Справа № 482/1823/19
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2020-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2020 р.м.ОдесаСправа № 482/1823/19

Головуючий в 1 інстанції: Демінська О.І. рішення суду першої інстанції прийнято у м. Нова Одеса 08 січня 2020 року

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача: Яковлєва О.В.,

суддів Градовського Ю.М., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 08 січня 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, Департаменту патрульної поліції про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Головному управлінню Національної поліції в Миколаївській області та Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 № 307266 від 06 вересня 2019 року.

Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 08 січня 2020 року задоволено позовні вимоги.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням ГУНП в Миколаївській області подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог не відповідає встановленим обставинам справи, так як ГУНП в Миколаївській області делегувало у межах спірних правовідносин повноваження з розгляду справ про адміністративні правопорушення своєму працівнику, а як наслідок, саме відповідний працівник має бути належним відповідачем у даній справі.

Крім того, апелянт вважає, що вина позивача у вчиненні спірного правопорушення належним чином підтверджена у межах розгляду даної справи.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 06 вересня 2019 року посадовою особою ГУНП в Миколаївській області прийнято постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 № 307266, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 122 КУпАП, а також накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, на суму 425,00 грн.

При цьому, в постанові зазначено, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом ЗАЗ «DAEWOO»( НОМЕР_1 ), здійснив рух на червоний сигнал світлофору, чим порушив пп. «е» п. 8.7.3 ПДР України.

Не погоджуючись з вищевикладеним фактом притягнення до адміністративної відповідальності позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

За наслідком встановлених обставин судом першої інстанції, зроблено висновок про задоволення позовних вимог, так як суб`єктом владних повноважень належним чином не доведено факту вчинення позивачем спірного правопорушення, з яким погоджується судова колегія, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 41 ЗУ «Про дорожній рух», порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки регулюються Правилами дорожнього руху, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 1.1. Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, вони встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно пп. «е» п. 8.7.3 Правил дорожнього руху, червоний сигнал світлофора, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 44-1, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 189-2, 192, 194, 195).

Згідно ч. 2 ст. 122 КУпАП, порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди,- тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Колегією суддів встановлено, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ПДР, а саме за наслідком встановлення поліцейськими факту здійснення позивачем проїзду на червоний сигнал світлофору.

В даному випадку, позивач заперечує факт вчинення спірного правопорушення та зазначає, що ним здійснено проїзд перехрестя на зелений сигнал світлофору, який дозволяє рух автомобілям.

В свою чергу, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, а також надаючи правову оцінку оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

В даному випадку, задовольняючи позовні вимоги судом першої інстанції зроблено висновок, що суб`єктом владних повноважень не доведено правомірності свого рішення, а як наслідок визнано протиправним та скасовано останнє.

Між тим, відповідно до вимог ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Так, з вищевказаних положень вбачається обов`язок суб`єкта владних повноважень довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності, якщо він заперечує проти адміністративного позову належними доказами, зокрема, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

В даному випадку, судом першої інстанції не зібрано жодного доказу, яким можливо підтвердити факт вчинення позивачем спірного правопорушення.

В свою чергу, у поданій апеляційній скарзі суб`єктом владних повноважень зазначено, що момент вчинення позивачем спірного правопорушення зафіксовано поліцейським на відповідному відеозаписі.

Внаслідок чого, з метою встановлення всіх обставин справи, колегією суддів встановлено необхідність у витребуванні відповідного відеозапису.

Проте, на виконання вимог суду суб`єктом владних повноважень направлено до суду лист у якому зазначено, що запитуваний відеозапис знищено по закінченню терміну його зберігання.

При цьому, колегія суддів зазначає, що суб`єктом владних повноважень не надано жодних пояснень того, чому цей відеозапис не надано до суду першої інстанції для виконання встановлених КАС України обов`язків та підтвердження правомірності свого рішення.

Внаслідок чого, колегія суддів вважає недоведеним факт вчинення позивачем спірного правопорушення, а як наслідок вважає протиправною оскаржувану постанову у справі про адміністративне правопорушення.

Крім того, колегія суддів вважає безпідставними посилання апелянта на те, що ГУНП в Миколаївській області делегувало у межах спірних правовідносин повноваження з розгляду справ про адміністративні правопорушення своєму працівнику, а як наслідок, саме відповідний працівник має бути належним відповідачем у даній справі, з огляду на наступне.

В даному випадку, з аналізу положень КУпАП вбачається, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, поліцейські діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені відповідного органу Національної поліції.

Тобто, поліцейські не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення.

В даному випадку, вказаний висновок колегії суддів узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладена у постанові від 26 грудня 2019 року (справа № 724/716/16-а).

Враховуючи вищевикладене судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 271, 272, 286, 308, 311, 315, 316 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Миколаївській області - залишити без задоволення, а рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 08 січня 2020 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Яковлєв О.В.
Судді Градовський Ю.М. Крусян А.В.