Справа № 813/3283/17
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2020-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

25 березня 2020 року

Київ

справа №813/3283/17

адміністративне провадження №К/9901/30772/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Блажівської Н.Є.,

суддів: Гімона М.М., Усенко Є.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 червня 2019 року (суддя Хома О.П.)

та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 9 вересня 2019 року (головуючий суддя - Матковська З.М., судді - Улицький В.З., Шавель Р.М.)

у справі за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Львівській області

третя особа Акціонерне товариство "Таскомбанк",

про скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

1. ІСТОРІЯ СПРАВИ

1.1. Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 (надалі також - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Львівській області (надалі також- відповідач), в якому просив визнати незаконними, протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 5 вересня 2017 року: № про нарахування грошових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та штрафних санкцій в розмірі 197314 грн 98 коп.; № про нарахування грошових зобов`язань з військового збору та штрафних санкцій в розмірі 14855 грн 73 коп.; № про сплату штрафу в розмірі 170 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що питання припинення зобов`язань, які виникають з кредитних договорів, в тому числі шляхом прощення боргу, повинні бути врегульовані між сторонами зобов`язання в рамках договірних правовідносин. Крім того, згідно з пунктом 7 постанови Правління Національного банку України від 1 червня 2011 року №172 "Про затвердження порядку відшкодування банками України безнадійної заборгованості за рахунок резерву" відшкодування банками безнадійної заборгованості за рахунок резерву є підставою для припинення зобов`язань за кредитним договором, оскільки списання банком заборгованості за кредитним договором відбувалося за рахунок сформованого резерву без подальшого обліку на позабалансовому рахунку, отже відсутні підстави вважати, що позивачем отримано додаткове благо. Також позивач стверджував, що відповідачем не було застосовано положення пункту 8 підрозділу 1 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України та не досліджувалось питання який саме борг було прощено - основний чи проценти. При цьому вказував, що ним сплачено військовий збір, що підтверджується належними доказами.

1.2. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18 січня 2018 року позов задоволено частково: визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області від 5 вересня 2017 року №, №, в решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 7 травня 2018 року апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області залишено без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 січня 2018 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року касаційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області задоволено частково, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 січня 2018 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 7 травня 2018 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції на новий судовий розгляд.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24 травня 2019 року позов задоволено частково, визнано протиправними та скасовано податкове повідомлення-рішення від 5 вересня 2017 № про нарахування грошових зобов`язань з військового збору та штрафних санкцій в розмірі 14 855 грн 73 коп.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині скасування податкового повідомлення-рішення № про нарахування грошових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та штрафних санкцій в розмірі 197 314 грн 98 коп., cуди виходили з того, що відповідно до умов укладеного договору банк не має ні права, ні наміру вимагати погашення боргу за вказаним договором. Крім того, банком підтверджено, що зміни сторонами кредитного договору валюти кредитування з іноземної в національну на дату анулювання (прощення) кредитної заборгованості (боргу) не відбулося.

1.3. Короткий зміст касаційної скарги та відзиву на неї

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач звернувся з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 травня 2019 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 2 жовтня 2019 року в частині незадоволених позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області від 5 вересня 2017 року № та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач просить рішення судів першої та апеляційної інстанції залишити без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

2. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що Головним управлінням ДФС у Львівській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору фізичною особою ОСОБА_1 за період з 1 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року, результати якої оформлено актом перевірки від 11 серпня 2017 року №1248/13-01-13-07/ НОМЕР_1 .

Перевіркою встановлено порушення:

-абзацу "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, пункту 167.1 статті 167 Податкового кодексу України в результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб за 2015 рік на загальну суму 157 851 грн. 98 коп.;

- підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49, пункту 1791.1 статті 179 Податкового кодексу України (неподання декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік);

- підпунктів 1.2, 1.3, 1.5, пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, підпунктів 168.1.1, 168.1.2 пунктів 168.1 статті 168 Закону України від 28 грудня 2014 року за №71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" в результаті чого донараховано військовий збір за 2015 року на загальну суму 11 884 грн. 58 коп.

Висновки відповідача про порушення позивачем наведених норм, ґрунтуються на тому, що кредитором (банком) було здійснено прощення (анулювання)основної суми боргу (кредиту), а тому з метою оподаткування така сума анульованого боргу вважається додатковим благом та включається до загального місячного оподатковуваного доходу і є підставою для подання декларації про майновий стан та сплати військового збору.

На підставі акта прийнято податкові повідомлення-рішення від 5 вересня 2017 року:

- №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються за результатами річного декларування, в розмірі 197 314, 98 грн, в тому числі за основним платежем в розмірі 157 851 грн 98 коп. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 39 463 грн;

- №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору в розмірі 14 855 грн 73 коп., в тому числі за основним платежем - 11 884 грн 58 коп. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 2 971 грн 15 коп.;

- №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються за результатами річного декларування за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в розмірі 170 грн.

Як встановлено в ході розгляду цієї справи, предметом перевірки податкового органу були кредитні правовідносини між фізичною особою ОСОБА_1 та ПАТ "ВіЕс Банк".

Вказані правовідносини виникли на підставі кредитного договору від 12 червня 2008 року № KF50002, за умовами якого позивач отримав грошові кошти в розмірі 130 000 доларів США строком на 25 років з кінцевим строком погашення до 10 червня 2033 року. В період дії кредитного договору у позивача виникла прострочена заборгованість. Відповідно до виписки по рахунку за період з 12 червня 2008 року по 6 грудня 2017 року позивач здійснював часткове погашення заборгованості до 17 січня 2015 року.

Між ПАТ "Ві Ес Банк" (банк) та ОСОБА_1 (позичальник) 23 березня 2015 року укладено договір про погашення заборгованості №б/н, відповідно до пункту 1.1 якого загальна сума заборгованості по кредитному договору від 12 червня 2008 року №KF50002 становила 69 251, 33 доларів США, з яких 65 865,64 доларів США - заборгованість по тілу, 3 385,69 доларів США - відсотки.

Згідно з пунктом 2.1 вказаного договору позичальник бере на себе зобов`язання здійснити погашення заборгованості по кредитному договору від 12 червня 2008 року №KF50002 в сумі 35 000 доларів США до 23 березня 2015 року.

Пунктом 2.2 договору передбачено, що у випадку надходження коштів в сумі 35 000 доларів США, згідно умов зазначених в пункті 2.1 за кредитним договором від 12 червня 2008 року №KF50002 банк бере на себе зобов`язання звільнити позичальника від обов`язку погашення залишку заборгованості по кредитному договору від 12 червня 2008 року №KF50002.

На виконання умов договору про погашення заборгованості позивачем було сплачено 35000 доларів США, що підтверджується квитанціями від 23 березня 2015 року за №864447 та №864468.

Після отримання коштів банк направив на адресу позивача лист про анулювання кредитного боргу в сумі 34 251,33 доларів США та одночасно повідомив позивача про те, що сума анульованого боргу включена до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого на його користь за підсумками звітного періоду, у якому такий борг анульовано, та про необхідність подання декларації та самостійну сплату податку з доходу.

ПАТ "ВіЕс Банк" включено суму анульованого боргу в розмірі 34 251, 33 доларів США до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого на користь позивача в звітності до 2015 рік.

На запит відповідача від 31 серпня 2016 року № 4361/10/13-01-13-18 ПАТ "ВіЕс Банк" листом від 13 вересня 2016 № 03-01/15782 повідомлено, що згідно з договором про погашення заборгованості від 23 березня 2015 року прощено (анульовано) борг в розмірі 792 913 грн 94 коп, що становить 34 251,33 долари США за курсом НБУ, що діяв станом на 23 березня 2015 року - 23,149873 за 1 долар США. У суму прощеного позивачу за кредитним договором №KF50002 боргу проценти, комісії та/або штрафні санкції (пені) не включені. Визначені в договорі від 23 березня 2015 року відсотки в розмірі 3 385,69 доларів США ввійшли до суми погашеного, а не прощеного боргу.

Розпорядженням ПАТ "ВіЕс Банк" від 23 березня 2015 року про прощення боргу прийнято рішення списати за рахунок сформованого резерву безнадійну заборгованість за кредитним договором №KF50002 в розмірі 34 251,33 долари США, перерахувати до бюджету сплачений позичальником ОСОБА_1 військовий збір 1,5% у сумі 11 893,71 грн. та відобразити в податковій звітності суму виплаченого доходу 34 251,33 доларів США.

Списання відбулось на підставі протоколу №6 від 10 лютого 2015 року про прийняття рішення щодо надання дозволу прощення боргу ОСОБА_1 по кредитному договору №KF50002 від 12 червня 2008 року.

ОСОБА_1 сплачено військовий збір в розмірі 11 893 грн 71 коп., що підтверджено квитанцією від 23 березня 2015 року №ПН1755.

Таким чином, як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, сторони договору від 23 березня 2015 року виконали взяті на себе зобов`язання: ОСОБА_1 - сплатив частину кредитної заборгованості в сумі 35 000, 00 доларів США, в свою чергу ПАТ "ВіЕс Банк" - звільнив позичальника від сплати іншої частини заборгованості в розмірі 34 251, 33 доларів США.

Згідно із наявною у матеріалах справи заявою правонаступника ПАТ "ВіЕс Банк" АТ "ТАСКОМБАНК" (том 2,а.с.164) протягом дії кредитного договору валюта зобовязань не змінювалась.

На виконання вимог ухвали Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2019 року про витребування інформації правонаступником ПАТ "ВіЕс Банк" АТ "ТАСКОМБАНК" листом (том 3, а.с.47-48) повідомлено, що ОСОБА_1 було прощено (анульовано) заборгованість за кредитним договором шляхом проведення списання позичальнику за рахунок сформованого резерву заборгованості за кредитом в сумі прощення 34251,33 доларів США без подальшого обліку на позабалансових рахунках. Крім цього, виходячи із пункту 2.2 договору про погашення заборгованості Банк не має ні права, ні наміру вимагати погашення боргу за вказаним договором.

3. ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

3.1. Доводи позивача (особи, яка подала касаційну скаргу)

У касаційній скарзі, обґрунтовуючи порушення норм матеріального та процесуального права судами першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_1 вказує, що:

- судами не взято до уваги положення пункту 1.1 договору про погашення заборгованості від 23 березня 2015 року між позивачем та ПАТ "Ві Ес Банк", відповідно до якого банк має право вимагати від позичальника повернення заборгованості за кредитним договором від 12 червня 2006 року №KF50002, тобто навіть при погашенні позивачем визначеної суми за договором від 23 березня 2015 року та списання банком залишку боргу, банк залишив за собою право вимагати повне погашення боргу; таким чином жодної мови не має в договорі про припинення у зв`язку з виконанням сторонами зобов`язань;

- відсутнє самостійне рішення банку-кредитора про прощення (анулювання) боргу, наявне лише розпорядження ПАТ "Ві Ес Банк" від 23 березня 2015 року про списання заборгованості за кредитом за рахунок сформованого резерву з незрозумілою сумою еквіваленту та витяг протоколу Правління ПАТ "Ві Ес Банк" від № 6 від 10 лютого 2015 року, в якому вказано про надання дозволу списання відповідно до умов, зазначених у кредитних заявках позичальників, без вказання сум;

- списання заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 12 червня 2006 року №KF50002 відбулось за рахунок сформованого резерву без подальшого обліку на позабалансовому рахунку, тому боргові зобов`язання позичальника перед банком не припинились в силу положень пункту 7 Постанови Правління Національного банку України від 1 червня 2011 року №172 "Про затвердження порядку відшкодування банками України безнадійної заборгованості за рахунок резерву".

3.2. Доводи відповідача (особи. яка подала відзив на касаційну скаргу )

У відзиві на касаційну скаргу відповідач вказує, що доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі, не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки судами попередніх інстанцій встановлено, що з моменту погашення боргу в розмірі 35 000 доларів США відповідно до договору від 23 березня 2015 року у позикодавця зникли правові підстави для стягнення решти суми за кредитним договором від 12 червня 2006 року №KF50002 у розмірі 34 251, 33 доларів США, а в позичальника виник обов`язок задекларувати вказану суму в порядку статті 164 Податкового кодексу України.

Правом подати письмовий відзив на касаційну скаргу третя особа не скористалась.

4. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

4.1. Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанції

Вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначено положеннями Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин; надалі також - ПК України).

Згідно з підпунктами 163.1.1 та 163.1.2 пункту 163.1 статті 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Відповідно до абзацу другого пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Підпунктом 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

За правилами підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України є вичерпним.

Так, відповідно до підпункту "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (в редакції, чинній з 1 січня 2015 року) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань" №321-VIII від 09 квітня 2015 року, положення якого набрали чинності 7 травня 2015 року, підрозділ 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України доповнено пунктом 8, у відповідності з яким не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року.

Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.

Отже, з метою оподаткування доходи, отримані платником податку у вигляді основної суми боргу (кредиту), прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, та суми прощеної (анульованої) кредитором у розмірі різниці, розрахованої відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України, слід розглядати окремо.

За змістом наведених положень у разі якщо кредитором (банком) здійснено анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту), а не суми у розмірі різниці, розрахованої кредитором відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України, то з метою оподаткування сума такого анульованого боргу вважається додатковим благом і включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу у відповідності до підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.

За наведеного правового регулювання, основна сума боргу (кредиту) платника податку прощена (анульована) кредитором за його самостійним рішенням є доходом такого платника. Визначальною ознакою доходу платника податку, як об`єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є приріст показників фінансового та/або майнового стану платника податку.

При прощенні (анулюванні) заборгованості особа одержує економічну вигоду у вигляді збереження активів у силу припинення належного кредитору права вимоги та кореспондуючого цій вимозі обов`язку боржника витрачати кошти на погашення заборгованості за кредитом.

Крім того, кредитор в свою чергу має належним чином повідомити платника податку - боржника про анулювання (прощеного) боргу (рекомендованим листом з повідомленням про вручення, шляхом укладення відповідного договору, шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто) та включити суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку. Боржник (платник податків), який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) суми основного боргу за кредитом та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, зобов`язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідних сум податку, в тому числі і військового збору.

Суд також звертає увагу на те, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включається основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, у сумі, що не перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

Як підтверджується матеріалами цієї справи, ПАТ "Ві Ес Банк" було анульовано позивачу кредитний борг в сумі 34 251, 33 доларів США, а отже вищенаведений виняток застосуванню цій справі не підлягає.

Аналогічна правова позиція вже була викладена у постановах Верховного Суду, зокрема від 24 жовтня 2018 року у справі № 826/6896/17, від 1 жовтня 2019 року № 826/4578/17, від 29 січня 2019 року № 821/707/17.

При цьому суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що чинне на час виникнення спірних правовідносин законодавство чітко визначало, що сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року не є додатковим благом, в силу визначеного пунктом 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України правового врегулювання. Відтак, необхідною передумовою для застосування такої норми є належне підтвердження того, що мав місце факт зміни валюти кредитування.

В цій справі судами попередніх інстанцій встановлено, що вказаний банк простив позивачу лише доларову частину суми отриманого кредиту, не здійснюючи зміни валюти зобов`язання на гривню, що підтверджується наявною у матералах справи заявою правонаступника ПАТ "ВіЕс Банк" АТ "ТАСКОМБАНК" (том 2, а.с.164), що вказує про відсутність правових підстав застосовувати до спірних правовідносин пункт 8 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України.

Такий правовий висновок вже було раніше висловлено Верховним Судом в подібних правовідносинах (зокрема у постановах від 3 червня 2019 року у справі №826/945/17 та від 5 листопада 2019 року у справі №821/465/17).

З огляду на встановлені судами попередніх інстанцій обставини, а саме прощення (анулювання) кредитором за його самостійним рішенням основної суми боргу (кредиту) за відстуності зміни валюти за відповідним кредитом з іноземної валюти у гривню суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що такий борг набуває статусу додаткового блага та відповідно до вимог підпункту "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

Позивач в касаційній скарзі та запереченнях на відзив на касаційну скаргу посилається також на судову практику Верховного Суду, за змістом якої відшкодування банком за рахунок свого страхового резерву кредиторської заборгованості позивача не є припиненням зобов`язання останнього, як боржника, перед кредитором, а тому анулювання (прощення) заборгованості в розумінні положень абзацу "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України в даному випадку не відбулось.

Однак, така позиція підлягає застосуванню якщо не відбулось припинення зобов`язання боржника перед кредитором.

Таке правове регулювання слідує із положень пункту 7 Порядку відшкодування банками України безнадійної заборгованості за рахунок резерву, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 1 червня 2011 року №172, яким передбачено, що відшкодування (списання) за рахунок резерву безнадійної заборгованості не є підставою для припинення вимог банку до позичальника/контрагента. Банк зобов`язаний продовжувати роботу щодо відшкодування списаної за рахунок резерву безнадійної заборгованості.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 30 липня 2019 року у справі №810/4482/16 та від 31 січня 2020 року у справі №826/15507/17.

Разом з тим, як підтверджується дослідженими судами попередніх інстанцій доказами, оцінка яким надана судами першої та апеляціної інстанцій з дотриманням вимог процесуального законодавства, між позивачем та кредитором зобов`язання припинились.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що з 2015 року банком вживались будь-які дії з метою виконання позивачем зобов`язань щодо сплати відповідної суми боргу. Натомість банк на запит суду підтвердив, що борг прощено (анульовано), у зв`язку із чим позивача звільнено від обов`язку погашення залишку заборгованості по кредитному договору; намір і право вживати дії з метою стягнення відповідних коштів у банку відсутній.

Відповідно до частини першої статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Частиною першою статті 605 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Враховуючи те, що зобов`язання по кредитному договору від 12 червня 2006 року №KF50002 припинились, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що сума прощеної позивачу основної заборгованості за кредитом у розмірі 792 913 грн 94 коп., яка становить 34 251,33 долари США за курсом НБУ, що діяв станом на 23 березня 2015 року, є доходом платника податку в повному обсязі та підлягає оподаткуванню як податком на доходи фізичних осіб.

Щодо посилання позивача на позиції Верховного Суду, висловлені у постановах від 30 липня 2019 року у справі №810/4482/16-а, від 24 січня 2019 року у справі №808/890/16, від 12 лютого 2019 року у справі №802/653/16-а, від 10 квітня 2019 року №718/175/17, від 31 липня 2018 року у справі №825/4309/13-а, колегія суддів звертає увагу на таке.

Так, у справах №810/4482/16-а, №808/890/16, №825/4309/13-а рішення судом касаційної інстанції ухвалювались за встановлених обставин, які підтверджують що анулювання (прощення) боргу не відбулось, тобто відсутнє повне припинення зобов`язання боржника перед кредитором.

Постановлячи рішення у справі №802/653/16-а, суд касаційної інстанції погодився із позицією податкового органу про те, що, припинивши зобов`язання боржника перед кредитором, боржник отримує дохід, який є обєктом оподаткування.

У справі №718/175/17 предметом спору було стягнення заборгованості і не встановлювалось питання наявності чи відсутності об`єкта оподаткування у платника податку.

Відтак, обставини у цій справі, та обставини у справах, на які посилається позивач не є тотожними, а тому не можуть підтверджувати правомірність поведінки позивачу у податкових правовідносинах.

4.2. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Частиною четвертою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, вважає що при ухваленні оскаржуваних судових рішень суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій (частина перша статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України).

Керуючись статтями 3, 343, 349, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 травня 2019 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 2 жовтня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н.Є. Блажівська

Судді М.М.Гімон

Є.А.Усенко