчасною виплатою частини грошового забезпечення за січень 2016 року (а саме: не виплаченої частини грошового забезпечення за січень 2016 року, з врахуванням: окладу за військовим званням в сумі 125,00 грн., надбавки за вислугу років в сумі 411,95 грн.) за період з 01.01.2016 року по день остаточного розрахунку.

Щодо іншого доводу ОСОБА_1 - не включення до розрахунків суми "Компенсації втрати частини грошових доходів на ОСОБА_1 ", тобто належних йому виплат за червень 2017 року у зв`язку з порушенням термінів їх виплати "індексу споживчих цін за період невиплати грошового доходу" за липень 2017 року, вересень та жовтень 2019 року як підстави вважати вимоги виконавчого листа №681 2019 р. від 06.08.2019 року не виконаними суд зазначає наступне.

Згідно змісту означеного виконавчого листа: "у зв`язку із невчасною виплатою (а саме: не виплаченої частини грошового забезпечення (з врахуванням суми посадового окладу за січень 2016 року та індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 08 червня 2017 року), несплаченої частки одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби (із врахуванням щомісячної додаткової винагороди та індексації грошового забезпечення) та суми незаконного утримання із суми нарахованої "одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби" (тобто, суми 9 869 грн. 50 коп.), зобов`язати частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 , 75024, Херсонська область, Білозерський район, с. Чорнобаївка) виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу з 09.06.2017 року."

Такий зміст виконавчого документа обумовлює обов`язок боржника самостійно нарахувати та виплатити необхідні суми з застосуванням відповідної нормативно-правової бази (в даному випадку Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Порядку "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 р. № 159 (далі - Порядок №159)), а державного виконавця перевірити, в тому числі, механізм проведеного нарахування.

Відповідно ст. 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Більш детальний алгоритм нарахування передбачений п.4 Порядку "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 р. № 159. Згідно п.п.4,5 Порядку №159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Також, Порядок №159 містить приклади обчислення суми компенсації.

Згідно передбаченого прикладу, у випадку, якщо грошовий дохід, нарахований за січень і лютий 2001 р., виплачується у лютому 2003 року, індекс споживчих цін за період невиплати грошового доходу: за січень 2001 р. - визначається шляхом множення місячних індексів за період з лютого 2001 р. по січень 2003 р. включно.

Згідно платіжного доручення №1161 від 27.09.2019 року (а.с.57), яким військова частина НОМЕР_1 підтверджує виконання вимог виконавчого листа №682 2019 р. (ВП№59912797) від 06.08.2019 року (постанова про закінчення виконавчого провадження щодо зазначеного виконавчого листа ОСОБА_1 не оскаржена), грошовий дохід ОСОБА_1 виплачено в рамках примусового виконання рішення 27.09.2019 року (транзакція згідно штампу органу Державного казначейства проведена 30.09.2019 року).

Отже, при виконанні рішення суду в частині зобов`язання виплатити компенсацію втрати частини доходу з 09.06.2017 року, який виплачений 27.09.2019 року, згідно наведеного в Порядку №159 прикладу, індекс споживчих цін за період невиплати грошового доходу: за червень 2017 року для обрахунку належної ОСОБА_1 суми компенсації - визначається шляхом множення місячних індексів за період з липня 2017 року по серпень 2019 року.

Таким чином, твердження ОСОБА_1 стосовно того, що при обрахунку належної йому суми компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати для визначення індексу споживчих цін за період невиплати грошового доходу мають враховуватись відповідні індекси за вересень та жовтень 2019 року, є помилковими та такими, що не базуються на законі та Порядку №159.

Водночас, справедливими є доводи ОСОБА_1 в тій частині, що при визначенні індексу споживчих цін за період невиплати грошового доходу, як складової розрахунку компенсації, має враховуватись відповідний індекс за липень 2017 року, оскільки індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається, а рішенням суду в справі №821/1085/18 визначено виплатити компенсацію з червня 2017 року (09.06.2017 року).

Натомість, як вбачається з розрахунку "компенсації втрати частини доходу на ОСОБА_1 " (а.с.55), наданому військовою частиною НОМЕР_1 в рамках виконавчих проваджень №№59912797, 59912872 та обґрунтовано зазначено позивачем, при визначенні величини приросту споживчих цін для розрахунку суми компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати відповідний індекс за липень 2017 року до розрахунку не ввійшов.

Таким чином, Військовою частиною НОМЕР_1 не враховано при здійсненні розрахунків індекс споживчих цін за липень 2017 року, чим допущено помилку.

В той же час, при перевірці інших складових формули для визначення належної ОСОБА_1 суми компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, судом встановлено й іншу помилку в розрахунках, а саме, військовою частиною невірно визначено суму нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць як базовою величини для розрахунків.

Суд зазначає, що Державою передбачений спеціальний порядок, яким визначено умови та механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (в тому числі відрядженими до органів виконавчої влади та інших цивільних установ), співробітниками Служби судової охорони у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошова компенсація).

Таким порядком є Порядок виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 р. № 44.

Відповідно п.3 наведеного Порядку виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби, що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України "Про податок з доходів фізичних осіб".

З аналізу викладеного вбачається, що з доходів військовослужбовців, як і з доходів інших громадян України утримуються податки, проте для зазначеної категорії громадян передбачено відшкодування утриманих податків одночасно з виплатою оподатковуваного доходу. Тобто, військовослужбовці не звільняються від оподаткування, а лише в окремому порядку отримують компенсацію в розмірі утриманих сум з доходів фізичних осіб.

Так, згідно наведеного вище правового обґрунтування - Порядку №159, сума компенсації втрати частини доходів обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Тобто, для розрахунків використовується сума нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів).

Натомість, військовою частиною НОМЕР_1 , як це вбачається з розрахунку "компенсації втрати частини доходу на ОСОБА_1 " (а.с.55) в якості суми нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць як базовою величини для розрахунків зазначена сума 102849,65 грн.

Згідно розрахунково-платіжної відомості №192 (а.с.56) сума 102849,65 грн. є сумою нарахованого, але невиплаченого грошового доходу ОСОБА_1 відповідно рішення суду №821/1085/18 після утримання з неї військового збору та податку з доходів фізичних осіб, але з врахуванням суми грошової компенсації податку з доходів фізичних осіб.

Отже, Військовою частиною НОМЕР_1 до суми нарахованого, але невиплаченого грошового доходу як базовою величини для розрахунку належної ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходу помилково включено суму грошової компенсації податку з доходів фізичних осіб в розмірі 18794,86 грн., додавання якої до означеної суми п.4 Порядку №159 не передбачено.

Таким чином, сума нарахованого, але невиплаченого грошового доходу як базова величина для розрахунку належної ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходу становить 84054,79 грн. (104415,89 грн. (сума нарахована згідно рішення суду) - 18794,86 грн. (податок з доходів фізичних осіб) - 1566,24 грн. (військовий збір) = 84054,79 грн.)

З урахуванням викладеного, належна ОСОБА_1 сума компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків їх виплати, з урахуванням наведених судом висновків, мала бути обрахована наступним чином:

84054,79 грн. (сума нарахованого, але невиплаченого грошового доходу згідно рішення №821/1085/18 (після утримання військового збору та податку з доходів фізичних осіб) * (помножено) 18,73 % (приріст індексу споживчих цін за період невиплати грошового доходу (з липня 2017 року по серпень 2019 року: 1,002*0,999*1,0200*1,0120*1,0090*1,0100*1,0150*1,0090*1,0110*1,0080*1,0000*1,0000*0,9930*1,0000*1,0190*1,0170*1,0140*1,0080*1,0100*1,0050*1,0090*1,0100*1,0070*0,9950*0,9940*0,9970*100-100=18,73)=15743,46 грн. (сума належної позивачу компенсації до оподаткування).

Натомість, обрахована військовою частиною сума компенсації ОСОБА_1 до оподаткування, навіть з урахуванням помилкового не включення до величини приросту індексу споживчих цін за період невиплати грошового доходу індексу інфляції за липень 2017 року, становить 19027,19 грн., що на 3283,73 грн. (19027,19 грн. - 15743,46 грн. = 3283,73 грн.) більше за суму, що дійсно мала бути нарахована та виплачена позивачу.

Підсумовуючи наведене, суд зазначає, що навіть з урахуванням того, що боржником за виконавчим провадженням №59912872 допущено помилки при обрахунку належних ОСОБА_1 до виплати сум, це не спричинило зменшення розміру отриманої ним компенсації, оскільки, фактично, боржник при виконанні вимог виконавчого листа №681 2019 р. від 06.08.2019 року здійснив виплати в розмірі більшому за необхідний.

Таким чином, суд дійшов висновку, що вимоги виконавчого листа №681 2019 р. від 06.08.2019 року, виданого Херсонським окружним адміністративним судом виконані боржником - військовою частиною НОМЕР_1 , в повному обсязі, що згідно п.9 ч.1 ст. 39 Закону №1404 є підставою для закінчення виконавчого провадження.

В той час як доводи ОСОБА_1 щодо протилежного, в силу зазначених вище висновків суду, не знайшли свого підтвердження.

Отже, прийнявши постанову про закінчення виконавчого провадження №59912872 від 05.02.2020 року, державний виконавець діяв на підставі п.9 ч.1 ст. 39 Закону №1404 за умови фактичного виконання вимог виконавчого документа, з урахуванням чого підстави вважати його дії протиправними відсутні, а позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про відновлення виконавчого провадження №59912872, суд зазначає наступне.

Так, відповідно ч.1 ст. 41 Закону №1404, у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Отже, позовна вимога про відновлення виконавчого провадження №59912872 є похідною від вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження №59912872 від 05.02.2020 року.

З урахуванням того, що суд відмовив в задоволення основної вимоги про скасування зазначеної постанови, вимога про зобов`язання відновити виконавче провадження №59912872, як похідна, задоволення також не підлягає.

Стосовно позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності Головного державного виконавця Корабельного районного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Муценко Д.О. у виконавчому провадження ВП № 59912872 щодо примусового виконання рішення за виконавчим листом №681 2019р., суд зазначає наступне.

Так, як вже було зазначено вище за текстом, Законом №1404 передбачено чіткий алгоритм дій державного виконавця під час виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, згідно якого виконавець розпочинає примусове виконання такого рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення. За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, державний виконавець перевіряє виконання рішення боржником.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Таким чином, право та обов`язок державного виконавця застосовувати до боржника штраф або ініціювати його кримінальну відповідальність з`являється лише у разі невиконання/повторного невиконання боржником рішення суду.

Натомість, з наявних та вже зазначених судом в тексті рішення документів вбачається, що вимоги виконавчого листа №681 2019 р. виконані боржником в межах десятиденного строку, встановленого виконавцем в постанові про відкриття виконавчого провадження №59912872 від 29.08.2019 року, а тому в державного виконавця, в рамках зазначеного провадження, були відсутні як право так і обов`язок застосовувати до боржника інші заходи примусового виконання рішення суду.

Більш того, зі змісту ст. 1 Закону №1404 вбачається, що метою дій виконавця є примусове виконання рішення. А тому, в зв`язку зі своєчасним виконанням рішення суду боржником, у державного виконавця об`єктивно була відсутня необхідність вживати додаткових заходів примусового виконання цього рішення.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що державним виконавцем у виконавчому провадженні №59912872 вчинено усіх передбачених ст. 26, 63 Закону №1404 дій, спрямованих на виконання вимог виконавчого листа №681 2019 р. від 06.08.2019 року, виданого Херсонським окружним адміністративним судом, що мало наслідком його фактичне виконання в межах десятиденного строку з дня отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження.

Отже, підстави вважати, що відповідач допустив протиправну бездіяльність під час вчинення виконавчих дій в рамках означеного провадження у суду відсутні. Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині задоволенню не підлягають.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправними дій Головного державного виконавця Корабельного районного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Муценко Д.О., в частині порушення прав стягувача - ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 59912872 та у виконавчому провадженні № 59912797 (а саме: не направлення 06.02.2020 року на адресу стягувача Постанови про закінчення виконавчого провадження від 05.02.2020 року у ВП № 59912872 та Постанови про закінчення виконавчого провадження від 05.02.2020 року у ВП № 59912797; не надання 26.02.2020 року стягувачу на ознайомлення матеріалів ВП № 59912872 та ВП № 59912797, а також перешкоджання 27.02.2020 року стягувачу щодо ознайомлення з матеріалами у ВП № 59912872 та у ВП № 59912797), суд виходить з наступного.

Так, ч.2 статті 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Отже з наведеної норми Конституції України вбачається, що судова юрисдикція поширюється не загалом на всі суспільні правовідносини, а лише на такі, що врегульовані нормами права.

В свою чергу, неодмінними елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її обов`язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 25 листопада 1997 року №6-зп "Щодо офіційного тлумачення частини другої статті 55 Конституції України та статті 248-2 Цивільного процесуального кодексу України" частину другу статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен, тобто громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх рішення, дія чи бездіяльність порушують або ущемлюють права і свободи громадянина України, іноземця, особи без громадянства чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді.

З викладеної правової позиції Конституційного Суду України вбачається, що підставою для звернення особи до суду з позовом щодо оскарження рішення, дії чи бездіяльності будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб є наявність у позивача переконання в порушенні його прав або свобод чи в існуванні перешкод у здійсненні цих прав.

Вказаний принцип також закріплений в частині першій статті 5 КАС України, згідно якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Обов`язковою для застосування в Україні є практика Європейського суду з прав людини, яка статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визнана джерелом права.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) "Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження".

Вирішуючи питання про застосування ст.13 Конвенції, суд бере до уваги, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Аманн проти Швейцарії" (Заява N 27798/95 п.88) зазначено, що стаття 13 Конвенції вимагає, щоб кожен, хто вважає себе потерпілим внаслідок заходу, який, на його думку, суперечив Конвенції, мав право на засіб правового захисту у відповідному національному органі для вирішення свого спору, а в разі позитивного вирішення - для одержання відшкодування шкоди. Однак це положення не вимагає безумовного досягнення вирішення спору на користь заявника.

Таким чином, обов`язковим до встановлення в даній справі є наявність у ОСОБА_1 порушеного права або охоронюваного законом інтересу, що підлягає судовому захисту.

Так, позивач вважає свої права порушеними, зокрема, тим, що йому не надсилались постанови про закінчення виконавчих проваджень №№59912872, 59912797 від 05.02.2020 року.

З приводу викладеного суд зазначає, що надсилання документів виконавчого провадження врегульовано ст. 28 Закону №1404 згідно приписів якої копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Постанови про закінчення виконавчого провадження не віднесені законом до постанов виконавця, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням, отже їх направлення здійснюється простим поштовим відправленням, яке не передбачає повернення відправнику підтвердження про отримання листа адресатом (що зумовлює відсутність такого в матеріалах виконавчого провадження).

В матеріалах виконавчого провадження наявний супровідний лист про направлення постанови про закінчення виконавчого провадження №59912872 за вихідним №19345 (59912872), а тому підстав вважати відповідний обов`язок невиконаним відповідачем у суду немає.

Також, з цього ж супровідного вбачається, що необхідна позивачу постанова отримана ним нарочно 19.02.2020 року.

Окрім зазначеного, суд вважає непідтвердженим доводи ОСОБА_1 про створення йому перешкод для ознайомлення з матеріалами виконавчих проваджень, оскільки жодного належного та допустимого доказу зазначених обставин позивачем не надано, навпаки, в позовній заяві (а.с.24) позивач зазначає, що 27.02.2020 року ознайомився з матеріалами виконавчих проваджень №№59912872, 59912797 (на наступний день після подання відповідної заяви). Також обізнаність ОСОБА_1 з матеріалами виконавчого провадження підтверджується копіями цих матеріалів доданими позивачем до позову.

В додаток до викладеного суд зазначає, що право ОСОБА_1 на оскарження постанови про закінчення виконавчого провадження №59912872 реалізовано ним в повному обсязі шляхом звернення до суду з даним позовом та прийняття його судом до розгляду без застосування обмежень щодо строків звернення.

З урахуванням викладеного в сукупності, суд дійшов висновку, що матеріали справи не містять жодного доказу порушення його прав або охоронюваних законом інтересів, зокрема, щодо не направлення в його адресу постанов про закінчення виконавчих проваджень №№59912872, 59912797 від 05.02.2020 року та створення йому перешкод в ознайомленні з матеріалами цих проваджень. Зазначені позивачем недоліки, навіть за умови їх наявності, в даному конкретному випадку, не могли призвести до порушення жодних юридично значимих прав позивача, право на оскарження спірних постанов реалізовано ОСОБА_1 в повному обсязі.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання протиправними дій головного державного виконавця Корабельного районного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Муценко Д.О., в частині порушення прав стягувача - ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 59912872 та у виконавчому провадженні № 59912797 (а саме: не направлення 06.02.2020 року на адресу стягувача Постанови про закінчення виконавчого провадження від 05.02.2020 року у ВП № 59912872 та Постанови про закінчення виконавчого провадження від 05.02.2020 року у ВП № 59912797; не надання 26.02.2020 року стягувачу на ознайомлення матеріалів ВП № 59912872 та ВП № 59912797, а також перешкоджання 27.02.2020 року стягувачу щодо ознайомлення з матеріалами у ВП № 59912872 та у ВП № 59912797) не можуть вважатись спрямованими на захист порушеного права, оскільки докази такого порушення відсутні.

З аналогічних підстав (відсутність порушеного права, що підлягає судовому захисту) суд відмовляє в задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльності начальника Корабельного районного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Корнієнко С.О., стосовно розгляду скарги ОСОБА_1 від 25.02.2020 року "на рішення та дії державного виконавця" та стосовно розгляду скарги ОСОБА_1 від 28.02.2020 року "на рішення та дії державного виконавця" (повторне звернення), в частині - Скасувати постанову "Про закінчення виконавчого провадження" від 05.02.2020 року Головного державного виконавця Корабельного районного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Муценко Д.О. у виконавчому провадженні № 59912872 (стосовно примусового виконання рішення за виконавчим листом №681 2019р., що виданий 06.08.2019 року Херсонським окружним адміністративним судом в адміністративній справі №821/1085/18, про - "У зв`язку із невчасною виплатою (а саме: не виплаченої частини грошового забезпечення (з врахуванням суми посадового окладу за січень 2016 року та індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 08 червня 2017 року), несплаченої частки одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби (із врахуванням щомісячної додаткової винагороди та індексації грошового забезпечення) та суми незаконного утримання із суми нарахованої "одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби" (тобто, суми 9 869 грн. 50 коп.)), зобов`язати частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 , 75024, Херсонська обл., Білозерський р-н, с. Чорнобаївка) виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу з 09.06.2017 року (позовна вимога №14)").

Так, позивач просить визнати протиправною бездіяльність начальника Корабельного районного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Корнієнко С.О. стосовно розгляду його скарг від 25.02.2020 року та від 28.02.2020 року.

Згідно із сталою судовою практикою сама по собі бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити. Зазначена формулювання бездіяльності закріплене в постанові Верховного Суду України від 24.11.2015 у справі П/800/259/15.

Тобто визнанню судом того, що з боку суб`єкта владних повноважень допущена бездіяльність передує обов`язок встановити, що в досліджених правовідносинах існував беззаперечний обов`язок відповідача вчинити певні дії.

Так, ч.1 ст. 74 Закону №1404 передбачено те, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

В свою чергу, механізм розгляду такого роду скарг передбачений розділом XII "Порядок проведення перевірок законності виконавчого провадження" Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5).

Положеннями наведеної інструкції також передбачено право начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України здійснити перевірити законність виконавчого провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у цьому відділі.

Однак, п. 6 наведеного розділу Інструкції встановлено, що перевірка законності виконавчого провадження має бути проведена протягом десяти робочих днів, а зведеного виконавчого провадження - протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня надходження витребуваного виконавчого провадження.

З аналізу викладеного, слід дійти висновку, що бездіяльність начальника Корабельного районного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Корнієнко С.О. стосовно розгляду скарги на дії та рішення державного виконавця може мати місце тільки у випадку невиконання покладеного на нього обов`язку щодо розгляду такої скарги за закінченням десятиденного строку передбаченого для її розгляду.

Скарги ОСОБА_1 подані до органу державної виконавчої служби 25.02.2020 року та 28.02.2020 року. Отже, граничним строком їх розгляду є 10.03.2020 року та 13.03.2020 року відповідно.

ОСОБА_1 направив до суду даний позов 02.03.2020 року (згідно відмітки на конверті) , тобто значно раніше за граничний строк розгляду обох його скарг відповідачем.

Тобто, станом на день звернення ОСОБА_1 до суду, відповідач мав передбачений Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5) час на розгляд його скарг від 25.02.2020 року та 28.02.2020 року, що виключає існування зазначеної позивачем бездіяльності (невиконання начальником протягом передбаченого строку, покладеного на нього обов`язку) з цього приводу.

Згідно приписів ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього кодексу, проте згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Також, суд зазначає, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

При вказаних обставинах суд дійшов висновку, що відповідачем належними та допустимими доказами доведено правомірність та обґрунтованість своїх рішень та дій з урахуванням вимог, встановлених ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 КАС України, а тому, виходячи системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя О.В. Ковбій

кат. 105000000