Справа № 360/4995/19
Суддя: Ястребова Любов Вікторівна
Дата ухвалення: 2020-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 березня 2020 року справа №360/4995/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Ястребової Л.В., суддів: Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу адвоката Овчаренка Євгена Вікторовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2019 року у справі № 360/4995/19 (головуючий 1 інстанції Секірська А.Г., повний текст рішення складено 27.12.2019р. в м. Сєвєродонецьк Луганської області) за позовом адвоката Овчаренка Євгена Вікторовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області, третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити певні дії, -

УСТАНОВИВ:

Адвокат Овчаренко Євген Вікторович (далі представник позивача), який діє в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Луганській області (далі - відповідач, ГУНП в Луганській області), третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області в якому просив визнати протиправною відмову відповідача щодо здійснення підготування та подання до органу, що призначає пенсію (Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області), необхідних документів для призначення позивачу пенсії за вислугу років, визначених Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року № 3-1 та зобов`язати відповідача підготувати та подати до органу, що призначає пенсію (Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області) необхідні для призначення позивачу пенсії за вислугу років документи, визначених Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року № 3-1 (а.с. 3-5).

Позов обґрунтовано тим, що оскільки вислуга років позивача дорівнює 32 роки 00 місяців 28 днів, що відповідно до статті 12, 17, 17-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанови КМУ від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їх сімей» дає йому право на призначення пенсії за вислугу років, позивач звернувся до ГУНП в Луганській області з заявою про призначення пенсії, в якій просив здійснити підготовку та подання до органу, що призначає пенсію (ГУ ПФУ в Луганській області) необхідні документи для призначення йому пенсії за вислугу років. 28.10.2019 року отримав лист (відповідь) від 23.10.2019 № 5912/111/58/05-2019, згідно з якою позивач не має права на пенсію, оскільки має вислугу років на день звільнення у календарному обчисленні лише 18 років 05 місяців 09 днів, замість 24 років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону. Вважає таку відмову протиправною та з посиланням на статтю 8 Конституції України, пункт «б» статті 102, пункт «а» статті 12, статті 17, 17-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», норми постанови КМУ від 17.07.1992 № 393, постанову Великої Палати Верховного Суду від 07.06.2018 у справі № 800/517/17, постанову Верховного Суду від 16.09.2015 у справі № 21-146а15, представник позивача просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с. 66-69).

Не погодившись з таким рішенням, представник позивача подав апеляційну скаргу, вважає що судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального права, просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що пункт 1 постанови КМУ №393 чітко встановлює, що для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» до вислуги років зараховується…і надалі вказується перелік, що саме зараховується до вислуги років. Наголошує, що норми статті 17-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» відсилають на те, що обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсії особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється порядком визначеним у постанові КМУ №393. Вважає, що Закон №2262-ХІІ та постанова КМУ №393 не вступають між собою в конфлікт, а навпаки доповнюють одне одного саме в питанні пільгового обчислення вислуги років та їх врахування для призначення пенсії, враховуючи що сам Закон КМУ №2262-ХІІ надав право КМУ вирішити це питання окремо, тобто за його актом. Також зазначає, що відповідно п.п. «а» п.3 постанови КМУ №393, до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах один місяць служби за три місяці: час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції. На думку апелянта, можливість пільгового обчислення періоду проходження військової служби є похідною від визначальної підстави і має пов`язуватися не з категорією працівників, що реалізують право на пенсію за вислугу років, а зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті проходження військової служби в певний, визначений у законодавчому порядку період часу, що в свою чергу передбачено постановою КМУ № 393. Вважає, що законодавством чітко визначено можливість призначення пенсії за вислугу років із зарахуванням в її період вислуги років на пільгових умовах (а.с. 78-80).

Всі особи, які беруть участь у справі, до апеляційного суду не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, встановила наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 (а.с. 8-11),

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 від 06.11.2015 позивач має статус учасника бойових дій (а.с. 12). Згідно із послужним списком № М-170141 з 25.10.2000 проходив службу у в/ч А-4326, з 14.10.2002 в органах внутрішніх справ України, з 07.11.2015 в органах Національної поліції (а.с. 15-21).

Відповідно до витягу з наказу ГУНП в Луганській області від 29.08.2019 № 821о/с «По особовому складу» капітана поліції ОСОБА_1 оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Новоайдарського відділу поліції ГУНП в Луганській області звільнено зі служби в поліції за ст. 77 ч.1 п. 7 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію», з 03.09.2019 з вислугою років на день звільнення у календарному обчисленні: 18 років 05 місяців 09 днів, у пільговому обчисленні (без урахування календарної вислуги): 13 років 07 місяців 19 днів, з виплатою одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції та стаж служби в поліції для її виплати складає 18 років, з виплатою компенсації за невикористану в році звільнення відпустку у кількості 29 діб, встановивши відсоток премії за вересень 2019 року 47,97 % (а.с. 14).

Головне управління Національної поліції в Луганській області 03.10.2019 отримало заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії, в якій позивач просив здійснити підготовку та подання до органу, що призначає пенсію (ГУПФУ в Луганській області) необхідні для призначення пенсії за вислугу років документів, визначених Порядком № 3-1 (а.с. 22-23).

Листом від 23.10.2019 № 5912/111/58/05-2019 ГУНП в Луганській області надало відповідь, в якій з посиланням на норми статті 102 Закону України «Про Національну поліцію», пункту «а» статті 12 Закону № 2262, пункту 1 частини першої Порядку № 3-1 зазначено, що працівникам поліції, які мають право на пенсію, саме ГУНП, звідки був звільнений працівник й повинні готувати і направляти документи для призначення пенсії до ГУПФУ, але лише відносно тих працівників, які мають право на пенсію згідно із Законом № 2262 відповідно до статті 12. Вислуга років заявника на день звільнення у календарному обчисленні складає лише 18 років 05 місяців 09 днів, чого явно недостатньо для отримання права на пенсію за вислугу років згідно із Законом (з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року і на день звільнення 24 календарних роки і більше), визначеного пунктом «а» статті 12 Закону, встановлену особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж» статті 1-2 відповідного Закону. Враховуючи, що саме вислуга років у календарному обчисленні є визначним фактором при призначенні пенсії за вислугу років, у ГУНП в Луганській області відсутні правові підстави для підготовки документів, необхідних для призначення пенсії за вислугу років, передбаченої пунктом «а» статті 12 Закону № 2262, і направлення їх до ГУПФУ в Луганській області. Також зазначено, що заява про призначення пенсії складається не в довільній формі, а відповідно до додатку 1 постанови (а.с. 26).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до пункту «а» статті 12 Закону № 2262-ХІІ, пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б» - «д», «ж» статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки і більше.

До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону.

Одночасно частиною першою статті 17 Закону № 2262-ХІІ визначено вичерпний перелік видів служби та періодів часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д" статті 1-2 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом.

Частиною другої статті 17 Закону № 2262-ХІІ передбачено, що до вислуги років поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Згідно з частиною четвертою статті 17 Закону № 2262-ХІІ при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення.

Аналіз норм Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» дає підстави для висновку про те, що законодавець розмежовує такі поняття як «вислуга років» та «календарна вислуга років». При цьому, до вислуги років є можливим зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні і цей стаж теж враховується при призначенні пенсії (як правило впливає на розмір пенсії).

В то й же час для отримання права на призначення пенсії обов`язковою умовою є наявність саме календарної вислуги років у мінімально визначеному законом розмірі. До цієї вислуги зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні законом не передбачено.

Вказаним Законом чітко передбачено, що пенсія за вислугу років призначається за наявності 24 календарних роки і більше; міститься виключний перелік періодів служби, які враховуються в календарну вислугу років.

Вищезазначений висновок узгоджується з правовим висновком викладеним Верховним Судом у постановах від 27 березня 2018 року у справі № 295/6301/17, від 19 вересня 2018 року у справі № 725/1959/17, від 24 жовтня 2019 року у справі №295/7219/16.

З огляду на це, суд вважає, що висновки Верховного Суду викладені у постановах від 27.06.2018 у справі № 750/9775/16-а, від 07.06.2018 у справі № 800/517/17, на які посилається позивач, зроблені за іншими фактичними обставинами та за іншим предметом позову, а тому не можуть бути застосовані у справі, що розглядається.

Колегія суддів зазначає, що у постанові від 14 листопада 2019 року у справі №806/1469/16 Верховний Суд виклав правовий висновок щодо застосування норм матеріального права наступного змісту.

«В Законі № 2262-XII не встановлено, що пенсію за вислугу років можна призначати особам при наявності 22 календарних років та 6 місяців вислуги, обчисленої на пільгових умовах; вказаним Законом чітко передбачено, що пенсія за вислугу років призначається при наявності 22 календарних років 6 місяців та виключний перелік періодів служби, які враховуються до календарної вислуги років.

Колегія суддів вважає помилковим посилання апелянта те, що в даному випадку для призначення пенсії за вислугу років підлягає застосуванню саме постанова Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» від 17 липня 1992 р. № 393, якою позивачу для призначення пенсії вислугу років має зараховуватися пільговий стаж, є безпідставними, оскільки згідно ч.4 ст. 9 КАС України, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Відтак, приписи п.3 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393 суперечать приписам п."а" ст.12 Закону України від 9 квітня 1992 року №2262-XII, застосуванню підлягає саме Закон України, оскільки у відповідності до ч.4 ст.9 КАС України має вищу юридичну силу.

Таким чином, враховуючи приписи чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку щодо відсутності у позивача права на призначення пенсії за вислугою років з урахуванням пільгової вислуги років, оскільки позивач не має встановленої пунктом "а" частини першої статті 12 Закону №2262-XII календарної вислуги років.

Суд зауважує, що календарний рік - це проміжок часу від першого до останнього дня того чи іншого року по календарю; рік, який особа фактично відпрацювала на займаній посаді.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що законодавець у назві статті 17 Закону № 2262-ХІІ використовує формулювання: види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років «для призначення пенсії». Однак, саме календарна вислуга років є визначальною для набуття права на призначення такої пенсії.

Судом встановлено, що позивач не має на момент звільнення необхідної календарної вислуги років, оскільки наявні 18 років 05 місяців 09 днів при необхідних 24 календарних років.

Відтак, приписи пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 суперечать приписам статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а тому застосуванню підлягає саме Закон, оскільки має вищу юридичну силу.

Таким чином, суд вважає, що право на пенсію за вислугу років визначається, виходячи з тривалості вислуги років саме у календарному обчисленні.

Враховуючи викладені вище обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що у позивача відсутнє право на призначення пенсії за вислугою років з урахуванням пільгової вислуги років, оскільки позивач не має встановленої пунктом "а" частини 1 статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» календарної вислуги років.

Суд зазначає, що питання подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», крім пенсій військовослужбовцям строкової служби та членам їх сімей, врегульовано постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 15.02.2007 № 135/13402 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 1 Порядку заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом (2262-12), та особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства надзвичайних ситуацій України, Міністерства інфраструктури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної прикордонної служби України, Державної податкової служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державної інспекції техногенної безпеки України (далі - міністерства та інші органи). Міністерства та інші органи, їх територіальні підрозділи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі визначають уповноважені структурні підрозділи, на які за їх рішенням покладаються функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважені структурні підрозділи).

Пунктом 12 Порядку визначено, що уповноважений структурний підрозділ у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи своє подання про призначення пенсії (додаток 2), ознайомлює з ним особу, якій оформлюється пенсія, і направляє до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи.

Згідно з пунктом 14 Порядку орган, що призначає пенсії, розглядає питання про призначення пенсії або про відновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

З вищевикладеного слідує, що обов`язок уповноваженого структурного підрозділу щодо оформлення всіх необхідних документів та подання про призначення пенсії виникає тільки у разі подання заяви про призначення пенсії за вислугу років особою, яка має право на пенсію згідно з Законом №2262-ХІІ.

Оскільки позивач на час звернення до відповідача із заявою від 27.09.2019 не набув права на призначення пенсії відповідно до пункту "а" частини першої статті 12 Закону № 2262-ХІІ, суд вважає, що у відповідача не виник обов`язок щодо оформлення всіх необхідних документів та подання про призначення пенсії за такою заявою.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина друга статті 77 КАС України).

Разом з тим, обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності жодним чином не нівелює обов`язку позивача довести суду ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Зважаючи на обставини справи, суд дійшов висновку, що відповідач при розгляді звернення позивача щодо оформлення та подання документів до відповідного органу Пенсійного фонду України для призначення пенсії позивачу правомірно враховував вислугу років позивача в календарному обчисленні, а тому діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Овчаренка Євгена Вікторовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2019 року у справі №360/4995/19 - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2019 року у справі №360/4995/19 - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 24 березня 2020 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л.В. Ястребова

Судді І.Д. Компанієць

Е.Г. Казначеєв