Справа № 235/5872/17
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2020-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

24 березня 2020 року

Київ

справа №235/5872/17

адміністративне провадження №К/9901/7952/20

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Тацій Л.В., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на судові рішення, постановлені за його заявою про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами, у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області в особі ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (далі - Ліквідаційна комісія), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - ГУ ПФУ) про визнання бездіяльності суб`єктів владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області ухвалою від 24 січня 2020 року відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 30 січня 2019 року та залишив це рішення в силі.

Перший апеляційний адміністративний суд постановою від 25 лютого 2020 року ухвалу суду першої інстанції залишив без змін.

ОСОБА_1 не погодився із цими судовими рішеннями і 18 березня 2020 року подав касаційну скаргу.

Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам процесуального закону, судді-доповідач приходить до висновку, що вказана скарга підлягає поверненню, виходячи з такого.

Як видно зі змісту касаційної скарги, ОСОБА_1 оскаржує судові рішення зазначені у частині другій статті 328 КАС. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина четверта статті 328 КАС).

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС у разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Доводи касаційної скарги на судові рішення, прийняті за заявою про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами, фактично зводяться до незгоди скаржника із судовими рішеннями, постановленими у справі по суті. Також скарга містить міркування скаржника щодо, на його думку, нелегітимності створення Верховного Суду та Красноармійського міськрайонного суду Донецької області. Також йдеться у скарзі про неправильну оцінку судами обставин, які ним зазначені як нововиявлені.

При цьому, як убачається з тексту касаційної скарги, скаржником не викладено підстав для касаційного оскарження судових рішень у даній справі, оскільки в ній не міститься посилань на допущене цим судом неправильне застосування норм матеріального чи порушення процесуального права. Такі підстави викладаються в касаційній скарзі з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням положень (пункту, частини, статті) закону або іншого нормативно-правового акта, який застосований (не застосований) цим судом при прийнятті відповідного рішення. Це дозволяє суду касаційної інстанції на виконання вимог статті 341 КАС України перевірити правильність застосування норм матеріального і процесуального права у конкретній справі.

Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, зокрема, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

У зв`язку з наведеним касаційна скарга підлягає поверненню на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом в ухвалах від 25 липня 2018 року у справі № 520/6958/16-а, від 17 серпня 2018 року у справі № 810/2180/18 та від 21 серпня 2018 року у справі № 815/523/18.

Суд касаційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що при подачі касаційної скарги слід дотримуватись вимог щодо її форми та змісту, визначених зокрема у пунктах 3-5 частини другої статті 330 КАС України: у касаційній скарзі зазначаються судові рішення, що оскаржуються; обґрунтування вимог особи, що подає касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права; вимоги особи, що подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції.

Крім того, касаційна скарга ОСОБА_1 містить образливі та зневажливі висловлювання, так, у тексті неодноразово використовуються такі висловлювання як: «юридична особа з назвою: Касаційний адміністративний суд Верховного Суду», «юридична особа з назвою «Верховний Суд», «юридична особа з назвою «Красноармійський міськрайонний суд Донецької області», «юридична особа з назвою «Перший апеляційний адміністративний суд», «діюча під виглядом судді», «особа, яка діє під виглядом судді», також в абзаці 6 шостої сторінки зазначено: «підозрюючи у співучасті, діючої під виглядом судді <…>, в кримінальному злочині, який має ознаки частини першої статті 109 Кримінального кодексу України - повалення конституційного ладу», в абзаці 10 цієї сторінки містяться особисті образи відносно працівника суду, в абзаці другому дев`ятої сторінки маються образливі висловлення щодо кваліфікації та фаховості судді. Аналогічні зневажливі висловлювання містяться і в абзацах 4, 5 одинадцятої сторінки, абзацах 1, 5, 6 чотирнадцятої сторінки, прохальній частині касаційної скарги.

Такі висловлювання дискредитують судові органи України та їх посадових осіб.

Разом із тим, відповідно до частини першої статті 45 КАС учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Застосування скаржником образливих висловлювань в тексті касаційної скарги, які дискредитують судові органи України та їх посадових осіб, суд розцінює, як зловживання процесуальними правами.

Згідно із частиною третьою статті 45 КАС якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Суд зазначає, що з метою уникнення дискредитації суду та суддів учасники процесу повинні утримуватися від дій, які виражають неповагу до суду чи судді.

Відтак, касаційна скарга підлягає поверненню скаржнику і у зв`язку з вищенаведеними обставинами.

Суд також вважає за необхідне відмітити, що згідно положень, які містяться в Рекомендаціях № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи, державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), застосовуючи підпункт «а» пункту 3 статті 35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі статтею 34, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на її подання. Для прикладу, Суд вказав на зловживання правом на подання заяви, коли заявник під час спілкування з ЄСПЛ вживав образливі, погрозливі або провокативні висловлювання проти уряду-відповідача, його представника, органів влади держави-відповідача, проти ЄСПЛ, його суддів, Секретаріату ЄСПЛ або його працівників (див. ухвали щодо прийнятності у справах «Ржегак проти Чеської Республіки» від 14 травня 2004 року, заява № 67208/01, «Дюрінже та Грандж проти Франції» від 4 лютого 2003 року, заяви № 61164/00 і № 18589/02, «Guntis Apinis проти Латвії» від 20 вересня 2011 року, заява № 46549/06).

Суд враховує позицію Європейського Суду з прав людини, згідно з якою право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг; такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі "Golder v. the United Kingdom" від 21 лютого 1975 року № 4451/70, пункт 57 рішення у справі "Ashingdane v. the United Kingdom" від 28 травня 1985 року № 8225/78, пункт 37 рішення у справі "Guerin v. France" від 29 липня 1998 року № 25201/94, пункт 96 рішення у справі "Krombach v. France" від 13 лютого 2001 року № 29731/96, пункти 53, 55 рішення у справі "Воловік проти України" від 06 грудня 2007 року № 15123/03, пункт 27 рішення у справі "Пелевін проти України" від 20 травня 2010 року № 24402/02, пункт 33 рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України" від 21 грудня 2010 року № 45783/05, ухвала щодо прийнятності заяви № 32671/02 у справі "Скорик проти України"); такі обмеження дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, що може змінюватися відповідно до потреб і ресурсів суспільства; держава вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі (рішення у справах "Osman v. The United Kingdom" від 28 жовтня 1998 року № 23452/94 та "Kreuz v. Poland" від 19 червня 2001 року № 28249/95); умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви; зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження у справах здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (пункт 48 рішення у справі "Levages Prestations Services v. France" від 23 жовтня 1996 року № 21920/93 та рішення у справі "Brualla Gomez de la Torre v. Spain" від 19 грудня 1997 року № 26737/95).

Повернення Верховним Судом касаційної скарги та надання заявнику права в межах розумних строків та при дотриманні всіх інших вимог процесуального закону на повторне звернення до Верховного Суду з такою скаргою, не є обмеженням доступу до суду (зокрема, що гарантовано пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України), та забезпечує практичну можливість реалізації права особи на суд у формі касаційного оскарження судового рішення учасником справи.

Керуючись статтями 45, 248, 332, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

ухвалив:

Відмовити у прийнятті касаційної скарги ОСОБА_1 на судові рішення, постановлені за його заявою про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами, у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області в особі ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання бездіяльності суб`єктів владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Повернути касаційну скаргу скаржнику.

Надіслати учасникам справи копію ухвали про повернення касаційної скарги.

Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права на повторне звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Л.В. Тацій