Справа № 640/23775/19
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2020-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2020 року м. Київ № 640/23775/19
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Мазур А.С., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу:
за позовомКиївського міського військового комісаріату
до третя особа Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Управління державної казначейської служби України у Шевченківському районі м.Києва
провизнання протиправними дій, скасування постанов

ВСТАНОВИВ:
До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся Київський міський військовий комісаріат із позовом до Управління ДВС Головного управління юстиції у м. Києві про визнання протиправною бездіяльності Управління ДВС Головного управління юстиції у м. Києві та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 18.11.2019 ВП №60605911 та постанови про стягнення витрат виконавчого провадження від 18.11.2019 ВП №60605911.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.12.2019 залишено позовну заяву без руху та надано строк на усунення недоліків.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.02.2020 відкрито спрощене позовне провадження у справі.

12.03.2020 суд на підставі ч. 3 ст. 194 Кодексу адміністративного судочинства України перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.06.2019 державним виконавцем Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження №60605911. Позивач зазначає, що станом на момент відкриття виконавчого провадження, останній не отримував копії судового рішення, у зв`язку з чим, був позбавлений процесуальної можливості на його оскарження, після отримання копії судового рішення, позивач скористався правом на апеляційне оскарження такого рішення про що було повідомлено відповідача, однак не дивлячись на це, відповідачем було винесено оскаржувані постанови.

Відповідач та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача правом на подання відзиву або письмових пояснень не скористалися, у зв`язку з чим, суд розглядає справу за наявними в ній матеріалами, у відповідності до вимог ч. 6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.06.2019 по справі №826/14650/18 позовні вимоги задоволено, визнано дії Київського міського військового комісаріату протиправними, які полягають: у не застосуванні п. 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» при обчисленні ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням з урахуванням 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня 2018 року; у внесенні до довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) для перерахунку пенсії з 1 січня 2018 року розміру посадового окладу заступника начальника штабу Командування сил підтримки Збройних Сил України, який не відповідає додатку 2 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 та пункту 1 наказу Міністерства оборони України від 01.03.2018 № 90; зобов`язано Київський міський військовий комісаріат (04112, м. Київ, вул. Т. Шамрила, 19, ідентифікаційний код 07774420) оформити довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) для перерахунку пенсії з 1 січня 2018 року з урахуванням: розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням виходячи з 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня 2018 року, та множення на відповідні тарифні коефіцієнти; розміру посадового окладу заступника начальника штабу Командування сил підтримки Збройних Сил України, який відповідає 59 тарифному розряду згідно додатку 2 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 та пункту 1 наказу Міністерства оборони України від 01.03.2018 № 90 та подати її встановленим порядком до пенсійного органу; визнано дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві протиправними, які полягають у зменшенні основного розміру пенсії ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) з 89 процентів грошового забезпечення, встановленого на час призначення пенсії з 9 листопада 2006 року згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» до 70 процентів грошового забезпечення, з якого здійснено перерахунок пенсії з 1 січня 2018 року; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (адреса: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16; ідентифікаційний код юридичної особи 42098368) вчинити дії щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) виходячи з основного розміру пенсії 89 процентів грошового забезпечення та з урахуванням довідки Київського міського військового комісаріату ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) для перерахунку пенсії з 1 січня 2018 року, здійснити виплату різниці між фактично отриманим та перерахованим розміром пенсійних виплат.

23.10.2019 на виконання постанови, Окружним адміністративним судом міста Києва видано виконавчий лист по справі №826/14650/19, який був пред`явлений стягувачем до примусового виконання.

08.11.2019 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №ВП 60605911.

18.11.2019 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві винесено постанову про стягнення виконавчого збору у сумі 16 692, 00 грн.

18.11.2019 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві винесено постанову про стягнення витрат виконавчого провадження у сумі 195, 30 грн.

21.11.2019 позивач звернувся до відповідача із листом вх. №4970, в якому зазначив, що рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.06.2019 по справі №826/14650/18 було оскаржено в апеляційному порядку, а відтак, виконавчий лист по справі від 23.10.2019 було видано помилково, у зв`язку з чим, просив закінчити виконавче провадження.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.01.2020 апеляційну скаргу Київського міського військового комісаріату залишено без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.06.2019 без змін.

Вважаючи постанови протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Розглядаючи адміністративну справу по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним Законом, що здійснює регулювання правовідносин, які склалися в процесі судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів є Закон України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02 червня 2016 року (далі - Закон №1404-VIII).

Відповідно до ст. 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою ст.5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення; за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом.

Пунктом 1 ч. 1 ст.3 Закону № 1404-VIII визначено, що підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з ч.1 ст.18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 27 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Крім того, системний аналіз положень статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» дає підстави вважати, що обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору є: фактичне виконання судового рішення; вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень.

Аналогічний висновок, викладений Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в Постанові від 15.02. 2018 по справі №910/1587/13.

Статтею 40 Закону 1404-VIII передбачено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору, зокрема у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.42 Закону №1404-VIII кошти виконавчого провадження складаються з: виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; авансового внеску стягувача; стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення. (ч. 4 ст. 42 Закону 1404-VIII).

Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 30.09.2016 №1302/29432 (далі - Інструкція), визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню.

Згідно з вимогами розділу VІ Інструкції постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виноситься на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених п.п. 1 - 4, 6, 7 і 9 ч. 1 ст. 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених п.п. 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 ч. 1 ст. 39 Закону.

Тобто, виконавчий збір стягується на підставі постанови, яка виноситься на стадії розподілу стягнутих з боржника сум або закінчення виконавчого провадження згідно ст.39 Закону в розмірі 10 % від суми, що фактично стягнута, повернута стягувачу або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

З вищевказаного вбачається, що виконавчий збір за своєю суттю є штрафною санкцією, яка застосовується до боржників за невиконання в добровільному порядку вимог виконавчих документів та як наслідок вчинення органом Державної виконавчої служби примусового виконання рішення.

Так, заходами примусового виконання рішень у розумінні ст. 10 Закону № 1404-VIII є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Таким чином, сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов`язує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання рішення суду.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду по справі № 320/3570/16-ц від 19.02.2019

З наявних матеріалів справи, не вбачається, що державним виконавцем були здійснені заходи, передбачені ст. 10 Закону № 1404-VIII , докази фактичного виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.06.2019 по справі №826/14650/18 відсутні. Крім того, державним виконавцем на вимогу суду не було надано ані матеріалів виконавчого провадження, ані відзиву по справі.

Крім того, виконавче провадження знаходиться на етапі виконання, відомостей щодо його закінчення в матеріалах справи також відсутні, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що постанова про стягнення виконавчого збору є передчасною та підлягає скасуванню.

Щодо правомірності оскаржуваної постанови про стягнення витрат виконавчого провадження від 18.11.2019 ВП №60605911, то суд зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 42 Закону № 1404-VIII кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Відповідно до частин другої, третьої вказаної статті витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

В аспекті спірних правовідносин та їхнього правового регулювання треба зауважити, що витратами виконавчого провадження є фактично понесені державним виконавцем витрати під час організації та проведення виконавчих дій (витрати на поштову кореспонденцію, друк документів тощо).

Водночас, суд зазначає, що стягненню витрат на виконавче провадження передує реальне виконання виконавчого документа, однак, у зв`язку з тим, що виконавче провадження ВП №60605911 перебуває на стадії виконання, то постанова про стягнення витрат виконавчого провадження від 18.11.2019 є передчасно та такою, що підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги про визнати протиправною бездіяльність Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві, то суд зазначає наступне.

Згідно ч.1, 3 ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби, а у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця - приватний виконавець.

Згідно ч.2-3 Закону Закону №1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувані постанови були винесені головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішення Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Маховою Діаною Анатоліївною у ВП №№60605911.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із ч. 2 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Так, предметом позовних вимог є, зокрема, визнання бездіяльності Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві, у той час, як позивачем фактично оскаржуються дії державного виконавця щодо винесення оскаржуваних постанов, а відтак, суд приходить до висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача буде визнання протиправними дій головного державного виконавця відділу примусового виконання рішення Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Махової Діани Анатоліївни щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 18.11.2019 у ВП №60605911 та постанови про стягнення витрат виконавчого провадження від 18.11.2019 у ВП №60605911.

Положеннями статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судові витрати розподілити згідно вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 9,14, 72-77, 90, 139, 229, 241-246, 250, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:
Позовні вимоги ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) задовольнити.

Визнати протиправними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішення Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Махової Діани Анатоліївни (03056, м. Київ, вул.. Виборзька, 32, ) щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 18.11.2019 у ВП №60605911 та постанови про стягнення витрат виконавчого провадження від 18.11.2019 у ВП №60605911.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві про стягнення виконавчого збору від 18.11.2019 у ВП №60605911.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві про стягнення витрат виконавчого провадження від 18.11.2019 у ВП №60605911.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення. з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України(в редакції Закону № 2147-VIII).

Суддя А.С. Мазур