Справа № 200/14390/19-а
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2020-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2020 року справа №200/14390/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Блохіна А.А.

Ястребової Л.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Дніпро-Контракт" на рішення Донецького окружного адміністративного суду (суддя - Бабаш Г.П.) від 29 січня 2020 року (повний текст рішення складений 29 січня 2020 року) у справі №200/14390/19-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Дніпро-Контракт" до Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) в особі керівника Кудрінського Михайла Сергійовича, старшого державного виконавця Пахомової Аліни Миколаївни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Державне підприємство "Вугільна компанія "Краснолиманська" про визнання протиправними постанов та їх скасування, визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) в особі керівника Кудрінського Михайла Сергійовича, старшого державного виконавця Пахомової Аліни Миколаївни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Державне підприємство "Вугільна компанія "Краснолиманська" про визнання протиправною бездіяльність, що полягає у невиконанні вимог ч. 3 ст. 4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" та п. 7 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників; зобов`язання вчинити дії передбачені ст. 4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" та п. 7 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників; визнання протиправними рішення прийняті шляхом винесення постанов від 12.07.2019 року: про приєднання виконавчого провадження №59525781 до зведеного виконавчого провадження №38688807; про зупинення вчинення виконавчих дій по виконавчому провадженню №59525781 за підставами п. 12 ч. 1 ст. 34 та ст.. 35 Закону України "Про виконавче провадження" та скасувати ці постанови; зобов`язання зупинити вчинення виконавчих дій по виконавчому провадженню №59525781, шляхом винесення постанови за підставами п.9 ч.1 ст.34 та ч.3 ст.35 Закону України "Про виконавче провадження".

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 29 січня 2020 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення яким задовольнити позов в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Позивач зазначив, що суд першої інстанції застосував дві норми ст.4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», а саме ч.2 та ч.3 у сукупності, як пов`язані між собою норми права. В той же час, як ці норми є самостійними з різними диспозиціями і гіпотезами. Позивач вважає, що до спірних правовідносин слід застосувати практику Касаційного господарського суду у складі Верховного суду у постановах від 12.03.2018 року у справі №908/2671/13, від 12.08.2019 року у справі №905/2986/16, у яких висловлена позиція про те, що зміст норми, закріпленої у ч.2 ст. 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» у системному зв`язку із змістом норми, закріпленої у ч.3 цієї статті, дозволяє дійти висновку про те, що встановлення державним виконавцем факту наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до п.п.2-4,9, ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» та сплив шестимісячного з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження є окремими та самостійними підставами для переходу до процедури виконання рішення за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішення суду.

Товариством з обмеженою відповідальністю Фірма "Дніпро-Контракт" на адресу суду надіслано клопотання про відкладення розгляду справи у задоволені якого відмовлено з огляду на приписи ст. 313 КАС України та скорочений термін розгляду справи, встановлений ст.287 КАС України.

Відповідачем на адресу суду апеляційної інстанції надіслано клопотання про розгляд справи за його відсутністю.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що Державне підприємство «Вугільна компанія «Краснолиманська» зареєстровано в якості юридичної особи, .

Постановою державного виконавця Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Пахомовою Аліною Миколаївною 12 липня 2019 року відкрито виконавче провадження ВП №59525781 за виконавчим документом №905/2409/18 від 14.05.2019 року про стягнення з ДП «ВК «Краснолиманська» на користь ТОВ «фірма «Дніпро-Контракт» борг у сумі 639243,39 грн.

Постановою старшого державного виконавця Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Пахомовою Аліною Миколаївною від 12.07.2019 року приєднано виконавче провадження №59525781 до зведеного виконавчого провадження №38688807 на підставі ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження».

Також 12.07.2019 року старшим державним виконавцем Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Пахомовою Аліною Миколаївною винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій виконавчого провадження №59525781 на підставі п.12 ч.1 ст.34 Закону України «Про виконавче провадження».

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України "Про виконавче провадження" від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).

Статтею 1 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Тобто, в силу приписів ст. 19 Конституції України, ст. 1 Закону № 1404-VIII державний виконавець повинен вчиняти виконавчі дії не лише з дотриманням Закону України "Про виконавче провадження", а й відповідно до інших законів, які є обов`язковими при вчиненні ним тих чи інших виконавчих дій, що є гарантією належного виконання виконавцем своїх обов`язків і недопущення порушення прав сторін виконавчого провадження.

Частиною першою статті 13 Закону № 1404-VIII визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 1 статті 18 Закону № 1404-VIII встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Особливості виконання кількох рішень у разі надходження на виконання кількох виконавчих документів щодо одного боржника визначені статтею 30 Закону № 1404-VIII, за приписами якої виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження щодо такого боржника, у рамках зведеного виконавчого провадження.

Згідно п.14 р.3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затв. наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року N 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року N 2832/5) зареєстр. в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016р. за N 1302/29432, у разі якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об`єднуються у зведене виконавче провадження та виконуються державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження. Про об`єднання виконавчих проваджень у зведене державний виконавець виносить постанову.

У разі відкриття виконавчого провадження щодо боржника, стосовно якого здійснюється зведене виконавче провадження, воно приєднується до зведеного виконавчого провадження, про що державним виконавцем виноситься постанова.

Постанови про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження та про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження виносяться не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження щодо боржника, стосовно якого здійснюється виконавче провадження (зведене виконавче провадження).

Наявність або відсутність іншого виконавчого провадження чи зведеного виконавчого провадження щодо одного й того самого боржника державний виконавець перевіряє за даними автоматизованої системи виконавчого провадження при відкритті виконавчого провадження.

В матеріалах справи міститься довідка відповідача, згідно якої в провадженні перебуває зведене виконавче провадження №38688807 про стягнення з ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» заборгованості на користь фізичних та юридичних осіб. До складу зведеного виконавчого провадження станом на 17.01.2020 року входить 53 виконавчих проваджень на загальну суму 69587231,79 грн.

Колегія суддів вважає, що статтею 30 Закону № 1404-VIII встановлені особливості виконання кількох рішень у разі надходження на виконання кількох виконавчих документів щодо одного боржника незалежно від того чи є боржник державним підприємством.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про те, що відповідачем правомірно було прийнято постанову від 12.07.2019р. про приєднання виконавчого провадження №59525781 до зведеного виконавчого провадження №38688807.

Постанова від 12.07.2019 року про зупинення виконавчих дій винесена відповідачем на підставі п.12 ч.1 ст.34, ст.35 Закону України «Про виконавче провадження».

Як встановлено судом та не оспорюється сторонами, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 10.05.2018 року №358-р «Про затвердження переліку об`єктів великої приватизації державної власності, що підлягають приватизації у 2018 році» Державне підприємство «Краснолиманська» включено до переліку об`єктів великої приватизації, що підлягають приватизації.

Наказом Фонду державного майна України від 08.06.2018 року №762 прийнято рішення про приватизацію позивача шляхом продажу єдиного майнового комплексу на аукціоні з урахуванням постанови КМУ від 08.04.2013 року №238 «Про затвердження Порядку проведення аукціону та інвестиційного конкурсу з продажу єдиних майнових комплексів, пакетів акцій що належать державі у статутному капіталі акціонерних товариств, утворених у процесі приватизації чи корпоратизації державних підприємств».

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16 січня 2019 р. N 36-р продовжено приватизацію об`єктів державної власності, включених до переліку, рішення про приватизацію яких були прийняті в 2018 році.

Порядок зупинення вчинення виконавчих дій визначено статтею 34 Закону № 1404-VIII, відповідно до пункту 12 частини 1 якої виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі включення державних підприємств або пакетів акцій (часток) господарських товариств до переліку об`єктів малої або великої приватизації, що підлягають приватизації.

Наведені зміни були внесені в статтю 34 Закону № 1404-VIII Законом України «Про приватизацію державного і комунального майна» від 18.01.2018 р. N 2269-VIII (далі Закон N2269-VIII).

Частиною 1 статті 3 Закону N 2269-VIII визначено, що законодавство України про приватизацію складається з цього Закону, інших законодавчих актів. Галузеві особливості приватизації об`єктів державної власності можуть встановлюватися виключно законами.

Особливості приватизації державного майна вугледобувних підприємств та особливості їх діяльності у післяприватизаційний період визначені Законом України від 12 квітня 2012 року №4650-VI «Про особливості приватизації вугледобувних підприємств» (далі - Закон України № 4650-VI).

У відповідності до вимог статті 3 цього Закону приватизація вугледобувних підприємств здійснюється відповідно до законодавства з питань приватизації з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України № 4650-VI особливими умовами приватизації вугледобувних підприємств є, зокрема, встановлення на строк до трьох років з моменту завершення приватизації мораторію на застосування процедури примусової реалізації майна об`єктів приватизації шляхом зупинення виконавчого провадження та мораторію на порушення справ про банкрутство вугледобувних підприємств, які поширюються лише на борги, що утворилися на момент завершення приватизації. Мораторій не застосовується щодо рішень про виплату заробітної плати, вихідної допомоги, інших виплат (компенсацій), що належать працівнику у зв`язку з трудовими відносинами, відшкодування матеріальної (майнової) шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, стягнення аліментів та рішень про стягнення заборгованості із сплати внесків до фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування і заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів Пенсійного фонду України, а також щодо рішень про стягнення заборгованості за електричну енергію і послуги з її передачі та розподілу.

Відповідно до статті 13 цього Закону з метою недопущення банкрутства вугледобувних підприємств і збереження сировинної бази металургійного та енергетичного комплексів з моменту прийняття рішення про приватизацію підприємства до моменту завершення приватизації встановлюються мораторій на застосування процедури примусової реалізації майна об`єктів приватизації шляхом зупинення виконавчого провадження та мораторій на порушення справ про банкрутство вугледобувних підприємств.

За приписами частини 2 цієї статті на строк до трьох років з моменту завершення приватизації встановлюються мораторій на застосування процедури примусової реалізації майна об`єктів приватизації шляхом зупинення виконавчого провадження та мораторій на порушення справ про банкрутство вугледобувних підприємств, які поширюються лише на борги, що утворилися на момент завершення приватизації.

Аналіз наведених норм у сукупності дозволяє дійти висновку про те, що для вугледобувних підприємств Законом України № 4650-VI визначено особливі умови приватизації, зокрема, шляхом встановлення відповідного мораторію під час виконавчого провадження.

В той же час, наведеним Законом не передбачено зупинення вчинення виконавчих дій у разі включення вугледобувних підприємств до переліку об`єктів малої або великої приватизації, що підлягають приватизації.

Колегія суддів вважає, що положення пункту 12 частини 1 статті 34 Закону № 1404-VIII слід застосовувати з урахуванням особливостей приватизації вугледобувних підприємств, встановлених Законом України № 4650-VI, а тому лише факт включення позивача до переліку об`єктів малої або великої приватизації, що підлягають приватизації, не є підставою для зупинення виконавчого провадження.

В силу приписів статті 19 Конституції України, статті 1 Закону № 1404-VIII державний виконавець повинен вчиняти виконавчі дії не лише з дотриманням Закону України "Про виконавче провадження", а й відповідно до інших законів, які є обов`язковими при вчиненні ним тих чи інших виконавчих дій, що є гарантією належного виконання виконавцем своїх обов`язків і недопущення порушення прав сторін виконавчого провадження.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення є обов`язковими до виконання на усій території України.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 N 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 N 11-рп/2012).

Європейський суд з прав людини також неодноразово зазначав, що стадія виконання судового рішення є частиною правосуддя (рішення у справах "Півень проти України" від 29.06.2004р. заява N56849/00, "Горнсбі проти Греції" від 19.03.97р.).

Існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов`язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для "законного сподівання" на виплату такої заборгованості і становить "майно" цієї особи у зазначеній ст. 1 Першого протоколу (рішення Європейського суду з прав людини від 06.10.2011 у справі "Агрокомплекс проти України").

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що відповідачем безпідставно було винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій від 12.07.2019р., а тому судом першої інстанції помилково відмовлено у задоволенні позову в цій частині.

Щодо вимог позивача про визнання протиправною бездіяльність керівника Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Кудрінського М.С., що полягає у невиконанні вимог ч. 3 ст. 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та п. 7 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників та зобов`язання відповідача зупинити вчинення виконавчих дій по виконавчому провадженню шляхом винесення постанови за підставами п.9 ч.1 ст.34 та ч.3 ст.35 Закону України «Про виконавче провадження», колегія суддів зазначає наступне.

З 01.01.2013р. набрав чинності Закон України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" (далі - Закон N 4901-VI), яким затверджено порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону N 4901-VI держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

Згідно з частиною другою статті 4 Закону N 4901-VI у разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Частиною третьою статті 4 Закону N 4901-VI визначено, що протягом десяти днів з дня встановлення державним виконавцем факту наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до пунктів 2 - 4, 9 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження", крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, але не пізніше строку, встановленого частиною другою цієї статті, керівник відповідного органу державної виконавчої служби подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, про що повідомляє в установленому порядку стягувача.

За приписами пункту 7 Порядоку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників,затв.постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 р. N845 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30 січня 2013 р. N 45) ( далі Порядок N845), у разі наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу керівник органу державної виконавчої служби подає відповідно до Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" Казначейству протягом 10 днів з дня складення державним виконавцем відповідного акта оригінал виконавчого документа разом із супровідним листом та завірені належним чином державним виконавцем копії інших матеріалів виконавчого провадження.

Колегія суддів погоджується з доводами позивача про те, що підстави, передбачені частинами 2 та 3 статті 4 Закону N 4901-VI є окремими та самостійними підставами для переходу до процедури виконання рішення за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду, а саме:

- частина 2 статті 4 зазначеного Закону передбачає нічим необумовлений перехід до цієї процедури лише по факту спливу шестимісячного строку з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, тобто, після закінчення цього строку;

- частина 3 статті 4 вказаного Закону передбачає, що в разі встановлення державним виконавцем факту наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до пунктів 2 - 4, 9 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження", крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, керівник органу ДВС керівник органу ДВС протягом десяти днів з дня встановлення такого факту, але не пізніше, тобто, до, а не після, спливу шестимісячного строку з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, переходить до вказаної процедури.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про те, що головною умовою для початку процедури виконання рішення за нормами Закону N 4901-VI є сплив шестимісячного строку з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, суд апеляційної інстанції вважає помилковим.

Водночас, колегія суддів вважає, що вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльність, що полягає у невиконанні вимог ч. 3 ст. 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та п. 7 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників та зобов`язання відповідача зупинити вчинення виконавчих дій по виконавчому провадженню шляхом винесення постанови за підставами п.9 ч.1 ст.34 та ч.3 ст.35 Закону України «Про виконавче провадження», задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Як вбачається з аналізу частини 3 статті 4 Закону N 4901-VI та пункту 7 Порядку N 845 , на які посилається позивач, положення цих норм застосовуються у разі встановлення державним виконавцем факту наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до пунктів 2 - 4, 9 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження", крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій.

У спірних правовідносинах, постановою державного виконавця Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 12.07.2019 року відкрито виконавче провадження ВП №59525781 за виконавчим документом №905/2409/18 від 14.05.2019 року про стягнення з ДП «ВК «Краснолиманська» на користь ТОВ «Фірма «Дніпро-Контракт» борг у сумі 639 243,39 грн. та у той же день прийнято постанову про зупинення вчинення виконавчих дій. Тобто, державним виконавцем взагалі не розглядалось питання щодо наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.2 ст.2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

У рішенні по справі «Класс та інші проти Німеччини» Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального права, що є підставою для часткового скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 23, 33, 139, 292, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Дніпро-Контракт" на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі №200/14390/19-а - задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі №200/14390/19-а - скасувати в частині відмови у задоволені позовних вимог про визнання протиправним рішення, прийняте шляхом винесення постанови від 12.07.2019 року про зупинення вчинення виконавчих дій по виконавчому провадженню №59525781 та скасування постанови 12.07.2019 року про зупинення вчинення виконавчих дій по виконавчому провадженню №59525781.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Дніпро-Контракт" до Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) в особі керівника Кудрінського Михайла Сергійовича, старшого державного виконавця Пахомової Аліни Миколаївни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Державне підприємство "Вугільна компанія "Краснолиманська" про визнання протиправним рішення, прийняте шляхом винесення постанови від 12.07.2019 року про зупинення вчинення виконавчих дій по виконавчому провадженню №59525781 та скасування постанови 12.07.2019 року про зупинення вчинення виконавчих дій по виконавчому провадженню №59525781 - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати постанову державного виконавця Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Пахомової Аліни Миколаївни 12.07.2020 року про зупинення вчинення виконавчих дій виконавчого провадження №59525781 на підставі п.12 ч.1 ст.34 Закону України «Про виконавче провадження».

В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі №200/14390/19-а - залишити без змін.

Постанова у повному обсязі складена та підписана 24 березня 2020 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 24 березня 2020 року та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Т.Г. Гаврищук

Судді: А.А. Блохін

Л.В. Ястребова