Справа № 420/498/20
Суддя: Бойко О.Я.
Дата ухвалення: 2020-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/498/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 березня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Бойко О.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльність щодо не нарахування та невиплати грошової компенсації за не використані дні додаткової відпустки та зобов`язання нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки,-

І. Суть спору:
ОСОБА_1 звернувсь до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до відповідачів Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , в якому просив:

1.Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) щодо не включення до наказу Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України від 19.11.2018 року №227 пункт стосовно нарахування та виплати ОСОБА_1 військовою частиною НОМЕР_2 грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки за 2015-2018 роки, виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення 19 листопада 2018 року, у розмірі 27971,44 (двадцять сім тисяч дев`ятсот сімдесят одна грн. 44 коп.).

2. Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) виплатити ОСОБА_1 грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки за 2015-2018 роки, виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення 19 листопада 2018 року, у розмірі 27971,44 (двадцять сім тисяч дев`ятсот сімдесят одна грн. 44 коп.).

ІІ. Аргументи сторін
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив наступне.

Позивач проходив військову службу к Командуванні Військово-Морських Сил Збройних Сил України, при цьому на грошовому забезпеченні знаходився при військовій частині НОМЕР_2 , в якій нараховувалось та виплачувалось грошове забезпечення до дня звільнення з військової служби.

Наказом командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України від 12.11.2018 р. № 250 його звільнено з військової служби у запас, що підтверджується витягом із наказу Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_1 ) від 19.11.2018 №227.

Позивач зазначив, що під час звільнення з військової служби в наказі Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України не було враховано те, що у відповідності до абзацу 3 п.14 ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у рік звільнення військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні додаткової відпустки.

11.12.2019 р. позивач з заявою звернувся до військової частини НОМЕР_1 з питання нарахування та виплати зазначеної грошової компенсації за дні додаткової відпустки, які належали йому упродовж 2015-2018 років.

27.12.2019 р. Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України листом за № 154/111/5430 листом повідомило позивача, що керуючись п.12 ч.1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та абзацу 3 ч.14 ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» фактично визнали його право про нарахування та виплату грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, але при цьому зазначено, що позивач не / військовослужбовцем Збройних Сил України і на нього не розповсюджується дія абзацу 3 ч.14 ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо виплати грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки.

Позивач зазначив, що листом відповідач відмовив йому у задоволенні вимог викладених у його заяві, щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористанні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій виходячи з грошового забезпечення, станом на день звільнення з військової служби за 2015-2018 роки.

Позивач вважає бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати йому грошової компенсації за невикористанні дні додаткової відпустки за 2015-2018 роки протиправною, оскільки позивач після набуття статусу учасника бойових дій починаючи з 2015 р. по рік звільнення мав право на одержання щорічно додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів, як одну з пільг, що гарантується державою учасникам бойових дій.

28.01.2020 р. ухвалою Одеський окружний адміністративний суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), та встановив відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

17.02.2020 р. від представника відповідача військова частина НОМЕР_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якій просив у задоволенні позову відмовити з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

В обґрунтування відзиву представник відповідача зазначив, що позивач не перебував у списках особового складу військової частини НОМЕР_2 , жодного обов`язку на виплату грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки за 2015-2018 роки, виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення 19.11.2018 р. у розмірі 27 971,44 грн. у командира військової частини НОМЕР_2 не було, а тому стягнення саме з військової частини НОМЕР_2 , як самостійної юридичної особи на користь позивача грошову компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки за 2015-2018 роки, виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення 19.11.2018 р. є безпідставною вимогою.

18.08.2020 р. від представника відповідача військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якій просив у задоволенні позову відмовити з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

В обґрунтування відзиву представник відповідача зазначив, що зважаючи на той факт , що основні щорічні відпустки надаються в обов`язковому порядку за графіком, що передбачено діючим законодавством, а додаткові відпустки надаються за бажанням особи адже це право яким людина може або скористатися або ні. Так компенсація за невикористані дні щорічної додаткової відпустки може бути виплачена у разі звернення особи з відповідною заявою.

04.03.2020 р. від позивача надійшли заперечення на відзив в якому він зазначив, що при виключенні його зі списків особового складу, відповідач протиправно не провів з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані у 2015-2018 роках календарні дні додаткової відпустки.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Справу суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та дослідивши письмові докази, якими вони обґрунтовуються, суд робить висновок, що адміністративний позов належить до задоволення . Свій висновок суд вмотивовує наступним чином.

ІІІ. Обставини, встановлені судом
Так, суд встановив, що позивач проходив військову службу к Командуванні Військово-Морських Сил Збройних Сил України, при цьому на грошовому забезпеченні знаходився при військовій частині НОМЕР_2 , в якій нараховувалось та виплачувалось грошове забезпечення до дня звільнення з військової служби.

Наказом командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України від 12.11.2018 р. № 250 його звільнено з військової служби у запас, що підтверджується витягом із наказу Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_1 ) від 19.11.2018 №227.

Позивач зазначив, що під час звільнення з військової служби в наказі Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України не було враховано те, що у відповідності до абзацу 3 п.14 ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у рік звільнення військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні додаткової відпустки.

11.12.2019 р. позивач з заявою звернувся до військової частини НОМЕР_1 з питання нарахування та виплати зазначеної грошової компенсації за дні додаткової відпустки, які належали йому упродовж 2015-2018 років.

27.12.2019 р. Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України листом за № 154/111/5430 листом повідомило позивача, що керуючись п.12 ч.1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та абзацу 3 ч.14 ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» фактично визнали його право про нарахування та виплату грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, але при цьому зазначено, що позивач не / військовослужбовцем Збройних Сил України і на нього не розповсюджується дія абзацу 3 ч.14 ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо виплати грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки.

Надаючи належну правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

ІV Джерела права та висновки суду.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з Законом України Про відпустки від 05 листопада 1996 року №504/96-ВР установлюються такі види відпусток: щорічні відпустки та основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до статті 16-2 Закону України Про відпустки від 05 листопада 1996 року №504/96-ВР додаткова відпустка окремим категоріям громадян та постраждалим учасникам Революції Гідності, учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, особам, реабілітованим відповідно до Закону України Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Статтею 5 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту від 22 жовтня 1993 року №3551-XII, зазначено, що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Статтею 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту від 22 жовтня 1993 року №3551-XII, зазначено, що учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги: використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Відповідно п. 8 ст. 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20 грудня 1991 року №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України Про відпустки. Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

У разі якщо Законом України Про відпустки або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

Абзацом 3 пункту 14 ст. 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей зазначено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

В особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів (п. 17 ст. 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей).

В особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець (п. 18 ст. 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей).

Надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 статті 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

У разі ненадання військовослужбовцям щорічних основних відпусток у зв`язку з настанням періодів, передбачених пунктами 17 і 18 статті 10-1, такі відпустки надаються у наступному році. У такому разі дозволяється за бажанням військовослужбовців об`єднувати щорічні основні відпустки за два роки, але при цьому загальна тривалість об`єднаної відпустки не може перевищувати 90 календарних днів.

Суд встановив, що на момент звільнення позивача, відповідач протиправно не нарахував та не виплатив грошову компенсацію за фактично не використанні календарні дні додаткової відпустки, передбачену п.12. ч.1 ст.12 Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та ст..16-2 Законом України «Про відпустки» позивачу як учаснику бойових дій за період з 2015-2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, а саме 19.11.2018 р.

Також суд, встановив, що відповідно до розрахунку можливої компенсації за невикористані дні додаткової відпустки позивачу складає, 27551,87 грн, що підтверджується розрахунком відповідача військової частини НОМЕР_2 від 22.01.2020 р.

Отже, позивач маючи статус учасника бойових дій за період з 2015 по 2018 роки включно, проходячи військову службу, фактично не використав свого права на додаткову відпустку, передбачену п.12. ч.1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та ст..16-2 Закону України «Про відпустки» та в результаті порушення відповідачем вимог визначених абзацом 3 п.14 ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо повного розрахунку у рік звільнення з військовослужбовцями за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, позивач не отримав грошову компенсацію за вказаний період.

Таким чином, спірні правовідносини щодо отримання грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки у зв`язку із звільненням позивача виникли в особливий період.

Отже, позивачу, якій не використав щорічну додаткову відпустку, при його звільненні відповідач повинен був нарахувати та виплатити компенсацію за невикористану відпустку.

Крім того, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до ч.3 ст.291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

У рішенні Верховного Суду від 16.06.2019 року по справі №620/4218/18 (зразкова справа) зазначено, що ознаками типової справи є:

- позивач, фізична особа: учасник бойових дій, звільнений з військової служби; - відповідач, суб`єкт владних повноважень: військова частина, на якій позивач перебував на забезпечені; -підстави спору: а) фактичні відносини, які виникли між учасником бойових дій і військовою частиною щодо проходження ним публічної (військової) служби, ненарахування та невиплати грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій; б) нормативні - норми права, які регулюють відносини між позивачем і відповідачем щодо проходження публічної (військової) служби, набуття статусу учасника бойових дій, нарахування та виплати грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій; - предмет спору: а) протиправна бездіяльність військової частини щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації при звільнені за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п.12 ч.1 ст.12 Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту в період визначений підпунктами 17-18 ст.101 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Висновки Верховного Суду у цій зразковій справі підлягають застосуванню в адміністративних справах щодо звернення до суду осіб, звільнених з військової служби, яким було відмовлено у виплаті грошової компенсації при звільнені за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п.12 ч.1 ст.12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту в період визначений підпунктами 17-18 ст.101 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Верховний Суд у рішенні від 16.06.2019 року по справі №620/4218/18 зазначив, що відповідно до ч. 14 ст. 101 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, зокрема, військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей. Норми Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації. Таким чином, на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу, відповідачем протиправно не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п.12 ч.1 ст.12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту з 2015 року по 2018 рік.

Велика Палата Верховного Суду постановою від 21.08.2019 року залишила без змін рішення Верховного Суду від 16.06.2019 року по зразковій справі №620/4218/18.

Щодо посилання відповідача військової частини НОМЕР_1 у відзиві на ту обставину, що позивач у відповідності до ч.5 ст.122 КАС пропустив строк звернення до суду, суд зазначає наступне.

Згідно з ч.5 ст.122 КАС України, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина третя статті 122 КАС України).

Так, спеціальним законодавством прямо не врегульовано питання строків звернення до суду у зв`язку з порушенням відповідачем законодавства про оплату праці (виплату грошового забезпечення), однак за змістом пункту 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260 грошова компенсація виплачується за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки. Отже, право на отримання таких виплат не обмежується жодним строком.

Так, суд відхиляє твердження відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду, оскільки стягнення сум компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій не обмежені позовною давністю. На час відпустки, яка хоча і непов`язана з виконанням службових обов`язків, за особою зберігається заробітна плата (грошове забезпечення), такі виплати включаються до фонду заробітної плати і є невід`ємною його частиною. Це ж саме стосується і компенсації при звільненні за невикористані дні відпустки.

Аналогічний висновок, зроблено Великою Палатою Верховного Суду під час розгляду зразкової справи №620/4218/18 у постанові 21.08.2019 р.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Згідно з ч.2 статті 77 КАС України: « В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача».

Враховуючи викладене вище, суд робить висновок, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та належать до задоволення.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору в порядку п.13 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» оскільки являється учасником бойових дій, питання про їх розподіл судом не вирішується.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 2,77,139, 244-246 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:
1. Адміністративний позов задовольнити.

2.Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) щодо не включення до наказу Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України від 19.11.2018 року №227 пункт стосовно нарахування та виплати ОСОБА_1 військовою частиною НОМЕР_2 грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки за 2015-2018 роки, виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення 19 листопада 2018 року, у розмірі 27971,44 (двадцять сім тисяч дев`ятсот сімдесят одна грн. 44 коп.).

3. Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) виплатити ОСОБА_1 грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки за 2015-2018 роки, виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення 19 листопада 2018 року, у розмірі 27971,44 (двадцять сім тисяч дев`ятсот сімдесят одна грн. 44 коп.).

4. Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду подається протягом тридцяти днів. Якщо розглянуто справу в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до п.15.5 ч.1 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України через Одеський окружний адміністративний суд до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

5. Позивач- ОСОБА_1 адреса реєстрації: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_4

Відповідачі:
Військова частина НОМЕР_1 адреса: АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ НОМЕР_3 .

Військова частина НОМЕР_2 адреса: АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ НОМЕР_5 .

Суддя О.Я. Бойко

.