Справа № 480/861/20
Суддя: Є.Д. Кравченко
Дата ухвалення: 2020-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 березня 2020 р. Справа № 480/861/20
Сумський окружний адміністративний суд у складі судді Кравченка Є.Д., розглянувши в порядку спрощеного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
До Сумського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Головного Управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі - відповідач), в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 23.09.2019;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області здійснити призначення та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років згідно із ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 (№ 1789-ХІІ) з 17.09.2019, виходячи із розрахунку 90% від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 60 календарних місяців роботи відповідно до довідки прокуратури міста Києва № 18/161 від 12.09.2019, без обмеження максимального розміру заробітної плати та пенсії, з урахуванням загального стажу 20 років 6 місяців, у тому числі спеціального стажу роботи на посадах прокурора і слідчого прокуратури України за період з 01.08.2001 по 17.09.2019 як 18 років 01 місяць та забезпечити виплату призначеної пенсії без обмеження її максимального розміру.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про протиправність відмови відповідача у призначенні йому пенсії, оскільки, на момент вступу позивача на службу до органів прокуратури діяла ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції Закону №2663-ІІІ від 12.07.2001), яка передбачала право на пенсію за вислугу років за умови наявності стажу в органах прокуратури понад 20 років на посадах, що дають право на пенсію за вислугу років. Вважаючи, що відповідачем неправомірно застосовано у відношенні до ОСОБА_1 норми Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697-VІІ, які суттєво звужують його соціальні права, позивач звернувся до суду.
Ухвалою суду від 25.02.2020 відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 263 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області надано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі та зазначив, що на час звернення позивача за призначенням пенсії за вислугу років, як працівнику органів прокуратури, порядок пенсійного забезпечення зазначеної категорії осіб регулюється законом України "Про прокуратуру" в редакції від 14.10.2014 №1697-VІІ, тому підстав для застосування норм, які втратили чинність немає.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 17.09.2019 ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції закону від 12.07.2001 № 2663-11) при наявності стажу роботи 20 років і 6 місяців та розрахунку пенсії у розмірі 90% розміру заробітної плати.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 18.09.2019 № 7991 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру у зв`язку з відсутністю необхідної для призначення вислуги років в період (з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року 24 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років). Згідно з документами вислуга років складає 20 років 5 місяців 29 днів, в тому числі на посадах прокурорів -18 років 1 місяць (зворотній бік а.с. 63).

Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

З наданих позивачем при зверненні до органів пенсійного фонду України документів вбачається, що на час проходження ОСОБА_1 служби в органах прокуратури, умови та порядок пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих визначався ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" №1789-ХІІ від 05.11.1991.

Відповідно до ч.1 та 2 ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" №1789-ХІІ від 05.11.1991 (в редакції Закону №2663-ІІІ від 12.07.2001), прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за останні 24 календарні місяці роботи, яка дає право на даний вид пенсії, підряд перед зверненням за пенсією або за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі.

14.10.2014 Верховною Радою України прийнято Закон України "Про прокуратуру" №1697-VІІ в новій редакції, відповідно до якого змінено порядок пенсійного забезпечення працівників прокуратури.

Так, зокрема, відповідно до частини 1 та 2 статті 86 Закону України №1697-VІІ, право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше мають прокурори: з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 06 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 06 місяців.

Пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Як встановлено судом з трудової книжки серії НОМЕР_1 від 03.08.2001 (а.с. 15-19), на момент звернення позивача з заявою про призначення пенсії стаж роботи ОСОБА_1 складав 20 років 5 місяців 29 днів у тому числі на посадах прокурора і слідчого прокуратури 18 років 01 місяць.

Отже, позивач має право для призначення пенсії за вислугу років згідно ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру".

Аналізуючи наведені норми законодавства, суд дійшов висновку, що положення Закону України "Про прокуратуру" №1697-VІІ від 14.10.2014 звужують зміст та обсяг соціальних гарантій працівників прокуратури порівняно з попередньою редакцією Закону №1789-ХІІ від 05.11.1991 (в редакції Закону № 2663-ІІІ від 12.07.2001).

Право на призначення та виплати пенсії, підпадає під дію ст.1 Першого протоколу до Конвенції "Захист прав власності" і що їх можна вважати "майном" у значенні цього положення, отже, не призначення та невиплата пенсії є втручанням у право позивача на мирне володіння майном.

Зазначена правова позиція, викладена в рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Сук проти України" від 10.03.2011 (за заявою №10972/05), згідно якої, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане може вважатися такою, що має "законне сподівання", якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є чинним Закон, який передбачає право, або є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування.

В даному випадку є підстави стверджувати про наявність "законних сподівань", оскільки, наявний стаж роботи позивача на посадах органів прокуратури передбачає право на призначення та виплату пенсії за вислугою років, а положення ст.86 Закону України "Про прокуратуру" №1697-VІІ в редакції від 14.10.2014, фактично звужує право позивача на призначення та виплату позивачу пенсії за вислугу років.

Частиною 1 статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Положеннями ст. 22 Конституції України передбачено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст.17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України № 8-рп/99 від 6.07.1999 у справі щодо права на пільги та № 5-рп/2002 від 20.03.2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

У Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо ролі прокуратури в системі кримінального правосуддя, ухваленій на її 724-му засіданні 6 жовтня 2000 року, №Rec (2000)19 зазначено, що "у країнах, у яких прокуратура є незалежною від уряду, держава має вжити ефективних заходів для того, щоб гарантувати закріплення в законі суті й обсягу незалежності прокуратури" (пункт 14).

Конституційний Суд України у Рішенні від 3 жовтня 2001 року № 12-рп/2001 зазначив, що стале забезпечення фінансування судів з метою створення належних умов для їх функціонування та діяльності суддів, а також, зокрема, органів прокуратури, робота яких тісно пов`язана з діяльністю судів, є однією з конституційних гарантій реалізації прав і свобод громадян, їх судового захисту (абзац п`ятий пункту 4 мотивувальної частини).

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг отриманих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, в тому числі щодо розміру раніше призначеної пенсії.

Аналогічна правова позиція зі спірного питання висловлена Верховним Судом України у постановах від 10.12.2013 у справі №21-348а13 та від 17.12.2013 у справі №21-445а13.

З урахуванням викладеного, виходячи із приписів ч. 1 ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи та ст. 22 Конституції України, згідно з якою закріплені Конституцією України права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані, суд вважає, що позивач має право на призначення пенсії у розмірі 90 відсотків від заробітку, без обмеження максимальним розміром.

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Право на виплати зі сфери соціального забезпечення було включено до змісту статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вперше у рішенні у справі "Міллер проти Австрії" від 16.12.1974 року, де суд встановив принцип згідно з яким обов`язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином. Правова позиція суду була підтверджена і у рішенні "Гайгус проти Австрії" від 16.09.1996 року, якщо особа робила внески у певні фонди, в тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що , в свою чергу, може свідчити про виникнення відповідної особи права власності.

Аналогічні висновки містяться у правовій позиції Європейського суду з прав людини, викладеній у п.23 рішення "Кічко проти України" від 08.11.2005 року, а саме, якщо правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію прав та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням вищевикладеного, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 18.09.2019 № 7991 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугою років згідно зі ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру" є протиправним.

Таким чином відновлення права позивача на призначення пенсії полягає у зобов`язанні відповідача здійснити призначення та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років згідно із ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 (№ 1789-ХІІ) з 17.09.2019, виходячи із розрахунку 90% від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 60 календарних місяців роботи відповідно до довідки прокуратури міста Києва № 18/161 від 12.09.2019, без обмеження максимального розміру заробітної плати та пенсії, з урахуванням загального стажу 20 років 6 місяців, у тому числі спеціального стажу роботи на посадах прокурора і слідчого прокуратури України за період з 01.08.2001 по 17.09.2019 як 18 років 01 місяць та забезпечити виплату призначеної пенсії без обмеження її максимального розміру.

З огляду на те, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності прийнятого ним рішення, суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір у сумі 840,80 грн., що підтверджується квитанцією від 19.02.2020 (а.с. 53).

Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь ОСОБА_1 підлягають до стягнення витрати зі сплати судового збору в розмірі 840,80 грн.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 18.09.2019 № 7991.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області здійснити призначення та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років згідно із ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 (№ 1789-ХІІ) з 17.09.2019, виходячи із розрахунку 90% від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 60 календарних місяців роботи відповідно до довідки прокуратури міста Києва № 18/161 від 12.09.2019, без обмеження максимального розміру заробітної плати та пенсії, з урахуванням загального стажу 20 років 6 місяців, у тому числі спеціального стажу роботи на посадах прокурора і слідчого прокуратури України за період з 01.08.2001 по 17.09.2019 як 18 років 01 місяць та забезпечити виплату призначеної пенсії без обмеження її максимального розміру.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління пенсійного фонду України в Сумській області (40009, м. Суми, вул. Пушкіна, 1, ідентифікаційний код 21108013) витрати на сплату судового збору у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Є.Д. Кравченко