Справа № 580/753/20
Суддя: П.Г. Паламар
Дата ухвалення: 2020-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2020 року справа № 580/753/20

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Паламаря П.Г., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернулось Головне управління Пенсійного Фонду України в Черкаській області (18000, м. Черкаси, вул. Смілянська, 23) до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (01001, м. Київ, пр. Музейний, 2Д), в якому просить скасувати постанови державного виконавця про стягнення витрат виконавчого провадження та виконавчого збору від 10.02.2020 у ВП №61210697.

Позов мотивовано тим, що відповідно до статті 27 Закону України Про виконавче провадження від 02.06.2016 №1404-VIII виконавчий збір стягненню з позивача не підлягає. Крім того, виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, оскільки його виконання здійснено добровільно головним управлінням до відкриття виконавчого провадження службою ДВС.

Відповідач у встановлений судом термін відзив із запереченнями проти позову не надав.

Учасники справи у судове засідання не прибули, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до частини 3 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Оскільки всі учасники справи у судове засідання не з`явилися, то відповідно до частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив таке.

10 лютого 2020 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Вельган О.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №61210697 з виконання виконавчого листа №580/2819/19, виданого 06.02.2020 Черкаським окружним адміністративним судом, про зобов`язання Головного управління ПФУ у Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.03.2019 щодо здійснення перерахунку пенсії із зарахуванням з 01.04.2019 у зв`язку із збільшенням загального трудового стажу позивача періоду навчання на денному відділенні географічного факультету Сімферопольського державного університету імені Фрунзе з 01.09.1976 по 15.11.1979 та з 01.09.1980 по 08.06.1982.

В даній постанові встановлено термін виконання рішення суду протягом 10 робочих днів.

У той же день 10.02.2020 головний державний виконавець виніс постанову про стягнення виконавчого збору ВП №61210697, відповідно до якої стягнув з боржника ГУ ПФУ у Черкаській області виконавчий збір в сумі 18892 грн та постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження в сумі 163,30 грн.

Відповідно протоколу про перерахунки пенсії судом також встановлено, що на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду у справі №580/2819/19 яке 18.12.2019 набрало законної сили, позивачем 14.01.2020 ОСОБА_1 (стягувач у виконавчому провадженні) за період з 01.04.2019 проведено перерахунок пенсії.

При цьому, позивач направив відповідачу лист від 28.02.2020 за вих. №2300-0802-5/6064, у якому повідомляв, що за вище вказаним рішенням у справі №580/2819/19 ОСОБА_1 проведено перерахунок пенсії.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступних приписів законодавства (в редакції на час виникнення спірних відносин).

Статтею 1 Закону України Про виконавче провадження від 02.06.2016 р. № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Частиною 1 статті 18 Закону №1404-VIII передбачено, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 13 Закону №1404-VIII).

Відповідно до статті 27 Закону №1404-VIII, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Аналізуючи наведені положення суд дійшов висновку, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Останнє виконавець розпочинає на підставі виконавчого документа, відтак одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору та винести постанову про стягнення виконавчого збору.

Судом встановлено, що позивач (боржник у виконавчому провадженні №61210697) 28.02.2020 звернувся із листом до державного виконавця, в якому він вказав, що рішення суду виконано ще 14.01.2020, що підтверджується протоколом індивідуального перерахунку пенсії.

Суд зазначає, що відповідач не надав суду доказів вчинення будь-яких доказів щодо примусового виконання рішення суду.

Натомість позивачем до суду надані докази того, що рішення суду виконане добровільно.

Тобто, державним виконавцем не вчинялися дії щодо примусового виконання рішення суду, згідно ч. 1 ст. 13 Закону №1404-VIII.

Відповідно до аналізу положень Закону, обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору є примусове виконання судового рішення і вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень.

Аналогічний висновок, викладений Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 15.02.2018 року по справі № 910/1587/13.

Отже виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання рішення суду.

При цьому враховано, що позивачем на виконання рішення суду добровільно здійснено перерахунок пенсії, та беручи до уваги, суд дійшов висновку, що виконавчий збір щодо виконання рішення суду у справі № 580/2819/19 не підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області.

Щодо правомірності постанови про стягнення витрат виконавчого провадження суд зазначає, що відповідно до пункту 3 частини 1 статті 42 Закону №1404 кошти виконавчого провадження складаються зі стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Згідно з частиною 2 статті 42 Закону №1404, витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Абзацом 3 частини 3 статті 42 Закону №1404 передбачено, що розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

Відповідно до частини 4 статті 42 Закону №1404 на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення. Суд зазначає, що компетенція державного виконавця приймати постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження обумовлена статтею 42 Закону № 1404.

Відповідно до пункту 2 Розділу VІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (далі Інструкція № 512/5) витрати виконавчого провадження стягуються з боржника на підставі постанови виконавця про їх стягнення, у якій зазначаються види та суми витрат виконавчого провадження. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її прийняття. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження приймається на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1-4, 6, 7 і 9 частини 1 статті 37 Закону № 1404, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини 1 статті 39 Закону № 1404. У разі якщо під час закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа витрати виконавчого провадження не стягнуто, постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виділяється в окреме провадження і належить виконанню у порядку, встановленому Законом.

Тобто, стягнення витрат виконавчого провадження залежить від виконання державним виконавцем судового рішення за результатами стягнутих з боржника коштів. Враховуючи, що боржник виконав рішення в добровільному порядку, останній не повинен нести витрати виконавчого провадження.

З огляду на викладене, відповідач як суб`єкт владних повноважень, на якого ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов`язок щодо доказування правомірності своїх дій та рішень, довів суду правомірність своїх дій щодо винесення оскаржуваних постанов.

Враховуючи наведені обставини, дії позивача щодо виконання судового рішення вчинені до відкриття виконавчого провадження добровільно у повному обсязі, в результаті чого підстави для винесення постанови про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження відсутні, що є підставою для їх скасування.

Відповідно до ч. 2 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України під час задоволення позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Враховуючи, що позивачем є суб`єкт владних повноважень, позов задоволено повністю і позивачем не надано доказів понесення витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз, відсутні підстави для стягнення з відповідача судових витрат.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 72, 76, 90, 139, 194, 229, 241-246, 255, 271, 272, 287, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) ВП №61210697 від 10.02.2020 про стягнення виконавчого збору в сумі 18892 грн 00 коп.

Визнати протиправною та скасувати постанову відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) ВП №61210697 від 10.02.2020 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження в сумі 163 грн 30 коп.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду.

Суддя П.Г. Паламар