Справа № 540/65/20
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2020-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/65/20
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Пекного А.С., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерство юстиції України про скасування наказів Міністерства юстиції України та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Міністерства юстиції України (далі - відповідач, Мін`юст), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) від 16.04.2019р. за протоколом № 81/04/19 в частині застосування до позивача, як арбітражного керуючого, дисциплінарного стягнення у вигляді попередження;

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 07.06.2019р. №2178/7 «Про накладення на арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді попередження»;

- визнати протиправним та скасувати рішення Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) від 16.05.2019р. за протоколом № 82/05/19 в частині застосування до позивача, як арбітражного керуючого, дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора);

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 21.06.2019р. №1906/5 «Про анулювання свідоцтв про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора)»;

- зобов`язати Міністерство юстиції України видалити запис з Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України про припинення повноважень позивача, як арбітражного керуючого та поновити дію Свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) №989 від 27.06.2013р.

Ухвалою від 14.01.2020р. вказаний позов залишено без руху з наданням позивачу строку на усунення недоліків. Недоліки позову усунуто.

Ухвалою від 29.01.2020р. визнано поважними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду, відкрито провадження у справі та вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Також цією ухвалою відповідача зобов`язано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали надати до суду засвідчені належним чином копії усіх матеріалів перевірки арбітражного керуючого ОСОБА_1, а також оскаржених рішень (наказів, протоколів, тощо) і матеріалів, на підставі яких ці рішення прийнято, доказів направлення і вручення позивачу оскаржених рішень.

Ухвалою від 28.02.2020р. відмовлено відповідачу у задоволенні клопотання про поновлення строку на надання відзиву та продовжено йому строк на надання відзиву на позовну заяву на сім днів з дня вручення даної ухвали.

Також цією ухвалою відповідача повторно зобов`язано подати докази.

Відповідачем 06.03.2020р. подано відзив на позовну заяву та частково виконано ухвалу суду в частині витребування доказів.

Також 06.03.2020р. відповідачем подано клопотання про залишення позовної заяви без розгляду з підстав пропуску позивачем строку на звернення до суду, у задоволенні якого відмовлено ухвалою від 25.03.2020р.

Ухвалою від 25.03.2020р. відповідачу повернуто без розгляду клопотання про виправлення описки в ухвалі суду від 28.02.2020р.

Згідно із положеннями п.10 ч.1 ст.4, ст.12, ч.5 ст.262 КАС України розгляд справи проведено у письмовому провадженні без виклику сторін.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у ній докази та наведені учасниками справи у заявах по суті доводи, проаналізувавши чинне законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Судом встановлено, що на підставі наказу Міністерства юстиції України №765/5 від 26.04.2013р. позивачу видано свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого №989 від 27.06.2013р.

Наказом Міністерства юстиції України від 29.12.2018р. № 4823/7 затверджено План перевірок діяльності арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) на І квартал 2019 року, до якого включено і арбітражного керуючого ОСОБА_1 .

Головним територіальним управлінням юстиції у Херсонській області (далі - ГТУЮ у Херсонській області) видано голові та члену комісії, відповідно начальнику та головному спеціалісту відділу з питань банкрутства ГТУЮ у Херсонській області Чесноку О.В. і Литвинчук Т.О. доручення від 11.02.2019р. №3 на проведення у строк з 26 лютого по 07 березня 2019р. планової виїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1 щодо дотримання арбітражним керуючим кваліфікаційних та організаційних вимог діяльності арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), дотримання інших спеціальних вимог до арбітражних керуючих незалежно від стадії процедури банкрутства, а також додержання арбітражним керуючим вимог Конституції України, Господарського процесуального кодексу України, Закону, іншого законодавства з питань банкрутства.

Місцем проведення перевірки визначено офіс арбітражного керуючого за адресою: 73000, м. Херсон, вул. Пилипа Орлика, буд.30.

13.02.2019р. на вказану адресу позивачу надіслано повідомлення про проведення планової виїзної перевірки від 11.02.2019 №3. У цьому повідомленні позивача було зобов`язано забезпечити умови для проведення перевірки та у термін до 26.02.2019р. надати комісії пояснення та копії документів, які підтверджують дотримання арбітражним керуючим кваліфікаційних та організаційних вимог діяльності арбітражних керуючих (керуючих санацією, розпорядників майна, ліквідаторів), дотримання інших спеціальних вимог до арбітражних керуючих незалежно від стадії процедури банкрутства, шляхом їх подачі до ГТУЮ у Херсонській області.

Належних і допустимих доказів отримання саме позивачем вказаного повідомлення до суду не надано. Подана відповідачем копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №796 з проставленою датою отримання 15.02.2019р. не містить прізвища, ім`я та по-батькові позивача та його підпису, а отримано воно, фактично, невідомою особою.

Також 11.02.2019р. начальнику відділу з питань банкрутства ГТУЮ у Херсонській області Чесноку О.В. та головному спеціалісту відділу з питань банкрутства ГТУЮ у Херсонській області Литвинчук Т.О. видано посвідчення від 11.02.2019р. №3 на проведення планової виїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1 .

У зв`язку з ненаданням документів 26.02.2019р. вказані особи здійснили виїзд на адресу місцезнаходження офісу арбітражного керуючого та встановили, що за адресою м. Херсон, вул. Пилипа Орлика, буд.30 знаходиться офіс юридичної фірми « SUMMIT », а офіс арбітражного керуючого відсутній.

Тоді особи, які проводили перевірку, склали о 18:00 год. акт про відмову в проведенні перевірки діяльності арбітражного керуючого від 26.02.2019р. №4.

Цей акт надіслано позивачу 27.02.2019р. та отримано ним 04.03.2019р., про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №743.

Крім того, ГТУЮ у Херсонській області на підставі акту про відмову в проведенні перевірки діяльності арбітражного керуючого від 26.02.2019р. №4 надіслано до Департаменту з питань судової роботи та банкрутства Міністерства юстиції України пропозицію від 28.02.2019р. за вих. № 5-1/708 щодо внесення до Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) подання про накладення на арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення.

Департаментом з питань судової роботи та банкрутства Міністерства юстиції України розглянуто цю пропозицію та внесено Дисциплінарній комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) подання №1242 від 12.03.2019р. про накладення на арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення.

Подання розглянуто Дисциплінарною комісією арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) та прийнято рішення, оформлене протоколом від 16.04.2019р. №81/04/19, про застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді попередження.

За твердженням відповідача, про прийняте Дисциплінарною комісією рішення позивача інформували листом Департаменту з питань судової роботи та банкрутства Міністерства юстиції України від 23.04.2019р. № 1214/9.3.1/33-19, однак доказів отримання цього листа не надано.

Міністерством юстиції України на підставі протоколу Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) від 16.04.2019р. №81/04/19 прийнято наказ від 07.06.2019р. №2175/7, яким на арбітражного керуючого ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді попередження.

Доказів надіслання позивачу цього наказу та його отримання не надано.

Також судом встановлено, що Департаментом з питань судової роботи та банкрутства Міністерства юстиції України внесено Дисциплінарній комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) подання №1265 від 26.04.2019р. про накладення за фактами непроходження підвищення кваліфікації на арбітражних керуючих згідно з доданим переліком дисциплінарних стягнень.

За твердженням відповідача, копію зазначеного подання було направлено позивачу 07.05.2019р. листом від 02.05.2019р. №1598/9.3.1/33-19, однак відповідних доказів не надано, як не надано і доказів отримання позивачем цього листа.

Рішенням Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), оформленим протоколом від 16.05.2019р. №82/05/19, вирішено застосувати до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), з урахуванням протоколу Дисциплінарної комісії від 16.04.2019р. №81/04/19.

Надалі Дисциплінарною комісією внесено до Міністерства юстиції України подання №953 від 16.05.2019р. про накладення на арбітражних керуючих, які не пройшли підвищення кваліфікації, дисциплінарних стягнень у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), в тому числі й на позивача.

Як стверджує відповідач, про прийняте дисциплінарною комісією рішення позивача було повідомлено листом Департаменту з питань судової роботи та банкрутства Міністерства юстиції України від 24.05.2019р. №2096/9.3.1/33-19, однак доказів отримання його позивачем не надано.

Наказом Міністерства юстиції України від 21.06.2019р. №1906/5 анульовано, зокрема, свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого №989 від 27.06.2013р., видане ОСОБА_1 .

За змістом наказу, його прийнято на підставі подання №953 від 16.05.2019р. та протоколу Дисциплінарної комісії від 16.05.2019р. №82/05/19.

Як зазначає відповідач, листом від 25.06.2019р. №2539.9.3.1/33-19 ОСОБА_1 направлено завірений належним чином витяг з наказу Міністерства юстиції України від 21.06.2019 № 1906/5, проте відповідних доказів, у тому числі й отримання позивачем копії наказу, не надано.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями та наказами, позивач оскаржив їх до суду.

Позовні вимоги мотивує тим, що оскаржені рішення та накази є протиправними унаслідок порушення відповідачем порядку проведення планової перевірки його діяльності як арбітражного керуючого, невідповідності висновків акту про відмову в проведенні перевірки дійсним обставинам, відсутності законних підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, неправомірного застосування дисциплінарних стягнень, порушення порядку розгляду питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності, недотримання принципу пропорційності і розумності при обранні видів дисциплінарних стягнень.

Так, позивач зазначає, що його не було повідомлено про проведення починаючи з 26.02.2019р. планової перевірки комісією Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, а тому перевірка не могла бути розпочата до моменту повідомлення позивача про її проведення

Не врахувавши того факту, що позивач не повідомлений про проведення перевірки, члени комісії безпідставно склали акт про відмову в проведенні перевірки, виклавши у ньому обставини, які не відповідають дійсності. Як вказує позивач, лише у випадку належної обізнаності про арбітражного керуючого про проведення перевірки його відсутність у місці проведення перевірки може вважатись відмовою від проведення такої перевірки. Тому відсутність необізнаного про перевірку позивача в офісі не може бути розцінена як його умисна відмова від проведення перевірки.

Також позивач вважає, що виключно законами України визначаються засади цивільно-правової відповідальності; діяння, які є злочинами, адміністративними або дисциплінарними правопорушеннями, та відповідальність за них.

Натомість його притягнуто до дисциплінарної відповідальності за «відмову арбітражного керуючого в проведенні перевірки» та за «не проходження підвищення кваліфікації», які визначені як дисциплінарні проступки лише в підзаконному нормативному акті - затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 27.06.2013р. №1284/5 Порядку контролю за діяльністю арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) і відсутні в Законі України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Отже, на думку позивача, спеціальний Закон - Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», не встановлював обов`язків арбітражного керуючого постійно знаходитись в офісі та проходити підвищення кваліфікації, і відповідно не установлював за невиконання таких обов`язків дисциплінарної відповідальності.

Також позивач окремо звертає увагу на те, що хоча за Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) повинен 1 раз на 2 роки підвищувати кваліфікацію в порядку, встановленому державним органом з питань банкрутства, однак за непідвищення кваліфікації згаданим Законом не передбачено дисциплінарної відповідальності. Проте у Порядку контролю за діяльністю арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27.06.2013 № 1284/5 встановлені підстави для накладення на арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення, до яких віднесено «встановлення за результатами моніторингу осіб, які пройшли підвищення кваліфікації, факту непроходження арбітражним керуючим підвищення кваліфікації в порядку, встановленому державним органом з питань банкрутства». Ця підстава була додана згідно з наказом Міністерства юстиції України від 12.09.2018р. № 2937/5, який набрав чинності 28.09.2018р. Тому позивач вважає, що накладення на будь-якого арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення за непроходження підвищення кваліфікації може бути застосоване не раніше ніж через 2 роки після введення в дію такої підстави, а саме з 28.09.2020р.

При цьому позивач посилається й на те, що відповідно до діючого законодавства і, зокрема, Положення про Дисциплінарну комісію арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11.01.2013р. №81/5, на засідання Комісії, на якому буде розглянуто подання про застосування дисциплінарного стягнення до арбітражного керуючого, запрошується арбітражний керуючий, стосовно якого розглядається таке питання, який має право давати додаткові пояснення по суті питання. Однак його жодного разу не повідомляли про засідання Дисциплінарної комісії, які відбулись 16.04.2019р. і 16.05.2019р. та на яких без його участі позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності, чим позбавлено його права надати пояснення по суті питання і що призвело до неможливості врахування членами Дисциплінарної комісії ступеню його вини, тяжкості вчинення проступку та дослідити інші обставини.

Позивач вказує й на те, що згідно із статтею 109 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» під час визначення виду дисциплінарного стягнення враховується ступінь вини арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), тяжкість вчиненого ним проступку, а також чи застосовувалися раніше до арбітражного керуючого дисциплінарні стягнення. Однак обрані відповідачем види дисциплінарних стягнень, на думку позивача, з огляду на характер проступків, які ставляться йому в провину, є занадто суворими, необхідність застосування саме яких відповідачем в оскаржених рішеннях жодним чином не обґрунтована.

У зв`язку з цим позивач вважає, що при застосуванні до нього, як арбітражного керуючого, дисциплінарних стягнень було порушено принципи пропорційності, розумності та достатності відповідальності, а також не було враховано ступінь тяжкості проступку та не враховано всіх інших обставин, що мають значення для прийняття рішень.

Тому позивач вказує, що вищевикладені порушення призвели до протиправності оскаржених ним рішень і наказів.

Відповідач у відзиві просить відмовити у задоволенні позову, вказуючи на те, що позивачем було вчинено дисциплінарні проступки, що належним чином встановлено при вирішенні питання про притягнення його до дисциплінарної відповідальності. Тому з дотриманням установленої законодавством процедури на нього були накладені дисциплінарні стягнення.

Вказує, що в установленому законодавством порядку було заплановано проведення у період з 26.02.2019р. по 07.03.2019р. планової виїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1 , предметом перевірки було: дотримання арбітражним керуючим кваліфікаційних та організаційних вимог діяльності арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів); дотримання інших спеціальних вимог до арбітражних керуючих незалежно від стадії процедури банкрутства, а також додержання арбітражним керуючим вимог Конституції України, Господарського процесуального кодексу України, Закону, іншого законодавства з питань банкрутства.

Позивача своєчасно і належним чином повідомлено про проведення перевірки шляхом надіслання 13.02.2019р. відповідного письмового повідомлення від 11.02.2019 №3, яке отримано 15.02.2019р. На електронну адресу позивача повідомлення не направлялося у зв`язку з дотриманням Указу Президента України від 15.05.2017 № 133/2017, яким в Україні введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 28 квітня 2017 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» та утримання від використання заборонених поштових сервісів під час здійснення професійної діяльності та використовувати поштові сервіси, які не заборонені в Україні.

У повідомленні про проведення планової виїзної перевірки позивача було зобов`язано забезпечити умови для проведення перевірки та у термін до 26.02.2019р. надати комісії пояснення та копії документів, які підтверджують дотримання арбітражним керуючим кваліфікаційних та організаційних вимог діяльності арбітражних керуючих (керуючих санацією, розпорядників майна, ліквідаторів), дотримання інших спеціальних вимог до арбітражних керуючих незалежно від стадії процедури банкрутства, шляхом їх подачі до ГТУЮ у Херсонській області.

Однак усупереч вимогам Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та Порядку контролю за діяльністю арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27.06.2013 № 1284/5 позивачем не виконано свого обов`язку створити умови для проведення перевірки додержання арбітражним керуючим (розпорядником майна, керуючим санацією, ліквідатором) вимог законодавства та станом на 26.02.2019р. жодних документів стосовно предмету перевірки ані до ГТУЮ у Херсонській області, ані комісії з питань перевірки надано не було.

Виїздом комісії з перевірки у перший день перевірки, а саме 26.02.2019 за місцезнаходженням офісу арбітражного керуючого, зазначеному у повідомленні: м.Херсон, вул. Пилипа Орлика, 30 встановлено відсутність офісу арбітражного керуючого ОСОБА_1 , а за вказаною вище адресою знаходиться юридична фірма Summit.

При цьому у віданні комісії знаходилась інформація з Єдиного реєстру арбітражних керуючих, Єдиного реєстру підприємств, щодо яких порушено провадження у справі про банкрутство та матеріалів попередньої планової виїзної перевірки, про місцезнаходження офісу арбітражного керуючого та зазначено адресу: м. Херсон, вул. Пилипа Орлика, 30, а також про укладений Договір суборенди № 1 від 30.01.2017 про тимчасове володіння та користування приміщення № 4 площею 10,73 кв. м за адресою: вул. Пилипа Орлика, 30, м. АДРЕСА_1 з ТОВ «Юридична фірма «Саміт» в особі директора Пінтеліна Родіона Володимировича, де у п. 2.1 зазначено, що метою договору є використання приміщення для здійснення діяльності арбітражного керуючого.

З цього комісія зробила висновок, що арбітражним керуючим ОСОБА_1 не забезпечено належні умови для проведення перевірки і роботи членів комісії, що є відмовою арбітражного керуючого в проведені перевірки. Тому членами комісії складено відповідний акт про відмову в проведенні планової виїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого від 26.02.2019р. № 4, який згідно із Порядком контролю за діяльністю арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 27.06.2013 № 1284/5, є підставою для накладення на арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення.

У зв`язку з цим 28.02.2019р. за вих. № 5-1/708 ГТУЮ у Херсонській області направлено до Департаменту з питань судової роботи та банкрутства Мін`юсту пропозицію щодо внесення до Дисциплінарної комісії подання про накладення на арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення.

16.04.2018 відбулось засідання ДКАК на якому було прийнято рішення застосувати до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді попередження, про що його повідомлено листом структурного підрозділу Мін`юсту України від 23.04.2019р. №1214/9.3.1/33-19.

Мін`юстом на підставі подання Дисциплінарної комісії від 16.04.2019 № 933 про застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді попередження, з урахуванням протоколу засідання ДКАК від 16.04.2019 № 81/04/19 видано наказ від 07.06.2019р. № 2178/7 «Про накладення на арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення». На виконання п.2 зазначеного наказу структурним підрозділом Міністерства юстиції України внесено запис до Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України в частині накладення на арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді попередження.

Тому відповідач вважає, що вказані рішення Дисциплінарної комісії та наказ Мін`юсту є правомірними.

Також відповідач зазначає, що статтею 97 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» встановлений обов`язок арбітражних керуючих один раз на два роки підвищувати кваліфікацію в порядку, встановленому державним органом з питань банкрутства. За результатом моніторингу осіб, які не пройшли підвищення кваліфікації у встановлений законодавством строк, виявлено факт того, що позивач, як і ряд деяких інших арбітражних керуючих, не проходив підвищення кваліфікації, тому до Дисциплінарної комісії було внесено подання від 26.04.2019р. № 1265 про накладення на таких арбітражних керуючих дисциплінарного стягнення. Копію зазначеного подання йому було направлено листом від 02.05.2019р. №1598/9.3.1/33- 19.

У подальшому про результати засідання Дисциплінарної комісії від 16.05.2019р. та прийняте рішення щодо застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), було повідомлено листом Департаменту з питань судової роботи та банкрутства Міністерства юстиції України від 24.05.2019р. №2096/9.3.1/33-19.

Мін`юстом на підставі подання Дисциплінарної комісії від 16.05.2019р. № 953 про застосування до арбітражних керуючих дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), з урахуванням протоколу засідання Дисциплінарної комісії від 16.05.2019р. № 82/05/19 видано наказ від 21.06.2019р. № 1906/5 «Про анулювання свідоцтв про право здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора)». На виконання п.2 зазначеного наказу структурним підрозділом Мін`юсту України внесено запис до Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України про припинення повноважень арбітражного керуючого ОСОБА_1 .

З посиланням на норми Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27.06.2013р. №1284/5 Порядку контролю за діяльністю арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) та затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11.01.2013р. №81/5 Положення про Дисциплінарну комісію арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) відповідач описує процедуру розгляду питань про притягнення арбітражних керуючих до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарних стягнень.

Зазначає, що оскаржені рішення прийняті відповідно до процедури, установленої вказаними нормативно-правовими актами, відповідачем достовірно встановлено факти вчинення позивачем дисциплінарних проступків та в межах своїх повноважень застосовано до нього дисциплінарні стягнення.

Відповідач спростовує доводи позивача щодо порушення його права бути обізнаним про розгляд питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності та на участь у процесі прийняття рішення, посилаючись на норми затверджених наказами Міністерства юстиції України від 27.06.2013р. №1284/5 та від11.01.2013р. №81/5 Порядку контролю за діяльністю арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) і Положення про Дисциплінарну комісію арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), якими передбачено можливість прийняття Дисциплінарною комісією рішення за відсутності заявника, скаржника або арбітражного керуючого, стосовно якого розглядаються подання про застосування дисциплінарного стягнення.

Також відповідач зазначає, що позивач був повідомленим про проведення перевірки, внесення подань щодо притягнення його до дисциплінарної відповідальності та про накладення на нього дисциплінарних стягнень, оскільки відповідні документи надсилались на його адресу, однак заперечень, пояснень чи доказів на спростування висновків Дисциплінарної комісії не подавав.

Відповідач вказує, що доводи позивача про відсутність установленого законами обов`язку арбітражного керуючого проходити підвищення кваліфікації спростовується змістом статті 97 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», якою проходження підвищення кваліфікації один раз на два роки визначено як обов`язок арбітражного керуючого.

Інші доводи позивача відповідач не спростовує.

Крім того, відповідач щодо вимог позивача видалити запис з Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) про припинення його повноважень як арбітражного керуючого та поновити дію Свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) вказує, що такі дії не передбачені Порядком формування і ведення Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 26.03.2013 № 541/5, а тому їх вчинення неможливе.

Також вказує, що рішення Дисциплінарної комісії носить рекомендаційний характер для органу, який наділений виключними повноваженнями щодо видачі свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) та накладення дисциплінарних стягнень.

У підсумку відповідач вважає позов ОСОБА_1 необґрунтованим, безпідставним, а тому таким, що не підлягає задоволенню.

Суд керується тим, що спірні правовідносини урегульовані чинними на час їх виникнення Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14.05.1992р. №2343-XII (далі - Закон №2343-XII), затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 27.06.2013р. №1284/5 і зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 03.07.2013 р. за №1113/23645 Порядком контролю за діяльністю арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) (далі - Порядок №1284/5), а також затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 11.01.2013р. №81/5 і зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.01.2013 р. за №112/22644 Положенням про Дисциплінарну комісію арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) (далі - Положення №81/5).

Згідно із статтями 1, 4 Закону №2343-XII арбітражний керуючий - це фізична особа, призначена господарським судом у встановленому порядку в справі про банкрутство як розпорядник майна, керуючий санацією або ліквідатор з числа осіб, які отримали відповідне свідоцтво і внесені до Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України. Арбітражні керуючі є суб`єктами незалежної професійної діяльності. Право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) надається особі, яка отримала відповідне свідоцтво у порядку, встановленому цим Законом, та внесена до Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України.

Вимоги до арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), а також його основні права та обов`язки визначені статтями 97 і 98 Закону №2343-XII, зокрема, арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) обтяжений обов`язками один раз на два роки підвищувати кваліфікацію в порядку, встановленому державним органом з питань банкрутства; неухильно дотримуватися вимог законодавства; подавати відомості, документи та інформацію щодо діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) у порядку, встановленому законодавством; створювати умови для проведення перевірки додержання арбітражним керуючим (розпорядником майна, керуючим санацією, ліквідатором) вимог законодавства; виконувати інші повноваження, передбачені законодавством про банкрутство.

Статтею 107 Закону №2343-XII установлено, що арбітражні керуючі (розпорядники майна, керуючі санацією, ліквідатори) несуть за свої дії та заподіяну третім особам шкоду цивільно-правову, адміністративну, дисциплінарну та кримінальну відповідальність у порядку та обсягах, встановлених законом.

Арбітражні керуючі (розпорядники майна, керуючі санацією, ліквідатори) несуть дисциплінарну відповідальність в порядку, встановленому цим Законом.

Державний орган з питань банкрутства за поданням Дисциплінарної комісії накладає на арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) дисциплінарні стягнення.

Рішення щодо накладення дисциплінарного стягнення приймається протягом двох місяців з дня виявлення проступку, але не пізніше одного року з дня його вчинення. Про накладення на арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення робиться запис в Єдиному реєстрі арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України.

Статтею 108 Закону №2343-XII визначено, що Дисциплінарна комісія утворюється у встановленому державним органом з питань банкрутства порядку для здійснення контролю за діяльністю арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), перевірки організації їх роботи, дотримання ними вимог законодавства з питань банкрутства та правил професійної етики.

Дисциплінарна комісія складається з семи осіб, три з яких призначаються наказом керівника державного органу з питань банкрутства, а чотири обираються саморегулівними організаціями арбітражних керуючих. Очолює дисциплінарну комісію керівник державного органу з питань банкрутства або визначена ним відповідальна особа зазначеного органу.

Дисциплінарна комісія розглядає заяви, скарги та подання на арбітражних керуючих; організовує перевірку оприлюднених фактів, що принижують честь і гідність арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів); надає консультації і рекомендації, а також готує методичні розробки з питань професійної етики арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) та застосування прогресивних практик; приймає рішення про застосування до арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) дисциплінарних стягнень.

Рішення дисциплінарної комісії приймаються на її засіданнях шляхом голосування простою більшістю голосів від кількості присутніх на засіданні членів комісії. Дисциплінарна комісія вважається повноважною у разі присутності не менше п`яти членів комісії. Рішення дисциплінарної комісії оформлюються протоколом, що підписується усіма присутніми на засіданні членами комісії.

За визначенням, наданим статтею 105 вказаного Закону, дисциплінарними проступками арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) є винне невиконання або неналежне виконання обов`язків арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).

Згідно із статтею 109 Закону №2343-XII дисциплінарними стягненнями, що накладаються на арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), є: 1) попередження; 2) позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).

Під час визначення виду дисциплінарного стягнення враховується ступінь вини арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), тяжкість вчиненого ним проступку, а також чи застосовувалися раніше до арбітражного керуючого дисциплінарні стягнення.

Рішення щодо накладення дисциплінарного стягнення приймається протягом двох місяців з дня виявлення проступку, але не пізніше одного року з дня його вчинення. Про накладення на арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) дисциплінарного стягнення робиться запис в Єдиному реєстрі арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України.

Крім того, статтею 106 Закону №2343-XII урегульовано питання здійснення контролю за діяльністю арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів).

Так, планові перевірки здійснюються за певний період не частіше одного разу на два роки за місцезнаходженням державного органу з питань банкрутства або суб`єкта, щодо якого арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) здійснює свої повноваження, або у приміщенні, де знаходиться контора (офіс) арбітражного керуючого, з обов`язковим повідомленням арбітражного керуючого про час і місце проведення перевірки. Арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) зобов`язаний надавати особам, уповноваженим проводити перевірку, відомості, документи для огляду та їх копії для залучення до матеріалів перевірки. Повторна перевірка з питань, що вже були предметом перевірки, не допускається. Попередні періоди, що раніше перевірялися, не можуть бути предметом наступних перевірок, крім перевірок за зверненнями фізичної чи юридичної особи.

Позапланові виїзні та невиїзні перевірки здійснюються за зверненнями громадян чи юридичних осіб, якщо з таких звернень вбачається необхідність проведення додаткового контролю з боку державного органу з питань банкрутства. Для проведення невиїзної перевірки державний орган з питань банкрутства надсилає арбітражному керуючому (розпоряднику майна, керуючому санацією, ліквідатору) письмовий запит у межах предмета звернення. У зазначений в запиті строк арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) надсилає державному органу з питань банкрутства вмотивовану відповідь та копії відповідних документів.

У перевірках беруть участь представники державного органу з питань банкрутства та його територіальних органів з можливістю залучення найбільш досвідчених і висококваліфікованих арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) у порядку, встановленому державним органом з питань банкрутства.

У разі виявлення під час перевірки порушень норм законодавства в роботі арбітражного керуючого, державний орган з питань банкрутства може зупинити діяльність арбітражного керуючого та передати матеріали на розгляд дисциплінарній комісії для накладення на порушника дисциплінарних стягнень.

За змістом пункту 1 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014р. №228, Міністерство юстиції України (Мін`юст) є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику з питань банкрутства, а також є державним органом з питань банкрутства.

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що повноваження приймати рішення про застосування дисциплінарних стягнень до арбітражних керуючих за наявності підстав належить Дисциплінарній комісії, однак органом уповноваженим накладати дисциплінарні стягнення на арбітражних керуючих є виключно державний орган з питань банкрутства, яким визначено Міністерство юстиції України.

За такого правового регулювання рішення Комісії про застосування до арбітражного керуючого дисциплінарних стягнень реалізуються шляхом винесення наказів про накладення дисциплінарних стягнень за відповідними поданнями Комісії єдиним уповноваженим на це державним органом з питань банкрутства - Міністерством юстиції України.

Наказом Міністерства юстиції України від 27.06.2013р. №1284/5 затверджено Порядок контролю за діяльністю арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів).

Згідно із пунктами 1.4, 2.1 Порядку №1284/5 цей Порядок встановлює: процедуру організації та проведення перевірок діяльності арбітражних керуючих; повноваження осіб, які здійснюють перевірки; права й обов`язки арбітражних керуючих; порядок оформлення результатів перевірки; порядок підготовки за результатами перевірки подання на Дисциплінарну комісію арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) (далі - Дисциплінарна комісія) про застосування до арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення.

Контроль за діяльністю арбітражних керуючих здійснюється шляхом проведення планових і позапланових перевірок.

За приписами пункту 2.7 Порядку №1284/5 орган контролю проводить перевірки за умови письмового повідомлення арбітражного керуючого про проведення перевірки не пізніше ніж за десять календарних днів до дня початку планової перевірки та не пізніше ніж за п`ять днів до дня початку позапланової перевірки з урахуванням особливостей, визначених у цьому Порядку. При обчисленні зазначених строків при повідомленні арбітражного керуючого про проведення перевірки повинен враховуватись час на перебіг поштової кореспонденції, установлений законодавством.

Пунктами 2.8, 2.9, 2.10 Порядку №1284/5 установлено, що для проведення перевірки орган контролю надає доручення на проведення перевірки (додаток 1), в якому зазначаються: підстава для проведення перевірки; вид перевірки; склад комісії з перевірки (далі - комісія); арбітражний керуючий, щодо якого буде здійснюватися захід; місце проведення перевірки з урахуванням вимог пункту 3.1 розділу III цього Порядку; предмет перевірки; строки проведення перевірки.

Доручення на проведення перевірки підписується керівником структурного підрозділу Мін`юсту, відповідального за забезпечення реалізації повноважень державного органу з питань банкрутства (далі - структурний підрозділ Мін`юсту), або керівником територіального органу з питань банкрутства.

Для проведення перевірки органом контролю створюється комісія у складі від однієї до трьох осіб. До складу комісії включаються виключно представники органу контролю. До роботи комісії можуть залучатися найбільш досвідчені і висококваліфіковані арбітражні керуючі (розпорядники майна, керуючі санацією, ліквідатори).

Місцем проведення перевірки є: місцезнаходження органу контролю (невиїзна перевірка); контора (офіс) арбітражного керуючого або місцезнаходження суб`єкта чи його майна, щодо якого арбітражний керуючий здійснює свої повноваження розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора (виїзна перевірка).

Пунктами 2.10.1, 2.10.2 Порядку №1284/5 передбачено, що місце проведення перевірки визначається органом контролю у дорученні на проведення перевірки. Місцем проведення планової виїзної перевірки є контора (офіс) арбітражного керуючого.

Згідно із пунктами 2.10.6, 2.11, 2.13, 2.15.2 Порядку №1284/5 у разі проведення виїзної перевірки арбітражний керуючий зобов`язаний забезпечити належні умови для проведення такої перевірки і роботи членів комісії.

Предметом планової перевірки є відповідність арбітражного керуючого вимогам, визначеним у Законі, а також додержання арбітражним керуючим вимог Конституції України, Господарського процесуального кодексу України, Закону, іншого законодавства з питань банкрутства та законодавства про оплату праці під час здійснення повноважень розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора у справах про банкрутство за період, що підлягає плановій перевірці.

На підставі доручення на проведення перевірки оформлюються посвідчення на проведення перевірки (додаток 3) та повідомлення про проведення перевірки (додаток 4), які підписуються керівником структурного підрозділу Мін`юсту або структурного підрозділу територіального органу з питань банкрутства, відповідального за забезпечення реалізації повноважень державного органу з питань банкрутства.

Арбітражний керуючий вважається повідомленим про проведення перевірки належним чином за умови, якщо повідомлення про проведення перевірки надіслано (вручено) йому органом контролю у строки та спосіб, визначені цим Порядком. Докази надсилання повідомлення арбітражного керуючого про проведення перевірки є невід`ємною частиною матеріалів перевірки.

Пунктом 3.1 Порядку №1284/5 визначені права голови і членів комісії, зокрема, права доступу до приміщення, де розміщені контора (офіс) арбітражного керуючого, отримувати від арбітражного керуючого необхідні для проведення перевірки документи, одержувати від арбітражного керуючого письмові пояснення з питань, що виникають під час перевірки, яким кореспондують визначені пунктами 2.10.6, 3.4, 4.1 вказаного Порядку обов`язки арбітражного керуючого забезпечити належні умови для проведення перевірки і роботи членів комісії, допускати комісію до контори (офісу) арбітражного керуючого, надавати на вимогу комісії необхідні документи та їх копії, засвідчені в установленому порядку, пояснення, довідки, відомості та інші матеріали з питань, що виникають під час перевірки.

Згідно із пунктами 4.1, 4.3 Порядку №1284/5 у разі проведення виїзної перевірки комісія в перший день перевірки зобов`язана прибути на місце проведення перевірки, визначене у дорученні на проведення перевірки, а арбітражний керуючий зобов`язаний забезпечити умови для проведення перевірки.

У перший день перевірки арбітражний керуючий зобов`язаний надати комісії документи у спосіб, встановлений у повідомленні про проведення перевірки, та пояснення щодо предмета перевірки. Арбітражний керуючий протягом усього часу проведення перевірки до моменту складання акта перевірки має право бути присутнім під час проведення перевірки та надавати додаткові документи та пояснення.

Пунктами 4.7, 4.7.1 Порядку №1284/5 установлено, що при відмові арбітражного керуючого в проведенні перевірки складається акт про відмову арбітражного керуючого в проведенні перевірки у двох примірниках та перевірка закінчується на дату встановлення факту відмови.

Відмовою арбітражного керуючого в проведенні перевірки вважаються:

відсутність арбітражного керуючого або його уповноваженого представника під час проведення перевірки у час та у місці, визначені органом контролю в повідомленні про проведення перевірки, у разі належного повідомлення арбітражного керуючого про проведення перевірки;

безпідставне ненадання або надання не в повному обсязі без обґрунтованих пояснень арбітражним керуючим у визначені органом контролю терміни документів згідно з переліком, викладеним у повідомленні про проведення перевірки органу контролю;

ненадання арбітражним керуючим на письмову вимогу комісії документів, які стосуються предмета перевірки, у разі якщо без цих документів проведення перевірки є неможливим;

безпідставна відмова арбітражного керуючого в доступі комісії та інших осіб на територію, до будівель, споруд та інших приміщень боржника (банкрута) у випадках, передбачених цим Порядком, або до приміщення контори (офісу) арбітражного керуючого.

Відповідно до пунктів 4.7.2 - 4.7.4 Порядку №1284/5 відомості, включені до акта про відмову арбітражного керуючого в проведенні перевірки, повинні бути підтверджені документально, а відповідні документи є невід`ємною частиною цього акта.

Один примірник акта про відмову арбітражного керуючого в проведенні перевірки вручається арбітражному керуючому або у разі його відсутності не пізніше наступного робочого дня надсилається арбітражному керуючому рекомендованим листом та електронною поштою, другий зберігається в органі контролю.

Акт про відмову арбітражного керуючого в проведенні перевірки є підставою для внесення до Дисциплінарної комісії подання щодо застосування до арбітражного керуючого дисциплінарних стягнень. Орган контролю протягом трьох робочих днів з дати підписання акта про відмову арбітражного керуючого в проведенні перевірки вносить пропозицію до структурного підрозділу Мін`юсту щодо внесення до Дисциплінарної комісії подання про накладення на арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення. До цієї пропозиції орган контролю додає акт про відмову з усіма документами, що є його невід`ємною частиною.

Як видно з матеріалів справи, членами комісії, яким доручено проведення перевірки, складено за наслідками виїзду на адресу місцезнаходження офісу арбітражного керуючого ОСОБА_1 акт про відмову арбітражного керуючого в проведенні перевірки від 26.02.2019р. №4.

При цьому вони виходили з того, що позивач належним чином повідомлений про проведення перевірки, однак був відсутній під час проведення перевірки у час та у місці, визначені органом контролю в повідомленні про проведення перевірки і безпідставно не надав у визначені органом контролю терміни документи згідно з переліком, викладеним у повідомленні про проведення перевірки органу контролю.

Однак з таким висновком погодитись неможливо, оскільки надане відповідачем рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №796, яким було надіслано повідомлення про проведення планової перевірки, не містить прізвища, ім`я та по-батькові позивача та його підпису, а отримано воно невстановленою членами комісії особою.

Отже, у розумінні пункту 2.15.2 Порядку №1284/5 позивач не вважався повідомленим про проведення перевірки належним чином. Протилежного відповідачем не доведено.

Незважаючи на це, членами комісії було складено акт про відмову арбітражного керуючого в проведенні перевірки від 26.02.2019р. №4 та на його підставі ГТУЮ у Херсонській області надіслано до Департаменту з питань судової роботи та банкрутства Міністерства юстиції України пропозицію від 28.02.2019р. за вих. № 5-1/708 щодо внесення до Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) подання про накладення на арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення.

Департаментом з питань судової роботи та банкрутства Міністерства юстиції України розглянуто цю пропозицію та внесено Дисциплінарній комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) подання №1242 від 12.03.2019р. про накладення на арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення.

Подання розглянуто Дисциплінарною комісією арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) та прийнято рішення, оформлене протоколом від 16.04.2019р. №81/04/19, про застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді попередження.

Міністерством юстиції України на підставі протоколу Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) від 16.04.2019р. №81/04/19 прийнято наказ від 07.06.2019р. №2175/7, яким на арбітражного керуючого ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді попередження.

Порядок притягнення арбітражного керуючого до дисциплінарної відповідальності деталізується в пунктах 7.1 - 7.7 Порядку №1284/5 та пунктах 11 - 28 Положення №81/5.

Так, згідно із пунктом 7.2 Порядку №1284/5 Протягом п`яти робочих днів з дати отримання структурним підрозділом Мін`юсту від органу контролю пропозиції структурний підрозділ Мін`юсту готує та вносить подання на Дисциплінарну комісію про накладання на арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення (далі - подання), копія якого надсилається арбітражному керуючому до відома. Подання повинно містити висновок структурного підрозділу Мін`юсту щодо відповідності висновків акта перевірки законодавству з питань банкрутства. До подання додається пропозиція органу контролю з усіма додатками.

Суд звертає увагу, що незважаючи на вимоги ухвали суду від 29.01.2020р. та від 28.02.2020р. про витребування доказів відповідачем так і не було не надано доказів надіслання позивачу та отримання ним копії подання на Дисциплінарну комісію про накладання на дисциплінарного стягнення, а також не надано висновку щодо відповідності вимогам законодавства висновків акта про відмову арбітражного керуючого ОСОБА_1 в проведенні перевірки.

Пунктами 7.2 - 7.5 Порядку №1284/5 установлено, що протягом п`яти робочих днів з дати отримання структурним підрозділом Мін`юсту від органу контролю пропозиції структурний підрозділ Мін`юсту готує та вносить подання на Дисциплінарну комісію про накладання на арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення (далі - подання), копія якого надсилається арбітражному керуючому до відома.

Дисциплінарними стягненнями, що накладаються на арбітражного керуючого, є: попередження; позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).

Рішення щодо накладення дисциплінарного стягнення може бути прийняте Дисциплінарною комісією протягом двох місяців з дня виявлення проступку, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

Під час визначення виду дисциплінарного стягнення Дисциплінарною комісією враховуються ступінь вини арбітражного керуючого, обставини вчинення порушення, тяжкість вчиненого ним проступку, а також факти притягнення арбітражного керуючого до дисциплінарної відповідальності в минулому.

Завдання, функції та порядок діяльності Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) (далі - Комісія) визначені про Дисциплінарну комісію арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 11.01.2013р. №81/5.

За змістом пунктів 1 - 4, 5 Положення №81/5 у своїй діяльності Комісія керується Конституцією і законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, цим Положенням, а також наказами Мін`юсту.

Основними завданнями Комісії є здійснення контролю за діяльністю арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) (далі - арбітражний керуючий), перевірка організації їх роботи, дотримання ними вимог законодавства з питань банкрутства та правил професійної етики арбітражного керуючого.

Комісія відповідно до покладених на неї завдань: розглядає заяви або скарги фізичних та юридичних осіб щодо діяльності арбітражного керуючого, організації його роботи, дотримання ним вимог законодавства з питань банкрутства та правил професійної етики арбітражного керуючого; розглядає подання структурного підрозділу Мін`юсту, відповідального за забезпечення виконання Мін`юстом повноважень державного органу з питань банкрутства (далі - структурний підрозділ), про застосування дисциплінарного стягнення до арбітражного керуючого.

До складу Комісії входять сім осіб, три з яких призначаються з числа працівників Мін`юсту, а чотири обираються саморегулівними організаціями арбітражних керуючих з числа їх членів.

Згідно із пунктами 11 - 17, 23 - 26 Положення №81/5 формою роботи Комісії є засідання, які проводяться у разі потреби. Дату, час і місце проведення засідання Комісії визначає її голова.

Структурний підрозділ за письмовим зверненням секретаря Комісії повідомляє не пізніше ніж за десять робочих днів до проведення засідання членів Комісії і заінтересованих осіб про порядок денний запланованого засідання, дату, час і місце його проведення, а також надає/надсилає членам Комісії необхідні матеріали.

На засідання Комісії, на якому буде розглянуто подання про застосування дисциплінарного стягнення до арбітражного керуючого, запрошується арбітражний керуючий, стосовно якого розглядається таке питання, який має право давати додаткові пояснення по суті питання.

На засідання Комісії, на якому буде розглянуто подання про застосування дисциплінарного стягнення до арбітражного керуючого, внесеного структурним підрозділом за результатом позапланової перевірки, підставою для проведення якої була заява або скарга фізичної або юридичної особи, може бути запрошений відповідний заявник або скаржник, який може давати додаткові пояснення по суті питання.

Комісія може прийняти рішення за відсутності заявника, скаржника або арбітражного керуючого, стосовно якого розглядаються подання про застосування дисциплінарного стягнення.

Комісія приймає рішення простою більшістю голосів присутніх на засіданні її членів. У разі рівного розподілу голосів вирішальним є голос голови Комісії.

Обговорення питань, що розглядаються під час засідання Комісії, і рішення, що приймаються Комісією, оформляються протоколом, який підписується усіма присутніми на засіданні членами Комісії протягом двох робочих днів після цього засідання Комісії.

Розгляд заяв, скарг щодо діяльності арбітражного керуючого, подання структурного підрозділу про застосування дисциплінарного стягнення до арбітражного керуючого, матеріали перевірки структурного підрозділу щодо оприлюднених фактів, що принижують честь і гідність арбітражного керуючого, на засіданні Комісії починається із заслуховування доповіді члена Комісії, який попередньо за дорученням голови Комісії вивчав такі заяву, скаргу, подання, матеріали перевірки, після чого заслуховуються присутні на засіданні Комісії інші її члени, арбітражний керуючий, заявник та скаржник, а також вивчаються та аналізуються необхідні документи.

Під час визначення виду дисциплінарного стягнення Комісія повинна враховувати ступінь вини арбітражного керуючого, тяжкість вчиненого ним проступку, а також, чи застосовувалися раніше до нього дисциплінарні стягнення.

За результатами розгляду питання порядку денного Комісія приймає рішення про:

- застосування до арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення на підставі подання структурного підрозділу про застосування дисциплінарного стягнення до арбітражного керуючого;

- відхилення подання структурного підрозділу про застосування дисциплінарного стягнення до арбітражного керуючого;

- ініціювання проведення структурним підрозділом позапланової перевірки діяльності арбітражного керуючого, якщо із заяви або скарги вбачається необхідність проведення додаткового контролю;

- ініціювання проведення саморегулівною організацією арбітражних керуючих перевірки діяльності арбітражного керуючого, членом якої він є, якщо із заяви або скарги вбачається порушення правил професійної етики арбітражного керуючого цієї саморегулівної організації арбітражних керуючих;

- відмову в задоволенні заяви або скарги щодо діяльності арбітражного керуючого, організації його роботи, дотримання ним вимог законодавства з питань банкрутства та правил професійної етики арбітражного керуючого;

- перевірку оприлюднених фактів, що принижують честь і гідність арбітражного керуючого, або ініціювання проведення такої перевірки органом, до компетенції якого належить вирішення таких питань;

- вжиття заходів щодо спростування оприлюднених фактів, які принижують честь і гідність арбітражних керуючих;

- схвалення консультацій і рекомендацій, а також методичних розробок з питань професійної етики арбітражних керуючих та застосування прогресивних практик у сфері відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом для подальшого їх розміщення на офіційному веб-сайті Мін`юсту у мережі Інтернет.

Протоколи засідання Комісії у триденний строк, крім випадку, передбаченого пунктом 27 цього Положення, направляються до структурного підрозділу для забезпечення виконання її рішень.

Пунктами 27, 28 Положення №81/5 визначено, що у разі прийняття Комісією рішення про застосування до арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого протокол її засідання та її подання про застосування до арбітражного керуючого такого виду дисциплінарного стягнення у триденний строк направляються до структурного підрозділу для анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) та виключення з Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України відомостей про арбітражного керуючого, стосовно якого Комісією прийнято рішення.

Структурний підрозділ шляхом надіслання листа за підписом керівника структурного підрозділу або особи, яка виконує його обов`язки, у п`ятиденний строк з дня надходження відповідного протоколу засідання Комісії повідомляє заявника про прийняте Комісією рішення за результатом розгляду заяви або скарги щодо діяльності арбітражного керуючого, організації його роботи, дотримання ним вимог законодавства з питань банкрутства та правил професійної етики арбітражного керуючого.

Таким чином, указаними правовими нормами установлено необхідність повідомлення арбітражного керуючого не пізніше ніж за десять робочих днів до проведення про порядок денний запланованого засідання, дату, час і місце його проведення, а також запрошення його на таке засідання.

Суд знову звертає увагу на те, що незважаючи на вимоги ухвали суду від 29.01.2020р. та від 28.02.2020р. про витребування доказів відповідачем не надано доказів повідомлення позивача про засідання Дисциплінарної комісії, на якому повинно було розглядатись питання про притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Отже, позивача було позбавлено права на захист та на участь у процесі прийняття рішення щодо нього.

При цьому передбачена Положенням №81/5 можливість прийняття Дисциплінарною комісією рішення без участі арбітражного керуючого жодним чином не позбавляє комісію обов`язку повідомити його не пізніше ніж за десять робочих днів до проведення засідання про порядок денний запланованого засідання, дату, час і місце його проведення, а також запросити арбітражного керуючого на це засідання.

Цього обов`язку відповідач не виконав.

У зв`язку з цим суд також зауважує, що системний аналіз статей 105, 109 Закону №2343-XII дає підстави для висновку, що арбітражний керуючий може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку, яким вважається винне невиконання або неналежне виконання ним своїх обов`язків. Накладення дисциплінарного стягнення на арбітражного керуючого здійснюється за поданням Дисциплінарної комісії, яка, в свою чергу, при визначенні виду дисциплінарного стягнення враховує ступінь вини, тяжкість вчиненого проступку, наявність раніше застосованих дисциплінарних стягнень, а також інші обставини вчинення арбітражним керуючим порушення.

Як Дисциплінарною комісією, так і Міністерством юстиції України в якості Державного органу з питань банкрутства при вирішенні питання, чи мало місце як факт вчинення позивачем дисциплінарного проступку, не було враховано, що позивач не був належним чином повідомленим про проведення планової перевірки, а відтак зроблено хибний висновок про те, що він відмовив у проведенні перевірки. Крім того, позивач не був повідомлений і про розгляд питання про притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Таким чином, рішення Дисциплінарної комісії, оформлене протоколом від 16.04.2019р. №81/04/19 та наказ Міністерства юстиції України від 07.06.2019р. №2175/7 прийняті з порушенням установленого Законом №2343-XII, Порядком №1284/5 та Положенням №81/5 порядку притягнення арбітражного керуючого до дисциплінарної відповідальності.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ч.ч.1, 2 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, оскаржувані позивачем наказ Міністерства юстиції України від 07.06.2019р. №2175/7 та рішення Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (керуючих санацією, розпорядників майна, ліквідаторів), оформлене протоколом від 16.04.2019р. №81/04/19в частині застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді попередження, не відповідають вимогам передбаченим частиною 2 статті 2 КАС України, позаяк вони прийняті необґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), непропорційно, зокрема без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), а також з порушенням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Ураховуючи встановлені обставини та наведені вище приписи законодавства, суд приходить до висновку, що рішення Дисциплінарної комісії, оформлене протоколом від 16.04.2019р. №81/04/19 та наказ Міністерства юстиції України від 07.06.2019р. №2175/7 є протиправними і підлягають скасуванню, а позовні вимоги в цій частині - задоволенню.

При цьому суд не враховує доводи позивача щодо протиправності оскаржених рішень, які ґрунтується на тому, що дисциплінарна відповідальність арбітражного керуючого і підстави застосування дисциплінарних стягнень мають бути визначені виключно законами, а не підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, Порядком №1284/5.

Так, статтею 105 Закону №2343-XII визначено, що дисциплінарними проступками арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) є винне невиконання або неналежне виконання обов`язків арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).

Цим же Законом у статті 98 визначені основні права і обов`язки арбітражного керуючого, у тому числі й такий обов`язок, як неухильно дотримуватися вимог законодавства. Тобто, ужитий у цій статті термін «законодавство» підлягає розширеному тлумаченню і включає в себе не лише закони, але і підзаконні нормативно-правові акти.

При цьому саме згаданим Законом установлено, що невиконання або неналежне виконання арбітражним керуючим своїх обов`язків є дисциплінарним проступком і підставою для накладення (застосування) дисциплінарного стягнення.

Тому суд приходить до висновку, що дисциплінарна відповідальність арбітражного керуючого визначена саме Законом №2343-XII, а отже відповідний довід позивача щодо протиправності оскаржених рішень є помилковим.

Щодо протиправності рішення Дисциплінарної комісії, оформленого протоколом від 16.05.2019р. №82/05/19 та наказу Мін`юсту від 21.06.2019р. №1906/5 суд зазначає таке.

Рішенням Дисциплінарної комісії до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) за дисциплінарний проступок, який полягав у непроходженні позивачем підвищення кваліфікації в порядку, встановленому державним органом з питань банкрутства.

Наказом Міністерства юстиції України анульовано видане позивачу свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого №989 від 27.06.2013р.

Позивачем в обґрунтування протиправності вказаних рішень стверджується, що проходження підвищення кваліфікації не рідше одного разу на два роки не є обов`язком арбітражного керуючого, а як підстава для притягнення до дисциплінарної відповідальності невиконання вимог щодо проходження підвищення кваліфікації передбачено було Наказом Міністерства юстиції України від 12.09.2018р. №2937/5, який набрав чинності з 28.09.2018р., тому і застосовувати цю підставу можливо не раніше, ніж спливе дворічний термін з дня уведення її в дію.

Оцінюючи ці доводи, суд враховує, що обов`язок арбітражного керуючого підвищувати один раз на два роки підвищувати кваліфікацію в порядку, встановленому державним органом з питань банкрутства, визначений частиною 4 статті 97 Закону №2343-XII у редакції Закону України від 22.12.2011р. №4212-VI «Про внесення змін до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»», який набрав чинності з 19.01.2013р.

При цьому наказом Міністерства юстиції України від 27.12.2012р. №1973/5 «Про затвердження Положення про систему підготовки і перепідготовки осіб, які мають намір здійснювати діяльність арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), та підвищення кваліфікації і перепідготовки арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), їх підготовки у справах про банкрутство страхових організацій», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02.01.2013р. за №6/22538, був визначений відповідний порядок підвищення кваліфікації арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів).

Той факт, що Наказом Міністерства юстиції України від 12.09.2018р. №2937/5 пункт 7.1 Порядку №1284/5 доповнено абзацом 9, яким до підстав для накладення на арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення віднесено також і встановлення за результатами моніторингу осіб, які пройшли підвищення кваліфікації, факту непроходження арбітражним керуючим підвищення кваліфікації в порядку, встановленому державним органом з питань банкрутства, не дає підстав стверджувати, що відповідальність за таке порушення уведена саме у 2018 році, оскільки як вже зазначалось вище, дисциплінарна відповідальність арбітражних керуючих установлена Законом №2343-XII, яка лише деталізована у Порядку №1284/5.

Закон №2343-XII визначав дисциплінарний проступок арбітражного керуючого як винне невиконання або неналежне виконання обов`язків, у тому числі й обов`язку підвищувати кваліфікацію.

Отже, з січня 2013 року у позивача як арбітражного керуючого був наявний обов`язок підвищувати кваліфікацію в порядку, встановленому державним органом з питань банкрутства.

Такий свій обов`язок позивач не виконав і не заперечує цього.

З огляду на викладене, суд вважає правильними висновки відповідача, що тим самим позивач вчинив дисциплінарний проступок.

У той же час, оцінюючи правомірність оскаржених рішень в частині дотримання порядку притягнення до дисциплінарної відповідальності та обґрунтованості застосування найсуворішого виду дисциплінарного стягнення - позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого, суд враховує таке.

Згідно із пунктом 2 частини 1 статті 109 Закону №2343-XII, позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) є дисциплінарним стягненням, яке може бути накладено на арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).

За змістом статті 112 цього Закону підставою для припинення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), зокрема, є накладення дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).

Порядок припинення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) визначений статтею 113 Закону №2343-XII, відповідно до якої у разі наявності підстав для позбавлення права арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) дисциплінарна комісія вносить державному органу з питань банкрутства відповідне подання.

Державний орган з питань банкрутства приймає рішення про позбавлення права арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) та вносить до Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України запис про припинення повноважень арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).

Державний орган з питань банкрутства зобов`язаний не пізніше ніж на третій день повідомити арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) про припинення його повноважень.

Арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) зобов`язаний припинити діяльність з дня внесення до Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України запису про припинення його повноважень.

Рішення державного органу з питань банкрутства про позбавлення арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) може бути оскаржено арбітражним керуючим (розпорядником майна, керуючим санацією, ліквідатором) до суду. Оскарження рішення не зупиняє його дію.

Процедуру видачі свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) (далі - свідоцтво) особі, яка має намір здійснювати діяльність арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) (далі - арбітражний керуючий) та успішно склала кваліфікаційний іспит, видачі дубліката, переоформлення та анулювання свідоцтва, визначає Порядок видачі свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), затверджений наказом Міністерства юстиції України від 14 січня 2013 року N 93/5 (надалі - Порядок № 93/5).

Пунктом 2 Порядку № 93/5 передбачено, що свідоцтво є обов`язковою умовою здійснення діяльності арбітражного керуючого.

Наказ Мін`юсту України про анулювання свідоцтва підписує Міністр юстиції України або особа, яка виконує його обов`язки.

Відповідно до пункту 16 Порядку № 93/5 наказ Мін`юсту України про анулювання свідоцтва може бути оскаржений в суді у порядку адміністративного судочинства.

Отже, здійснення судового контролю за діяльністю Міністерства у випадку анулювання свідоцтва передбачено Порядком № 93/5.

При цьому Закон №2343-XII та Порядок №1284/5 не встановлюють конкретних правил та критеріїв обрання виду дисциплінарного стягнення, а лише визначають, що при цьому враховується ступінь вини арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), тяжкість вчиненого ним проступку, а також чи застосовувалися раніше до арбітражного керуючого дисциплінарні стягнення.

Отже, повноваження щодо визначення конкретного виду дисциплінарного стягнення є дискреційними.

Разом з цим, у пункті 2.3 рішення Конституційного Суду України від 11.10.2018р. у справі № 7-р/2018 цим судом зроблено висновок, що «...В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Конституційний Суд України вважає, що принцип юридичної визначеності як один із елементів верховенства права не виключає визнання за органом публічної влади певних дискреційних повноважень у прийнятті рішень, однак у такому випадку має існувати механізм запобігання зловживанню ними. Згідно з юридичною позицією Конституційного Суду України «цей механізм повинен забезпечувати, з одного боку, захист особи від свавільного втручання органів державної влади у її права і свободи, а з другого - наявність можливості у особи передбачати дії цих органів» (абзац третій підпункту 2.4 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 8 червня 2016 року № 3-рп/2016).

У Доповіді «Верховенство права», схваленій Європейською Комісією «За демократію через право» на 86-му пленарному засіданні (Венеція, 25-26 березня 2011 року) (CDL-AD(2011)003rev) (далі - Доповідь), до елементів верховенства права віднесено, зокрема, юридичну визначеність та заборону свавілля (пункт 41).

У пункті 45 Доповіді зазначено, що потреба у визначеності не означає, що органові, який ухвалює рішення, не повинні надаватись дискреційні повноваження (де це необхідно) за умови наявності процедур, що унеможливлюють зловживання ними; у цьому контексті закон, яким надаються дискреційні повноваження певному державному органові, повинен вказати чітко і зрозуміло на обсяг такої дискреції; не відповідатиме верховенству права, якщо надана законом виконавчій владі дискреція матиме характер необмеженої влади; отже, закон повинен вказати на обсяг будь-якої дискреції та на спосіб її здійснення із достатньою чіткістю, аби особа мала змогу відповідним чином захистити себе від свавільних дій влади.

Щодо заборони свавілля у пункті 52 Доповіді вказано таке: хоча дискреційні повноваження є необхідними для здійснення всього діапазону владних функцій у сучасних складних суспільствах, ці повноваження не мають здійснюватись у свавільний спосіб; їх здійснення у такий спосіб уможливлює ухвалення суттєво несправедливих, необґрунтованих, нерозумних чи деспотичних рішень, що є несумісним із поняттям верховенства права.

Отже, наведені юридичні позиції Конституційного Суду України, відповідні положення Доповіді дають підстави стверджувати, що конституційний принцип верховенства права вимагає законодавчого закріплення механізму запобігання свавільному втручанню органів публічної влади при здійсненні ними дискреційних повноважень у права і свободи особи ...».

У постанові Верховного Суду від 20.03.2018р. у справі №461/2579/17 викладено правові позиції про те, що « ... Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Дискреційні повноваження в більш вузькому розумінні - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними). Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 21 травня 2013 року в справі № 21-87а13. Таким чином, дискреційні повноваження, в тому числі органів місцевого самоврядування, завжди мають межі, встановлені законом ... ».

Згідно з науковим висновком Верховного Суду від 13.04.2018р. щодо меж дискреційного повноваження суб`єкта владних повноважень та судового контролю за його реалізацією:

- дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи без діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору із будь-ким;

- дискреційне повноваження надається у спосіб його закріплення в оціночному понятті, відносно-визначеній нормі, альтернативній нормі, нормі із невизначеною гіпотезою. Для позначення дискреційного повноваження законодавець використовує, зокрема, терміни «може», «має право», «за власної ініціативи», «дбає», «забезпечує», «веде діяльність», «встановлює», «визначає», «на свій розсуд». Однак наявність такого терміну у законі не свідчить автоматично про наявність у суб`єкта владних повноважень дискреційного повноваження; подібний термін є приводом для докладного аналізу закону на предмет того, що відповідне повноваження є дійсно дискреційним;

- при реалізації дискреційного повноваження суб`єкт владних повноважень зобов`язаний поважати основоположні права особи, додержуватися: конституційних принципів; принципів реалізації відповідної владної управлінської функції; принципів здійснення дискреційних повноважень; змісту публічного інтересу; положень власної компетенції; вказівок, викладених у інтерпретаційних атах; фахових правил, закріплених у нормативних актах; адміністративної практики; судової практики; процедурних вимог.

- критеріями судового контролю за реалізацією дискреційних повноважень є: критерії перевірки діяльності публічної адміністрації, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України, зокрема, мета, з якою дискреційне повноваження надано, об`єктивність дослідження доказів у справі, принцип рівності перед законом, безсторонність; публічний інтерес, задля якого дискреційне повноваження реалізується; зміст конституційних прав та свобод особи; якість викладення у дискреційному рішенні доводів, мотивів його прийняття.

Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 року у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії» зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 року у справі «Волохи проти України» (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. «…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання».

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, і давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем

Натомість адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів зобов`язаний перевірити, чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції.

Виходячи зі змісту статей 105, 109 Закону №2343-XII та пункту 7.6 Порядку №1284/5, підставою для застосування до арбітражного керуючого заходів дисциплінарного впливу є вчинення ним дисциплінарного проступку, що виразилось у невиконанні або неналежному виконанні своїх обов`язків. Для притягнення арбітражного керуючого до такої відповідальності необхідно, щоб був зафіксований факт порушення, вина повністю арбітражного керуючого доведена, встановлені обставини вчинення порушення, тяжкість вчиненого ним проступку, а також факти притягнення арбітражного керуючого до дисциплінарної відповідальності в минулому. Відсутність наведених складових є підставою для визнання рішення суб`єкта владних повноважень про притягнення до дисциплінарної відповідальності невмотивованим та необґрунтованим.

У разі прийняття Дисциплінарною комісією такого рішення, як застосування до арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого, комісія має зазначити обставини, порушення та мотиви, за яких контролюючий орган дійшов висновку про необхідність застосування найсуворішого виду дисциплінарного стягнення.

Як вбачається зі змісту протоколу Дисциплінарної комісії від 16.05.2019р. №82/05/19, при обранні виду стягнення нею лише враховувався факт притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності згідно із протоколом від 16.04.2019р. №81/04/19.

Слід зазначити, що згідно із статтею 107 Закону №2343-XII єдиним органом, уповноваженим накладати на арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) дисциплінарні стягнення, є Державний орган з питань банкрутства, тобто Міністерство юстиції України, який приймає відповідне рішення за поданням Дисциплінарної комісії.

Як видно з матеріалів справи, за протоколом Дисциплінарної комісії від 16.04.2019р. №81/04/19 на позивача було накладено дисциплінарне стягнення у вигляді попередження згідно із наказом Міністерства юстиції України від 07.06.2019р. №2175/7.

Отже, на час розгляду 16.05.2019р. Дисциплінарною комісією питання про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за непроходження підвищення кваліфікації та обранні виду стягнення, був відсутній факт притягнення арбітражного керуючого до дисциплінарної відповідальності в минулому, оскільки це відбулось лише 07.06.2019р.

Крім того, ні рішення Дисциплінарної комісії від 16.05.2019р., ані наказ Мін`юсту від 21.06.2019р. №1906/5 не містить жодного обґрунтування необхідності обрання саме такого виду дисциплінарного стягнення, як позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого.

Також слід врахувати наступне.

Наказом Міністерства юстиції України від 14.01.2013р. №93/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15.01.2013р. за № 117/22649, затверджено Порядок видачі свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), відповідно до пункту 16 якого у разі припинення діяльності арбітражного керуючого на підставі його письмової заяви про припинення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) за формою згідно з додатком 5 до цього Порядку та з інших підстав, передбачених статтею 112 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», структурний підрозділ готує висновок про наявність підстави для анулювання свідоцтва та проект наказу Мін`юсту України про анулювання такого свідоцтва.

Висновок підписує керівник структурного підрозділу або особа, яка виконує його обов`язки.

Наказ Мін`юсту України про анулювання свідоцтва підписує Міністр юстиції України або особа, яка виконує його обов`язки. Копія наказу Мін`юсту України про анулювання свідоцтва надсилається особі, діяльність арбітражного керуючого якої припинено, із супровідним листом за підписом керівника структурного підрозділу або особи, яка виконує його обов`язки, у триденний строк з дня видання наказу Мін`юсту України про анулювання свідоцтва.

Наказ Мін`юсту України про анулювання свідоцтва розміщується не пізніше наступного робочого дня з дня видачі цього наказу Мін`юсту України на офіційному веб-сайті Мін`юсту України в розділі «Видача свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора)» підрубрики «Банкрутство» рубрики «НАПРЯМКИ ДІЯЛЬНОСТІ».

Оскільки саме Міністерство юстиції України згідно із статтею 107 Закону №2343-XII є державним органом з питань банкрутства, то саме до його повноважень відноситься прийняття за поданням Дисциплінарної комісії рішень про накладення на арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) дисциплінарних стягнень, у тому числі й про позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого.

Із змісту ст.ст.112, 113 Закону №2343-XII вбачається, що свідоцтво анулюється у разі припинення діяльності арбітражного керуючого (ч.2 ст.112 Закону №2343-XII), підставою для припинення діяльності є накладення стягнення (п.5 ч.1 ст.112 Закону №2343-XII).

Припинення діяльності здійснюється шляхом прийняття рішення державного органу з питань банкрутства про позбавлення права арбітражного керуючого на здійснення діяльності на підставі подання дисциплінарної комісії.

У даному випадку відповідачем не надано доказів прийняття Міністерством юстиції України наказу про накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого, який би передував прийняттю наказу від 21.06.2019р. №1906/5 про анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).

Таким чином, оскільки Міністерством юстиції України не приймалося рішення щодо накладання дисциплінарного стягнення на позивача, що відповідно до п.16 Порядку видачі свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) мало бути підставою для припинення діяльності арбітражного керуючого, тому згідно з п.5 ч.1 ст.112 Закону №2343-XII підстави для анулювання свідоцтва відсутні.

Такі самі правові висновки у тотожних правовідносинах викладені Верховним Судом у постановах від 18 січня 2019 року у справі №820/6626/16, від 16 липня 2019 року у справі №808/4426/15, від 21 серпня 2019 року у справі №0240/3397/18-а.

Крім того суд підкреслює, що як і у попередньому випадку, рішення Дисциплінарної комісії, оформлене протоколом від 16.05.2019р. №82/05/19, також прийнято без участі позивача та без повідомлення його про засідання Дисциплінарної комісії. Доказів зворотного відповідачем не надано.

Аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що оскаржуваний позивачем наказ Міністерства юстиції України від 21.06.2019р. №1906/5 та рішення Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (керуючих санацією, розпорядників майна, ліквідаторів), оформлене протоколом від 16.05.2019р. №82/05/19 в частині застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого, не відповідають вимогам передбаченим частиною 2 статті 2 КАС України, позаяк вони прийняті необґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), непропорційно, зокрема без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), а також з порушенням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

За таких обставин рішення Дисциплінарної комісії, оформлене протоколом від 16.05.2019р. №82/05/19 та наказ Мін`юсту від 21.06.2019р. №1906/5 також є протиправними і підлягають скасуванню, а відповідні позовні вимоги - задоволенню.

При визнанні протиправними рішень Дисциплінарної комісії, оформлені протоколами від 16.04.2019р. №81/04/19, від 16.05.2019р. №82/05/19 та наказу Мін`юсту від 21.06.2019р. №1906/5, суд враховує, що ними застосовано дисциплінарні стягнення та анульовано свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого не лише позивачу, а також і іншим особам, які в межах розгляду даної справи позовних вимог до відповідача не пред`являли.

З урахуванням викладеного, вказані рішення Дисциплінарної комісії та наказ Мін`юсту підлягають скасуванню в частині, яка стосується позивача.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Міністерства юстиції України видалити запис з Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України про припинення повноважень позивача, як арбітражного керуючого та поновити дію Свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) №989 від 27.06.2013р., суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що у Єдиному реєстрі арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України (https://ak.minjust.gov.ua) містяться такі відомості про позивача: прізвище, ім`я та по батькові позивача, дата видачі та номер свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого, стан свідоцтва - «НЕ ДІЄ».

Як вказує відповідач у відзиві, такі відомості до зазначеного Реєстру внесені на підставі та на виконання саме наказу Мін`юсту від 21.06.2019р. №1906/5.

Відповідно до статті 104 Закону №2343-XII Єдиний реєстр арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України формується державним органом з питань банкрутства у складі Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно до пункту 1.5 Порядку формування і ведення Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 26 березня 2013 року №541/5 далі по тексту - Порядок формування і ведення Єдиного реєстру), Єдиний реєстр містить серед іншого дату видачі та номер свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора); дату та номер протоколу рішення дисциплінарної комісії і наказу Міністерства юстиції України про накладення на арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) дисциплінарного стягнення.

Згідно з пунктом 1.7 Порядку формування і ведення Єдиного реєстру держателем Єдиного реєстру є Міністерство юстиції України, яке розробляє організаційні і методологічні принципи ведення Єдиного реєстру та забезпечує своєчасне наповнення інформацією Єдиного реєстру.

Пункт 2.1 Порядку формування і ведення Єдиного реєстру передбачає, що підставою для внесення відомостей до Єдиного реєстру є зокрема рішення дисциплінарної комісії та наказ Міністерства юстиції України про накладання на арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) дисциплінарного стягнення; припинення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).

Відповідно до абзацу першого пункту 2.2 Порядку формування і ведення Єдиного реєстру безпосереднє унесення відомостей до Єдиного реєстру забезпечують реєстратори Єдиного реєстру підприємств, щодо яких порушено провадження у справі про банкрутство, які є працівниками структурного підрозділу Міністерства юстиції України, відповідального за реалізацію повноваження державного органу з питань банкрутства щодо формування і ведення Єдиного реєстру, крім відомостей, які передбачені підпунктами 1.5.8 - 1.5.15 пункту 1.5 розділу I цього Порядку.

Згідно з пунктом 3.2 Порядку формування і ведення Єдиного реєстру на веб-сайті Єдиного реєстру відображається зокрема така інформація: дата та номер протоколу рішення дисциплінарної комісії та наказу Міністерства юстиції України про накладання на арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) дисциплінарного стягнення; дата та номер рішення про припинення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).

Таким чином, у Єдиному реєстрі міститься (відображається) вся інформація про статус та діяльність арбітражного керуючого, яку вносять реєстратори відповідного структурного підрозділу Міністерства юстиції України.

У той же час пункт 1.4 Порядку формування і ведення Єдиного реєстру встановлює, що Єдиний реєстр формується з метою:

- ведення у повному обсязі обліку арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), а також виданих, переоформлених, анульованих свідоцтв на право провадження діяльності арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) та їх дублікатів;

- реалізації відповідно до вимог законодавства принципів доступності, гласності та відкритості інформації про арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) для заінтересованих користувачів;

- формування інформації про арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) та їх діяльність, необхідної для автоматизованої системи з відбору кандидатів на призначення господарським судом арбітражного керуючого у справах про банкрутство (далі - Автоматизована система).

Враховуючи призначення Єдиного реєстру, в ньому має міститись виключно достовірна та актуальна інформація про арбітражного керуючого, у тому числі щодо накладання на арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення та про припинення діяльності арбітражного керуючого.

З урахуванням установленого судом у цій справі факту протиправності наказу Міністерства юстиції України від 21.06.2019р. №1906/5 «Про анулювання свідоцтв про право на зайняття діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора)» в частині, що стосується арбітражного керуючого ОСОБА_1, відображення у Єдиному реєстрі інформації про наслідки такого наказу не відповідає вимогам Порядку формування і ведення Єдиного реєстру та меті формування такого реєстру.

Таким чином, вимоги про зобов`язання відповідача зобов`язання Мін`юсту видалити запис з Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України про припинення повноважень позивача, як арбітражного керуючого та поновити дію Свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого №989 від 27.06.2013р., підлягають задоволенню.

При цьому суд зазначає, що зобов`язання відповідача вчинити такі дії узгоджується зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту), відповідно до якої кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

В контексті наведеного суд звертає також увагу, що Конституційний Суд України у рішенні від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 120, частини шостої статті 234, частини третьої статті 236 Кримінально-процесуального кодексу України (справа про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора) зазначив, що "Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13)".

Отже, зобов`язання відповідача вчинити дії, які указані позивачем, узгоджуються зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту), відповідно до якої кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Такий самий висновок у тотожних правовідносинах зроблено і Верховним Судом у постанові від 26 лютого 2020 року у справі №120/3962/18-а.

У підсумку суд вважає, що відповідачем не доведено правомірність оскаржуваних рішень з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 КАС України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, позов підлягає задоволенню.

За приписами ч. 1 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням задоволення позову в повному обсязі й того, що при зверненні до суду позивачем понесено судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 4204,00 грн., то вони підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Городецького, 13, ) про скасування наказів та зобов`язання вчинити дії - задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправним і скасувати рішення Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), оформлене протоколом від 16 квітня 2019 року №81/04/19 в частині застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді попередження.

Визнати протиправним і скасувати наказ Міністерства юстиції України від 07 червня 2019 року №2175/7 «Про накладення на арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді попередження».

Визнати протиправним і скасувати рішення Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), оформлене протоколом від 16 травня 2019 року №82/05/19 в частині застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).

Визнати протиправним і скасувати наказ Міністерства юстиції України від 21 червня 2019 року №1906/5 «Про анулювання свідоцтв про право на зайняття діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора)» в частині анулювання свідоцтва про право на зайняття діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) від 27 червня 2013 року №989, виданого ОСОБА_1.

Зобов`язати Міністерство юстиції України видалити запис з Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України про припинення повноважень ОСОБА_1, як арбітражного керуючого та поновити дію виданого ОСОБА_1 свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) 27 червня 2013 року №989.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Городецького, 13, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 4204,00 (чотири тисячі двісті чотири) грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя А.С. Пекний

кат. 104000000