Справа № 160/1907/20
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2020-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2020 року Справа № 160/1907/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Луніної О.С., розглянувши в порядку спрощеного провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач), в якій позивач просить:
визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови в призначенні та зарахуванні стажу для призначення пенсії за період роботи з 01.01.1993 року по 31.12.2000 року в ТОВ «Мальвіна»;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області вчинити певні дії, а саме врахувати в загальний страховий стаж для призначення пенсії за віком страховий стаж за період роботи з 01.01.1993 року по 31.12.2000 року в ТОВ «Мальвіна» і призначити пенсію позивачу відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсію за віком, у зв`язку з досягненням віку 60 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2019 року по 31 грудня не менше 26 років.
Позов мотивовано тим, що відповідачем протиправно не враховану до стажу позивача, період його роботи в ТОВ «Мальвіна» з 01.01.1993 року по 31.12.2000 року, оскільки позивач надав інші документи замість трудової книжки, які підтверджують його страховий стаж за вказаний період в ТОВ «Мальвіна».
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.02.2020 року відкрито провадження в адміністративній справі №160/1907/20 та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Розгляд справи призначено на 05.03.2020 року
04.03.2020 року судом отримано відзив ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначає, що розглянувши усі наявні документи стаж позивача склав 18 років 9 місяців 17 днів. Період роботи з 01.01.1993 року по 31.12.1998 року не зараховано до страхового стажу, оскільки відомості про роботу у цей період відсутні (трудова книжка відсутня, інших документів, що підтверджують стаж не надано, про свідків не повідомлено). Відмови у зарахуванні спірного періоду роботи не було, у зв`язку з відсутністю інформації про роботу у даний період.
У судовому засіданні 05.03.2020 року за участю позивача, розгляд справи відкладено до 12.03.2020 року.
В судове засідання 12.03.2020 року сторони не з`явились, про дату,, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. Від позивача надійшло клопотання, в якому він просить розглянути справу в порядку письмового провадження. Від представника відповідача надійшло клопотання про перенесення розгляду справи на іншу дату.
За приписами ч. 1 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
У відповідності до вимог ст.ст. 205, 243 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу у порядку письмового провадження.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 21.10.2019 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії.
У призначенні пенсії за вказаною заявою позивачу відмовлено з огляду на відсутність необхідного страхового стажу.
Не погодившись з відмовою у нарахуванні пенсії, позивач звернувся до суду з позовом.
Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.
Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» закріплено право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг. Так, відповідно до пункту 1 частини першої цієї статті право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років.
Згідно з ч.ч. 1 та 2 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно з ч. 4 ст. 21 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до страхового стажу прирівнюється трудовий стаж, набутий працівником за час роботи на умовах трудового договору (контракту) до набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» (до 01.01.2001), а також періоди, починаючи з 1 січня 2016 року, протягом яких особа не підлягала страхуванню за цим Законом, але нею або роботодавцем за неї сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
До набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» питання пенсійного забезпечення, в тому числі й порядок обчислення стажу для призначення пенсій, регулювалися Законом України «Про пенсійне забезпечення» .
Відповідно до ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. Разом з тим, до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.
Статтею ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 року № 637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Згідно з п.п. 1 та 2 вказаного Порядку за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Пунктом 3 Порядку визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Як встановлено з матеріалів справи, при призначенні пенсії позивачу до страхового стажу зараховано 18 років 9 місяців 17 днів. Натомість, спірним є зарахування до страхового стажу періоду роботи з 01.01.1993 по 31.12.1998 в ТОВ «Мальвіна».
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що трудова книжка у позивача відсутня (довідка по кримінальній справі № 55041950).
До органу ПФУ позивачем надано: довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, заяву про призначення пенсії, паспорт, військовий квиток, диплом (свідоцтво, атестат) про навчання, довідка з ДПІ про облік як суб`єкта підприємницької діяльності, документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим Кабінетом Міністрів України від 12.08.93 № 637: № 137, № 507, № 300582, № 1246, № Б-2679.
Так, позивач, обгрунтовуючи наявність стажу у ТОВ «Мальвіна» за період 01.01.1993 по 31.12.1998 надав до суду копії наступних документів: облікову картку члена профспілки робітників торгівлі та громадського харчування організації орендарів підприємство «Мальвіна» від 02 березня 1993 року, довідки № 8467211, довідки про заробітну плату та інші доходи від 10.10.1997 року, довідки № 642018 від 15.05.1993 року.
При цьому, як вбачається з переліку наданих до пенсійного фонду документів про стаж, вказані документи позивачем до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області під час звернення із заявою про призначення пенсії не надавались.
Враховуючи вище викладені обставини, суд дійшов висновку, що відповідачем здійснено розрахунок страхового стажу позивача для призначення пенсії у відповідності до наданих позивачем документів. Будь-які докази подання відповідачу документів, що були надані до суду відсутні. Крім того, позивачем не повідомлено орган ПФУ про наявність свідків, які можуть підтвердити його стаж роботи в ТОВ « ОСОБА_2 ».
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів ч.2 ст.2 КАС України, якою визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суду перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо.
Згідно ч.1 та 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
З урахуванням принципу змагальності, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі (ст.9 КАС України), положення Кодексу адміністративного судочинства України передбачають не лише обов`язок суб`єкта владних повноважень (відповідача у справі) щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності (ч.2 ст.77 КАС України), але й обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч.1 ст.77 КАС України).
З огляду на зазначене, суд дійшов до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Оскільки в задоволенні адміністративного позову відмовлено, суд не вирішує питання про понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору
Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 242-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Луніна