Справа № 826/17772/18
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2020-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2020 року м. Київ № 826/17772/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Катющенка В.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до про Міністерства оборони України визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, у якому просить суд:

- визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги;

- зобов`язати Міністерство оборони України здійснити виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , згідно Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення інвалідності ІІ групи.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що після встановлення ІІ групи інвалідності, останній набув право на призначення і виплату одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 973, оскільки інвалідність позивача настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року. Проте, відповідач відмовив у призначенні одноразової грошової допомоги з підстав встановлення позивачеві інвалідності понад дворічний термін після встановлення ступеня втрати працездатності. На переконання позивача, указана відмова є безпідставною, що зумовило звернення останнього до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 07.11.2018 прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження в адміністративній справі № 826/17772/18 та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи.

22.11.2018 до суду від представника відповідача Грома А.В. надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого останній просить суд відмовити у задоволенні позову. Пояснив, що пунктом 4 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється. Зазначає, що аналогічні норми містить постанова Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, якою затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві. Зазначив, що позивачеві група інвалідності встановлена понад дворічний термін після встановлення ступеня працездатності, тому рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги є правомірним. Звернув увагу і на те, що допомога у зв`язку з встановленням 5 % втрати працездатності та ІІІ групи інвалідності виплачена позивачеві, а тому підстав для виплати одноразової грошової допомоги немає.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах України та у період з 14.01.2015 по 02.09.2015 приймав участь в антитерористичній операції.

У серпні 2015 року під час огляду МСЕК позивачеві було встановлено 5 % втрати працездатності без встановлення інвалідності внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби.

Відповідно до довідки МСЕК від 28.04.2016 серії 12 ААА № 329859 під час первинного огляду, ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з захистом Батьківщини, з 28.04.2016 по 01.05.2017.

У зв`язку з встановленням 5 % втрати працездатності без встановлення інвалідності внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, та у подальшому встановленням інвалідності ІІІ групи позивачеві була виплачена одноразова грошова допомога у розмірі 206700,00 грн.

Згідно довідки МСЕК від 24.05.2017 серії 12 ААА № 586803 під час повторного огляду, ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності внаслідок поранення (контузія, травма, каліцтво), пов`язаної з захистом Батьківщини, з 24.05.2017 по 01.06.2018.

При повторному огляді, відповідно до довідки МСЕК від 15.03.2018 серії 12 ААА № 933630, ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності, внаслідок поранення (контузія, травма, каліцтво), пов`язаної з захистом Батьківщини.

У зв`язку зі встановленням позивачеві другої групи інвалідності останній звернувся з відповідною заявою про виплату одноразової грошової допомоги.

Рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, викладеного в пункті 60 протоколу № 37 від 06.04.2018, позивачеві відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги на підставі пункту 4 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та пункту 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, якими передбачено, що у разі зміни групи інвалідності, доплата одноразової грошової допомоги здійснюється за умови, якщо зміна відбулася протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності. ОСОБА_1 групу інвалідності змінено понад дворічний термін після встановлення ступеня працездатності. Допомога у зв`язку з встановленням 5 % втрати працездатності та ІІІ групи інвалідності виплачена в сумі 206700,00 грн.

Не погодившись з рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з положеннями статті 41 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232-XII) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

За визначенням частини першої статті 16 Закону України від 20.12.1991 N 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон N 2011-XII) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Таким чином, Закон N 2011-XII пов`язує право на отримання одноразової допомоги з настанням певних обставин, а саме: у разі загибелі, у разі встановлення інвалідності, у разі встановлення ступеня втрати працездатності.

Частиною другою статті 16 Закону N 2011-XII визначено перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога, зокрема, за змістом пункту 7 отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності.

Одночасно частиною четвертою статті 16-3 Закону N 2011-XII передбачено, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Згідно з пунктом 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

З аналізу наведених норм, що діяли на час виникнення спірних правовідносин, вбачається, що законодавством України передбачено право військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі у випадку встановлення під час повторного огляду згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищої групи інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, за умови, що встановлення вищої групи інвалідності чи вищого ступеня втрати працездатності відбулось протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності.

Як вбачається зі змісту спірного рішення та позовної заяви, позивачеві за наслідками первинного огляду у серпні 2015 року встановлено 5 % втрати працездатності без встановлення інвалідності внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, а під час первинного огляду довідкою МСЕК від 28.04.2016 серії 12 ААА № 329859 встановлено третю групу інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з захистом Батьківщини, у зв`язку з чим, була виплачена допомога в сумі 206700,00 грн.

Зазначені обставини свідчать про те, що позивач скористався своїм правом на отримання одноразової допомоги у випадку часткової втрати працездатності та встановлення групи інвалідності, передбаченим статтею 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Матеріалами справи підтверджується, що другу групу інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузія, травма, каліцтво), пов`язаної з захистом Батьківщини, встановлено позивачеві 15.03.2018, тобто, після спливу дворічного терміну, передбаченого Законом N 2011-XII, після встановлення ступеня втрати працездатності (01.08.2015).

Таким чином, оскільки законодавство допускає можливість виплати грошової допомоги у разі встановлення військовослужбовцю вищої групи інвалідності чи вищого ступеня втрати працездатності, однак право на отримання такої допомоги обмежено дворічним строком з моменту її первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, а тому суд відхиляє доводи позивача, що він набув відповідне право, оскільки між встановленням 5 % втрати працездатності та встановленням ІІ групи інвалідності минуло більше двох років.

Суд звертає увагу, що редакція частини четвертої статті 16-3 Закону N 2011-XII як на час встановлення позивачу ступеня втрати працездатності, так і на час встановлення групи інвалідності, передбачає обмеження у виплаті різниці в розмірі одноразової допомоги дворічним терміном з моменту первинного встановлення або інвалідності, або ступеня втрати працездатності.

Враховуючи викладене у сукупності та зважаючи на те, що оскільки зміна підстав для призначення позивачу одноразової допомоги відбулась після спливу дворічного строку, визначеного частиною четвертою статті 16-3 Закону N 2011-XII та пункту 8 Порядку № 975, рішення відповідача щодо відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги позивачеві є правомірним.

Правова позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 20.02.2020 у справі № 806/714/18

Враховуючи викладене у сукупності, суд зазначає, що при прийнятті спірного рішення відповідач діяв в порядку, у спосіб та в межах наданих законом повноважень, а тому підстави для визнання протиправними дій та зобов`язання здійснити виплату одноразової грошової допомоги - відсутні.

Зважаючи, що вимога позивача про зобов`язання відповідача призначити та виплатити одноразову грошову допомогу є похідною, остання задоволенню не підлягає.

Згідно частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи наведене та встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 9, 14, 72 - 74, 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.П. Катющенко