Справа № 160/12051/19
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2020-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Турової О.М.,
за участі секретаря судового засідання: Молоданова М.Ю.,
представника позивача: Салтисюка Ю.В.,
представника відповідача: Малишевої А.Є.,
розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
29.11.2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
Представник позивача в підготовче судове засідання 24.12.2019р. не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, про причини неявки до суду не повідомив.
Представник відповідача в підготовче судове засідання 24.12.2019р. не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, про причини неявки до суду не повідомив.
Підготовче судове засідання було відкладено на 21.01.2020 року на 14:00год.
Наступне підготовче судове засідання призначено на 11 лютого 2020 року о 10:00год.
Крім того, 11.02.2019 року до канцелярії суду від представника позивача надійшла заява, відповідно до якої останній просив провести підготовче судове засідання 11.02.2020р. в порядку письмового провадження та розпочати розгляд справи по суті у наступному судовому засіданні, розгляд справи здійснювати за участю представника позивача.
Представник відповідача в підготовче судове засідання 11.02.2020р. не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується доказами наявними в матеріалах справи.
У судовому засіданні 03 березня 2020 року оголошено перерву до 11.03.2020 року 14.30 год. у зв`язку із необхідністю витребування додаткових доказів у сторін.
10.03.2020 року на виконання усної ухвали суду, постановленої у судовому засіданні 03.03.2020 року, представником відповідача до суду надійшли пояснення в порядку ст.44 КАС України.
11.03.2020 року представником позивача до суду надане клопотання про залучення доказів понесених судових витрат та, на виконання усної ухвали суду, постановленої у судовому засіданні 03.03.2020 року - клопотання про залучення доказів.
У судових засіданнях 03.03.2020 року та 11.03.2020 року представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просив їх задовольнити, посилаючись на доводи, викладені у позовній заяві та долучених до матеріалів справи документах. Також представник позивача наголошував, що покладення на ОСОБА_1 обов`язку зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою за 2017-2019р.р., з урахуванням того, що така орендна плата вже сплачена за ці періоди СФГ «ДІАНА», призведе до подвійного оподаткування, що є неприпустимим.
Представник відповідача у судових засіданнях 03.03.2020 року та 11.03.2020 року проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на доводи та обґрунтування, викладені у відзиві на позов і додаткових поясненнях.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, з огляду на таке.
Відповідно до п.3.1 Статуту СФГ «ДІАНА», зареєстрованого на підставі розпорядження Магдалинівської районної державної адміністрації №730-Р від 21.11.1996р. та затвердженого Гавриленком В.І., головою господарства є його засновник Гавриленко Володимир Іванович, членами господарства є: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 .
Розпорядженням голови районної державної адміністрації «Про надання дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки в оренду для розширення селянського (фермерського) господарства гр. ОСОБА_1 на території Новопетрівської сільської ради» №209-р від 30.03.2005р. надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду гр. ОСОБА_1 для розширення селянського (фермерського) господарства загальною площею 34,4 га на території Новопетрівської сільської ради.
Розпорядженням голови районної державної адміністрації «Про надання земельної ділянки в оренду гр. ОСОБА_1 для розширення селянського (фермерського) господарства на території Новопетрівської сільської ради» №691-р-06 від 12.10.2006р. затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду гр. ОСОБА_1 для розширення селянського (фермерського) господарства на території Новопетрівської сільської ради та надано ОСОБА_1 земельну ділянку в оренду для розширення фермерського господарства.
Згідно з абз.1 та абз.2 п.2.2 цього Договору за користування вказаною в Договорі оренди земельною ділянкою Орендар сплачує Орендодавцю орендну плату, розмір якої визначається Сторонами договору і не може бути меншим від розміру, встановленого чинним законодавством.
Відповідно до абз.1 п. 2.3 Договору оренди земельної ділянки договір оренди земельної ділянки укладається терміном (строком) на 25 (двадцять п`ять) років, починаючи з дати його державної реєстрації в Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі Магдалинівському відділі Дніпропетровської філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру».
Судом встановлено, що на підставі Протоколу загальних зборів членів Селянського (фермерського) господарства «ДІАНА» №1 від 29.01.2007р. та Акта передачі права користування земельною ділянкою і обов`язку сплати орендної плати №1 від 29 січня 2007 року в період 2017-2019р.р. орендну плату за користування вищевказаною земельною ділянкою сплачувало СФГ «ДІАНА», а також подавало відповідні податкові декларації з плати за землю (орендної плати) як землекористувач.
Не погоджуючись з вищевказаними податковими повідомленнями-рішеннями, та вважаючи, що орендовану земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства використовує саме юридична особа - СФГ «ДІАНА», а позивач, як його засновник, здійснює діяльність на цій земельній ділянці тільки через створену ним юридичну особу - фермерське господарство, а не особисто, а тому землекористувачем є саме СФГ «ДІАНА», яке і повинно сплачувати орендну плату за користування цією земельною ділянкою, а не позивач, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи позовні вимоги про визнання протиправними та скасування вищевказаних податкових повідомлень-рішень, суд зважає на таке.
За змістом статті 1 Закону України від 19 червня 2003 року №973-IV «Про фермерське господарство» фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.
Згідно з ч.4 ст.1 Закону України «Про фермерське господарство» фермерське господарство підлягає державній реєстрації як юридична особа або фізична особа - підприємець. Фермерське господарство діє на основі установчого документа (для юридичної особи - статуту, для господарства без статусу юридичної особи - договору (декларації) про створення фермерського господарства). В установчому документі зазначаються найменування господарства, його місцезнаходження, адреса, предмет і мета діяльності, порядок формування майна (складеного капіталу), органи управління, порядок прийняття ними рішень, порядок вступу до господарства та виходу з нього та інші положення, що не суперечать законодавству України.
У статті 7 цього Закону встановлено, що надання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність або користування для ведення фермерського господарства здійснюється в порядку, передбаченому Земельним кодексом України.
Статтею 8 Закону «Про фермерське господарство» передбачено що фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, за умови набуття громадянином України або кількома громадянами України, які виявили бажання створити фермерське господарство, права власності або користування земельною ділянкою.
Відповідно до статті 12 цього Закону землі фермерського господарства можуть складатися із: земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності; земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди. Права володіння та користування земельними ділянками, які знаходяться у власності членів фермерського господарства, здійснює фермерське господарство.
Статтею 19 Закону України від 19 червня 2003 року №973-IV «Про фермерське господарство» визначено порядок формування майна фермерського господарства та встановлено, що до складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу.
З наведеного слідує, що член ФГ може передати власне майно у тимчасове користування своєму господарству шляхом укладення з ним договору оренди. Крім того, член ФГ має право вносити будь-яке своє майно до складеного капіталу господарства. При цьому, внеском може бути право власності (на земельну ділянку, будівлю, споруду) або право користування. Разом з цим, в установчому документі ФГ має фіксуватися порядок формування складеного капіталу (ч.4 ст.1 Закону № 973).
Слід знати, що речові права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, виникають з моменту такої реєстрації відповідно до ч.2 ст.3 Закону від 01.07.2004р. №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон № 1952).
Державній реєстрації відповідно до ч.1 ст.4 Закону №1952 підлягають: право власності; похідні речові права, зокрема, право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншою капітальною спорудою (їх окремою частиною), що виникає на підставі договору найму (оренди) будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки; інші речові права відповідно до закону.
За правилами статей 125, 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав та оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Судом встановлено та позивачем визнається, що складений капітал СФГ «ДІАНА» не формувався, що також підтверджується Статутом цього ФГ.
При цьому Протокол загальних зборів членів Селянського (фермерського) господарства «ДІАНА» №1 від 29.01.2007р., відповідно до якого ОСОБА_1 запропоновано право користування отриманої ним в оренду вищевказаної земельної ділянки і обов`язок сплати орендної плати за користування нею передати СФГ «ДІАНА», а загальними зборами цього СФГ вирішено погодитися з пропозицією ОСОБА_1 , отримавши господарством право користування цією земельною ділянкою і обов`язок сплати орендної плати, а також Акт передачі права користування земельною ділянкою і обов`язку сплати орендної плати №1 від 29 січня 2007 року, яким оформлено таку передачу, не є належними та юридично значимими документами, які підтверджують передачу права користування вказаною земельною ділянкою від позивача до СФГ, оскільки, як зазначалося вище, для належного оформлення переходу такого права до СФГ і виникнення у останнього цього права необхідною є саме його державна реєстрація, а вказані протокол загальних зборів та акт приймання-передачі є лише наміром передати таке право, який лишається нереалізованим без проведення відповідної державної реєстрації.
Згідно з частиною другою статті 16 Закону України від 6 жовтня 1998 року №161-XIV «Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.
Статтею 18 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.
Відповідно до статті 20 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Частинами першою, другою статті 21 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).
З аналізу зазначених положень законодавства слідує, що орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності сплачується орендарем з дня виникнення права користування земельною ділянкою, а саме, з дня реєстрації договору оренди земельної ділянки в порядку, передбаченому чинним законодавством.
Так, відповідно до підпункту 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі ПК України) орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.
Згідно з підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 ПК України об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.
Відповідно до пунктів 288.1-288.3 статті 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.
Таким чином, орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності сплачується саме орендарем з дня виникнення у останнього права користування земельною ділянкою.
Таким чином, оскільки орендарем земельних ділянок є фізична особа ОСОБА_1 , суд доходить висновку, що саме на нього має бути покладено обов`язок сплати орендної плати відповідно до укладеного ним договору оренди землі.
Той факт, що використання земельної ділянки відбувається через створене позивачем СФГ «ДІАНА» не змінює статусу позивача як орендаря земельної ділянки та не звільняє його від визначеного чинним законодавством обов`язку сплачувати орендну плату за земельні ділянки.
Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
За наведених обставин, суд погоджується з доводами відповідача про правомірність нарахування ОСОБА_1 зобов`язань з орендної плати з фізичних осіб за 2017-2019р.р. відповідно до спірних податкових повідомлень-рішень.
Щодо доводів представника позивача відносно того, що покладення на ОСОБА_1 обов`язку зі сплати орендної плати за користування цією земельною ділянкою за 2017-2019р.р., з урахуванням того, що така орендна плата вже сплачена за ці періоди СФГ «ДІАНА», призведе до подвійного оподаткування, суд зазначає, що нормами статті 43 Податкового кодексу України передбачено процедуру повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань, завдяки якій фермерське господарство може повернути помилково сплачені ним кошти та уникнути подвійного оподаткування.
Також помилковими є доводи позивача відносно того, що спірні податкові повідомлення-рішення безпідставно винесені контролюючим органом саме за формою «Ф», оскільки за такою формою податкові повідомлення-рішення складаються виключно у разі, коли контролюючий орган відповідно до податкового законодавства самостійно визначає грошові зобов`язання платнику податків, з причин, не пов`язаних з порушенням податкового або іншого законодавства, водночас, не сплата орендарем орендної плати є порушенням умов договору оренди та чинного законодавства, тому, на думку позивача, контролюючий орган у такому випадку повинен призначати та проводити відповідну перевірку та за результатами її проведення приймати податкове повідомлення-рішення про збільшення грошових зобов`язань з плати за землю за формою «Р».
Так, у спірних податкових повідомленнях-рішеннях зазначено, що вони винесені на підставі п.286.5 ст.286 ПК України.
Приписами п.288.7 ст.288 ПК України передбачено, що податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.
Згідно з абз.1 та абз.2 п.286.1 ст.286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.286.2 ст.286 ПК України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.
При цьому п.286.5 ст.286 ПК України встановлено, що нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.
1) платник податків не подає в установлені строки податкову (митну) декларацію, а при здійсненні заходів податкового контролю встановлено факти здійснення платником податків діяльності, що призвела до виникнення об`єктів оподаткування, наявність показників, які підлягають декларуванню відповідно до вимог Кодексу, та наявність діючих (у тому числі призупинених) ліцензій на право здійснення діяльності з підакцизною продукцією, яка підлягає ліцензуванню згідно із законодавством;
2) дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань, податкового кредиту, суми бюджетного відшкодування та/або завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, що заявлені у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках;
3) згідно із законодавством з питань державної митної справи, податковим та іншим законодавством відповідальним за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган;
4) дані перевірок щодо утримання податків у джерела виплати, в тому числі податкового агента, свідчать про порушення правил нарахування, утримання та сплати до відповідних бюджетів податків і зборів, передбачених Кодексом, у тому числі податку на доходи фізичних осіб, таким податковим агентом;
5) результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях;
6) в інших випадках, коли надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення передбачено законом.
Згідно з абз.1-3 п.2 розділу ІІ Порядку №1204 у випадках, зазначених у пункті 1 цього розділу, відповідний структурний підрозділ контролюючого органу складає податкове повідомлення-рішення за такими формами:
«Ф» - для платників податків - фізичних осіб, якщо відповідно до законодавства контролюючий орган самостійно визначає податкове зобов`язання платника податків з причин, не пов`язаних із порушенням податкового або іншого законодавства (додаток 1);
«Р» - у разі виявлення за результатами перевірок завищення або заниження податкових зобов`язань платника податків та за наслідками таких перевірок, передбачених Кодексом, штрафних (фінансових) санкцій, пов`язаних з таким заниженням (завищенням) податкових зобов`язань (крім грошових зобов`язань та/або штрафних (фінансових) санкцій, визначених іншими формами податкових повідомлень-рішень) (додаток 2).
Отже, відповідно до приписів ст.286 ПК України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму орендної плати щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік, а фізичним особам нарахування податкового зобов`язання з орендної плати проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку, складене відповідно до Порядку №1204 за формою «Ф», оскільки у даному випадку контролюючий орган відповідно до законодавства самостійно визначає податкове зобов`язання платника податків з причин, не пов`язаних із порушенням податкового або іншого законодавства, бо у цьому разі перевірка платника не проводиться, а податкові зобов`язання визначаються на підставі даних державного земельного кадастру.
Таким чином, доводи позивача про невідповідність вимогам закону форми, за якою складені спірні податкові повідомлення-рішення, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.
Зважаючи на встановлені обставини та проаналізовані норми чинного законодавства, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.
Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку із відмовою позивачу у задоволенні позову, понесені ним судові витрати, пов`язані зі зверненням до суду, не відшкодовуються.
Керуючись ст. ст. 242-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 23.03.2020р.

Суддя О.М. Турова