Справа № 520/2221/2020
Суддя: Білова О.В.
Дата ухвалення: 2020-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

24 березня 2020 р. № 520/2221/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі судді Білової О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області (пл. Свободи, буд. 5, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, 61022, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Харківського окружного адміністративного суду звернулася позивач, ОСОБА_1 , з адміністративним позовом до Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просить суд:

- визнати незаконним та скасувати рішення відділу з питань призначення та перерахунків пенсій управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України Харківської області №152а від 26 листопада 2019 року.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Харківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком, зарахувавши період роботи в яслах-садку шахти імені Калініна з 11 квітня 1983 року по 22 грудня 1983 року на посаді повара, а також період роботи з 20 січня 1984 року по 29 серпня 1995 року на посаді керівника гуртка колективної радіостанції Центру дитячої творчості Калінінського району м. Горлівка до страхового стажу.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 24.02.2020 відкрито спрощене провадження в адміністративній справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона є внутрішньо переміщеною особою. Позивач звернулася до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком, в задоволенні якої їй було відмовлено. Відповідачем не враховано до стажу роботи позивачки періоди роботи з 11.04.1983 по 22.12.1983 та з 20.01.1984 по 29.08.1995, оскільки вони вчинені з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок. Позивачка вважає неправомірним та невмотивованим неврахування зазначеного періоду роботи та неврахування довідки про роботу за період з 20.01.1984 по 29.08.1995, видану окупаційними органами окремих районів Луганської області.

Представник відповідача не погодився з позовними вимогами та надав відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що відповідач діяв в межах повноважень, на підставі та у спосіб, передбачений чинним законодавством, зазначивши.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст. 229 КАС України.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до довідки Управління праці та соціального захисту населення від 31.05.2018 № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи фактичним місцем проживанням позивача на час звернення до суду є: АДРЕСА_3 (а.с. 5).

ОСОБА_1 18.11.2019 звернулася до відповідача з заявою про призначення їй пенсії за віком.

Рішенням № 152а відділу з питань призначення пенсій управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 26.11.2019 позивачці відмовлено в призначенні пенсії за віком

В обґрунтування вказаного рішення зазначено, що відділ з питань призначення пенсій управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області розглянув заяву та документи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надані 18.11.2019, щодо призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» право на призначення пенсії за віком мають жінки, які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року, після досягнення 59 років та за наявності страхового стажу не менше 26 років. На підставі наданих документів та враховуючи індивідуальні відомості про застраховану особу загальний страховий стаж ОСОБА_1 на момент звернення склав 12 років 8 місяців 11 днів. До загального страхового стажу не враховано період роботи з 11.04.1983 по 22.12.1983 у яслі-садку шахти імені Калініна, оскільки запис в трудовій книжці внесено з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників. Відповідно до статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» п.1 Державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. п.2 Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. п.3 Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. На підставі зазначеного надана заявницею довідка від 01.11.2019 №301 видана «Центром детского творчества Калининского района» про період роботи з 20.01.1984 по 29.08.1995 - розгляду не підлягає. Враховуючи зазначене, вирішено: відмовити в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З приводу правового регулювання спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон № 1058-IV.

Частиною третьою статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів ПФУ та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Згідно зі ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема: з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років. До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку, зокрема: 59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року.

Так, у спірному рішенні позивачці до загального страхового стажу не враховано:

- період роботи з 11.04.1983 по 22.12.1983 у яслі-садку шахти імені Калініна, оскільки запис в трудовій книжці внесено з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників;

- період роботи з 20.01.1984 по 29.08.1995 у Калінінській станції юних техніків, оскільки довідка від 01.11.2019 №301, видана «Центром детского творчества Калининского района», про період роботи з 20.01.1984 по 29.08.1995 - розгляду не підлягає, у зв`язку з тим, що будь-який акт (рішення, документ), виданий будь-якими органами, їх посадовими та службовими особами на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом, а видані ними документи є недійсними і не створюють правових наслідків.

Надаючи оцінку спірному рішенню відповідача, суд зазначає про таке.

Згідно зі статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, студентів вищих та учнів професійно-технічних навчальних закладів, які проходять стажування на підприємстві, в установі, організації. Працівникам, що стають на роботу вперше, трудова книжка оформляється не пізніше п`яти днів після прийняття на роботу. Студентам вищих та учням професійно-технічних навчальних закладів трудова книжка оформляється не пізніше п`яти днів після початку проходження стажування. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. N 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки з наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Посилання представника відповідача на порушення Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, без зазначення у спірному рішенні, в чому саме полягає таке порушення, суд вважає необґрунтованим з огляду на таке.

По-перше, Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, не може застосовуватися до записів щодо спірного трудового стажу, оскільки вони були внесені 31.12.1983 та 21.02.1986, тобто задовго до набрання чинності Інструкцією, прийнятою 29.07.1993, що свідчить про безпідставність посилання відповідача на вказаний нормативно-правовий акт в обґрунтування прийнятого рішення.

По-друге, спірне рішення відповідача не містить фактичної підстави для висновку про невідповідність записів у трудовій книжці позивачки нормативним приписам, тому за вказаних умов не може вважатися обґрунтованим та правомірним.

Отже, відповідачем у спірному рішенні не наведено як фактичних, так і нормативних підстав для неврахування до страхового стажу позивачки періодів роботи з 11.04.1983 по 22.12.1983 у яслі-садку шахти імені Калініна, та з 20.01.1984 по 29.08.1995 у Калінінській станції юних техніків.

Суд зазначає, що спірне рішення не містить жодного посилання на конкретні норми чинного законодавства, які не дають можливості зарахувати спірний стаж позивачки з 11.04.1983 по 22.12.1983 у яслі-садку шахти імені Калініна, та з 20.01.1984 по 29.08.1995 у Калінінській станції юних техніків.

Загальне посилання на приписи Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» жодним чином не обґрунтовують неможливість зарахувати стаж роботи позивачки з 20.01.1984 по 29.08.1995 у Калінінській станції юних техніків, оскільки відповідний запис міститься у трудовій книжці позивачки.

Крім того, щодо доводів відповідача про неврахування наданої позивачкою довідки від 01.11.2019 №301, виданої «Центром детского творчества Калининского района», через невизнання окупаційної влади та виданих нею документів.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію (995_004) та практику Суду як джерело права.

В рішенні Європейського суду з прав людини "Мозер проти Республіки Молдова та Росії" від 23.02.2016 року ЄСПЛ констатував, що "Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги діючих de facto органів та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігнорувати третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами."

Європейський Суд з прав людини у справі "Кіпр проти Туреччини" наголошував, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це б становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав свобод людини є головним обов`язком держави.

Суд зазначає, що довідка, яка не була взята відповідачем до уваги при прийнятті спірного рішення, не суперечить відомостям, які містяться у трудовій книжці позивачки, а містить додаткову інформацію щодо дати та номеру наказу (№100 від 20.01.1984), яким позивачку було прийнято на роботу до Калінінської станції юних техніків. Також, відповідачем не враховано відсутність у позивачки іншої можливості підтвердити інформацію про дату та номер наказу про її прийняття на роботу за умови знаходження підприємства на тимчасово окупованій території.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, про те, що спірне рішення Відділу з питань призначення та перерахунків пенсій Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України Харківської області №152а від 26 листопада 2019 року не відповідає вимогам ч.2 ст. 2 КАС України, а саме: прийняте необґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); недобросовісно; нерозсудливо; та непропорційно, зокрема без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Отже, позовні вимоги в частині визнання незаконним та скасування рішення Відділу з питань призначення та перерахунків пенсій Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України Харківської області №152а від 26 листопада 2019 року є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивачки в частині зобов`язання відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за віком зарахувавши період роботи в яслах-садку шахти імені Калініна з 11 квітня 1983 року по 22 грудня 1983 року на посаді повара, а також період роботи з 20 січня 1984 року по 29 серпня 1995 року на посаді керівника гуртка колективної радіостанції Центру дитячої творчості Калінінського району м. Горлівка до страхового стажу, суд зазначає про таке.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому, суд зазначає, що жодних законних підстав для неврахування стажу роботи позивача з 11.04.1983 по 22.12.1983 у яслі-садку шахти імені Калініна, та з 20.01.1984 по 29.08.1995 у Калінінській станції юних техніків судом не встановлено. Жодних інших причин неможливості призначити пенсію позивачу відповідачем не наведено.

З огляду на викладене, враховуючи статус позивачки як внутрішньо переміщеної особи, яка об`єктивно відноситься до соціально вразливої категорії громадян, суд вважає, що для повного захисту її прав позовні вимоги про зобов`язання відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за віком, зарахувавши період роботи в яслах-садку шахти імені Калініна з 11 квітня 1983 року по 22 грудня 1983 року на посаді повара, а також період роботи з 20 січня 1984 року по 29 серпня 1995 року на посаді керівника гуртка колективної радіостанції Центру дитячої творчості Калінінського району м. Горлівка до страхового стажу роботи - також підлягають задоволенню, як похідні для первинної вимоги про скасування рішення.

Отже, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19, 241-247, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області (пл. Свободи, буд. 5, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, 61022, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати рішення Відділу з питань призначення та перерахунків пенсій Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України Харківської області №152а від 26 листопада 2019 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Харківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком зарахувавши період роботи в яслах-садку шахти імені Калініна з 11 квітня 1983 року по 22 грудня 1983 року на посаді повара, а також період роботи з 20 січня 1984 року по 29 серпня 1995 року на посаді керівника гуртка колективної радіостанції Центру дитячої творчості Калінінського району м. Горлівка до страхового стажу.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду.

Зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складений 24 березня 2020 року.

Суддя Білова О.В.