Справа № 535/1031/16-а
Суддя: Чиркін С.М.
Дата ухвалення: 2020-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

23 березня 2020 року

Київ

справа №535/1031/16-а

касаційне провадження №К/9901/20377/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Чиркіна С.М.,

суддів: Тацій Л.В., Шарапи В.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Чутівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області на постанову Котелевського районного суду Полтавської області від 14.02.2017 (головуючий суддя: Мальцев С.О.) та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.03.2017 (головуючий суддя: Кононенко З.О., судді: Калиновський В.А., Калитка О.М.) у справі №535/1031/16-а за позовом ОСОБА_1 до Чутівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 або позивач) звернувся до суду з позовом до Чутівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області (далі - відповідач), в якому просив:

визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови позивачу у здійсненні зарахування до його страхового стажу періоду роботи у ДП «Тандем-М» з 01.11.2004 по 31.12.2004, з 01.04.2005 по 30.09.2005 та з 01.11.2005 по 31.12.2006 та відповідно у проведенні відповідного перерахунку пенсії з дня її призначення - 05.09.2016, з урахуванням збільшеного страхового стажу;

зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період його роботи у ДП «Тандем-М» з 01.11.2004 по 31.12.2004, з 01.04.2005 по 30.09.2005 та з 01.11.2005 по 31.12.2006 та провести відповідний перерахунок пенсії, починаючи з 05.09.2016, з урахуванням збільшеного страхового стажу.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у спірний період перебував у трудових відносинах з ДП «Тандем-М», що підтверджується записами в трудовій книжці, проте відповідач з посиланням на відсутність у системі персоніфікованого обліку відомостей про застраховану особу відмовив у зарахуванні цього періоду до страхового стажу ОСОБА_1 . Позивач наголошує, що він не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків. Внаслідок невиконання ДП «Тандем-М» обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Постановою Котелевського районного суду Полтавської області від 14.02.2017, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.03.2017, адміністративний позов задоволено.

Ухвалюючи рішення таке рішення, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що період роботи позивача в ДП «Тандем-М» підтверджується записами з трудової книжки, а тому такий безумовно підлягає зарахуванню до страхового стажу. Суди зазначили, що механізм державного соціального страхування передбачає відповідні державні гарантії реалізації застрахованими особами своїх конституційних прав, а тому позивач не може бути позбавлений права на отримання соціальних гарантій через те, що орган, відповідальний за повноту та своєчасність сплати страхових внесків своєчасно не вжив дієвих заходів, що призвело до порушення гарантованого державою права на отримання позивачем пенсії із солідарної системи з урахуванням страхового стажу. При цьому, застраховані особи самостійно, без сприяння державних органів, позбавлені можливості безпосередньо і оперативно впливати на повноту і своєчасність сплати роботодавцями страхових внесків.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, у якій з посиланням на порушення судами норм матеріального права просить суд касаційної інстанції скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Касаційна скарга обґрунтована тим, що спірний період трудового стажу позивача не може бути зараховано до страхового стажу, оскільки ДП «Тандем-М» не перераховувалися та не сплачувалися до органів пенсійного фонду страхові внески, відраховані із заробітної плати позивача.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22.05.2017 відкрито касаційне провадження у справі.

15.12.2017 розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03.10.2017 №2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", яким КАС України викладено в новій редакції.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" КАС України в редакції згаданого Закону передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2018 року цю справу передано на розгляд Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

В порядку статті 31 КАС України за результатами повторного автоматизованого розподілу від 19.07.2019 визначений новий склад суду.

Ухвалою Верховного Суду від 20.03.2020 справу прийнято до провадження та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження відповідно до статті 345 КАС України.

Позивач правом на подачу відзиву на касаційну скаргу не скористався.

Верховний Суд переглянув оскаржувані судові рішення у межах доводів касаційної скарги, з урахуванням вимог статті 341 КАС України з`ясував повноту фактичних обставин справи, встановлених судами, перевірив правильність застосування норм матеріального і процесуального права та дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач перебуває на обліку в Управлінні та отримує пенсію за віком на підставі Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV). Страховий стаж з якого обчислено пенсію становить 31 рік 8 місяців 24 дні.

У грудні 2016 року позивач звернувся до пенсійного органу із заявою, у якій просив зарахувати до його страхового стажу, з якого обчислюється розмір пенсії, період роботи в ДП «Тандем-М» з 01.11.2004 по 31.12.2004, з 01.04.2005 по 30.09.2005 та з 01.11.2005 по 31.12.2006, у зв`язку з чим здійснити перерахунок пенсії.

Рішенням Чутівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області від 07.12.2016 позивачу відмовлено в проведенні перерахунку пенсії із зарахуванням до страхового стажу вищевказані періоди роботи в ДП «Тандем-М» в зв`язку з тим, що дані системи персоніфікованого обліку не підтверджують набуття страхового стажу за згадані періоди роботи, так як не має позначки, що сплачено страхові внески.

Про зазначене рішення позивача повідомлено листом від 07.12.2016 №1256/05-19.

Вважаючи таке рішення протиправним та необґрунтованим, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, Верховний Суд виходить з такого.

Згідно приписів статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до статті 1 Закону №1058-IV страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 24 цього Закону страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною другою цієї ж норми передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно із статтею 20 Закону №1058-IV страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач у спірний період дійсно працював у ДП «Тандем-М», що підтверджується документально.

Також судами попередній інстанцій встановлено, що ДП «Тандем - М» подавало органам пенсійного фонду річні звіти про застрахованих осіб, в т.ч., і щодо ОСОБА_1 за 2004 - 2006 роки, з яких роботодавцем нараховувалися страхові внески відповідно до вимог чинного законодавства.

З індивідуальної відомості про застраховану особу ОСОБА_1 (облікова картка НОМЕР_1 ), наданої відділом персоніфікованого обліку інформаційних систем та мереж ПФУ, судами встановлено, що за наведені вище періоди страхові внески ДП «Тандем - М» не сплачені.

Верховний Суд зазначає, що страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

При цьому, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Колегія суддів зазначає, що, фактично, внаслідок невиконання ДП «Тандем - М» обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Отже, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії за період 2004 - 2006 роки не є підставою для позбавлення позивача права на перерахунок пенсії.

Таким чином, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для незарахування до страхового стажу періоду роботи ОСОБА_1 у ДП «Тандем - М».

Правова позиція щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладена Верховним Судому постановах від 27.03.2018 у справі №208/6680/16-а, від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а, від 20.03.2019 у справі №688/947/17, від 30.09.2019 у справі №414/736/17 та від 30.07.2019 у справі №373/2265/16-а.

За наведеного правового регулювання та встановлених у справі обставин, колегія суддів погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо наявності правових підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судами першої та апеляційної інстанцій. Касаційна скарга не містить інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені (наведені) в запереченнях на позов та апеляційній скарзі з урахуванням яких судами вже надана оцінка встановленим обставинам справи. Обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права касаційна скарга відповідача не містить.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України» та «Рябих проти Російської Федерації», у справі «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За правилами частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень, а тому підстави для їх скасування - відсутні.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Чутівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області залишити без задоволення.

Постанову Котелевського районного суду Полтавської області від 14.02.2017 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.03.2017 у справі №535/1031/16-а залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду: С. М. Чиркін

Л. В. Тацій

В. М. Шарапа