Справа № 560/3905/19
Суддя: Шевчук О.П.
Дата ухвалення: 2020-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/3905/19
РІШЕННЯ

іменем України

17 березня 2020 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Шевчука О.П.

за участю:секретаря судового засідання Святецької М.В. позивача: ОСОБА_1 представника позивача: Дем`янова С.М. представника відповідача: Кундиловської М.М.
розглянувши адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного Управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправними дій та скасування податкових повідомлень-рішень № від 01.11.2018, № від 30.07.2019,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного Управління ДПС у Хмельницькій області в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № від 01.11.2018 про накладення штрафу за несвоєчасну сплату ПДВ в розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу в розмірі 19041,00 грн. та № від 30.07.2019 про накладення штрафу за несвоєчасну сплату ПДФО в розмір 5151,41 грн. Визнати протиправними дії контролюючого органу щодо нарахування пені за несвоєчасну сплату податку на додану вартість у сумі 75558,87 грн. та несвоєчасну сплату податку на доходи фізичних осіб у сумі 18670,81 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 07.08.2014 по справі № 822/3158/14 задоволено позов ДПІ у м. Хмельницькому щодо стягнення податкового боргу з ОСОБА_1 у сумі 120969,00 грн.

За результатами вжитих заходів, після погашення боргу позивачем, 29.03.2018 від Другого міського відділу Державної виконавчої служби на адресу ДПІ у м. Хмельницькому, надійшли кошти в сумі 120969,00 грн в рахунок погашення боргу ОСОБА_1 , однак, після такого погашення в картках платника податків ОСОБА_1 в автоматичному режимі податковим органом була нарахована пеня по ПДВ у сумі 75558, 87 грн та по ПДФО у сумі 18670,81 грн. Також, до позивача було застосовано штрафну санкцію за несвоєчасну сплату ПДВ в розмірі 20% погашеної суми податкового боргу в розмірі 19041,00 грн та винесено податкове повідомлення-рішення № від 01.11.20l8 року та застосовано штрафну санкцію за несвоєчасну сплату ПДФО в розмір 5151,41 грн згідно податкового повідомлення-рішення № від 30.07.2019.

Не погоджуючись з такими діями та податковими повідомленням-рішеннями відповідача позивач звернулась до суду за захистом своїх порушених прав, оскільки вважає, що заборгованість по податках належним чином погашена.

Ухвалою суду від 06.12.2019 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Від представника відповідача на адресу суду надійшов відзив 18.12.2019, в якому останній зазначив, що пеня та штрафна санкція з ПДФО та ПДВ виникли в результаті несвоєчасної сплати податкових зобов`язань, визначених контролюючим органом згідно акта перевірки від 09.12.2008 №11570/17-1/ НОМЕР_1 . Крім того, податкові повідомлення-рішення, винесені на підставі акта перевірки від 09.12.2008 № 11570/17-1/ НОМЕР_1 позивачем оскаржувались в судовому порядку, проте в позові фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 було відмовлено .

21.02.2018 надійшли кошти по ПДФО в сумі 2745,79 грн, 27.02.2018 - 117 520,68 грн, з них 29.03.2018 кошти в сумі 95205,00 грн були перераховані на інший рахунок. 29.03.2018 надійшли кошти по ПДВ в сумі 120969,00 грн в рахунок погашення податкового боргу ОСОБА_1 , за результатами вжитих заходів Другим міським відділом Державної виконавчої служби.

Відповідач зазначає, що нарахування пені розпочинається при нарахуванні суми грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов`язання, визначеного Кодексом (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження).

Таким чином, у ОСОБА_1 після погашення податкового боргу по ПДФО в сумі 25757,00 грн та по ПДВ в сумі 120969,00 грн в картках платника податків в автоматичному режимі нарахована пеня по ПДФО у сумі 18670,81 грн та по ПДВ у сумі 75558,87 грн.

Просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою суду від 20.01.2020 вирішено перейти із спрощеного позовного провадження до розгляду справи №560/3905/19 за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання.

На адресу суду 13.02.2020 надійшли письмові заперечення від відповідача, в яких він зазначає, що відповідно до вимог ст. 126 Податкового Кодексу, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання протягом строків, визначених Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу. До позивача застосовано штрафну санкцію за несвоєчасну сплату ПДВ в розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу в розмірі 19041,00 грн та штрафну санкцію за несвоєчасну сплату ПДФО в розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу в розмірі 5151,41 грн.

Зокрема, застосовано штрафну санкцію за несвоєчасну сплату ПДВ в розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу в розмірі 19 041 грн ( ППР від 01.11.2018 № ): податковий борг в сумі 62450 грн. х 20% = 12490 грн; податковий борг в сумі 1530 грн. х 20% = 306 грн; податковий борг в сумі 31225 грн. х 20% = 6245 грн;

Також до позивача застосовано штрафну санкцію за несвоєчасну сплату ПДФО в розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу в розмірі 5151,41 грн (ППР від 30.07.2019 № ) податковий борг в сумі 25757 грн. х 20% = 5151,40 грн.

Враховуючи наведене вище, відповідач вважає, що податковим органом було правомірно нараховано штрафні санкції та винесено податкові повідомлення-рішення.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали просили їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечила щодо їх задоволення, просила відмовити в позові в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши позовну заяву, відзив на позов, а також оцінивши наявні в матеріалах справи належні та допустимі докази в їх взаємозв`язку та сукупності суд дійшов наступних висновків.

Суд встановив, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) на момент виникнення спірних правовідносин була зареєстрована як фізична особа-підприємець з 20.09.2005, основним видом діяльності якої є 46.31 Оптова торгівля фруктами й овочами.

Контролюючим органом в 2008 році було проведено перевірку ФОП ОСОБА_1 та виявлено порушення ПК України про що зазначено в акті перевірки від 09.12.2008 №11570/17-1/ НОМЕР_1 та винесено на підставі акта податкові повідомлення-рішення по податку на додану вартість №/2 від 16.02.2009, №/2 від 16.02.2009, по податку з доходів фізичних осіб, що є суб`єктами підприємницької діяльності №/2 від 16.02.2009.

Позивач оскаржила вказані податкові повідомлення-рішення, однак згідно ухвали Хмельницького окружного адміністративного суду від 17.09.2012 позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень залишено без розгляду, яка набрала законної сили 17.09.2012.

Відповідно до постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 07.08.2014 по справі №822/3158/14 стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ) податковий борг в сумі 120962 (сто двадцять тисяч дев`ятсот шістдесят дві) грн. 00 коп.

Державним виконавцем Другого міського відділу ДВС Хмельницького міськрайонного управління юстиції 23.10.2014 відкрито виконавче провадження №45202665 по виконавчому листу №822/3158/14 від 19.09.2014 про стягнення з ОСОБА_1 120962,00 грн на підставі заяви ДПІ у м.Хмельницькому від 23.10.2014.

В рахунок погашення податкового боргу ОСОБА_1 згідно постанови суду від 07.08.2014 за результатами вжитих заходів Другого міського відділу ДВС Хмельницького міськрайонного управління юстиції 21.02.2018 надійшли кошти 29.03.2018.

Після погашення податкового боргу по податку з доходів фізичних осіб в сумі 25757,00 грн та податку на додану вартість в сумі 120969,00 грн в картках платника податків в автоматичному режимі нарахована пеня по ПДФО в сумі 18670,81 грн та по ПДВ у сумі 75558,87 грн.

Згідно акту перевірки від 28.09.2018 №1439/22-01-13-05/ НОМЕР_1 складеного за результатами камеральної перевірки своєчасності сплати узгодженої суми податкових зобов`язань згідно податкового повідомлення-рішення від 16.02.2009 №/2 по ФОП ОСОБА_1 посадовими особами відповідача встановлено порушення вимог п.58.1 ст.58, п.50.1 ст.50 та п.57.3 ст.57 Податкового кодексу України.

Відповідно до акту перевірки від 28.09.2018 №1439/22-01-13-05/ НОМЕР_1 податковим органом винесено податкове повідомлення-рішення від 01.11.2018 №, яким до позивача застосовано штрафну санкцію за несвоєчасну сплату податку на додану вартість в розмірі 20% погашеної суми в розмірі 19041,00 грн.

На підставі пункту 75.1 статті 75 розділу ІІ Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI із змінами та доповненнями в порядку статті 76 розділу ІІ Податкового кодексу України працівниками відповідача проведено камеральну перевірку по ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 щодо своєчасності, сплати узгоджених сум податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб за період з жовтня 2017 року по лютий 2018 року.

За результатами вказаної перевірки посадовими особами відповідача було складено акт перевірки від 09.07.2019 №730/22-01-58-06/ НОМЕР_1 , в якому зафіксовано порушення вимог п.58.1 ст.58 та п.57.3 ст.57 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI.

На підставі акту перевірки від 09.07.2019 №730/22-01-58-06/ НОМЕР_1 податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 30.07.2019 №, яким до позивача застосовано штрафну санкцію за несвоєчасну сплату податку на доходи з фізичних осіб в розмірі 20% погашеної суми в розмірі 5151,41 грн.

Не погодившись з винесеними податковими повідомленнями-рішеннями та діями відповідача щодо нарахування пені за несвоєчасну сплату податку на додану вартість у сумі 75558,87 грн та несвоєчасну сплату податку на доходи фізичних осіб у сумі 18670,81 грн, позивач вважає їх протиправними, а тому звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд враховує наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Відповідно до п.п. 14.1.39. п. 14.1. ст. 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Податкове зобов`язання - це сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк, п.п. 14.1.156. п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Податковим боргом є сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом (п.п.14.1.175. п. 14.1. ст. 14 ПК України), а податковою вимогою - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу (п.п. 14.1.153. п. 14.1. ст. 14 ПК України)

Згідно з п.п.14.1.162. п.14.1. ст.14 ПК України пеня - це сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми грошових зобов`язань у встановлених цим Кодексом випадках та не сплачена у встановлені законодавством строки.

Відповідно до п.57.3. ст.57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Відповідно до вимог п. 54.5 ст. 54 ПК України, якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно п.56.18 ст.56 ПК України, при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили

Відповідно до вимог ч.2 п.57.3 ст.57 ПК України, у разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Суд звертає увагу, що 23.10.2014 державним виконавцем Другого міського відділу ДВС Хмельницького міськрайонного управління юстиції відкрито виконавче провадження №45202665 по виконавчому листу №822/3158/14 від 19.09.2014 про стягнення з ОСОБА_1 120962,00 грн згідно заяви про примусове виконання поданої 23.10.2014.

Відповідно до п.126.1 ст.126 ПК України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

З матеріалів справи суд встановив, що до позивача застосовано штрафну санкцію за несвоєчасну сплату податку на додану вартість в розмірі 20% погашеної суми податкового боргу в розмірі 19041 грн та штрафну санкцію за несвоєчасну сплату податку з доходів фізичних осіб в розмірі 20% погашеної суми податкового боргу в розмірі 5151,41 грн.

Суд встановив, що штрафна санкція з ПДФО та ПДВ виникла в результаті несвоєчасної сплати податкових зобов`язань, визначених контролюючим органом згідно акта перевірки від 09.12.2008 №11570/17-1/ НОМЕР_1 . Податкові повідомлення-рішення, винесені на підставі акта перевірки від 09.12.2008 № 11570/17-1/ НОМЕР_1 позивачем оскаржувались в судовому порядку, проте згідно ухвали Хмельницького окружного адміністративного суду по справі від 17.09.2012 позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень залишено без розгляду.

При цьому, суд зазначає, що строки давності для застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) врегульовано статтею 114 ПК України, відповідно до якої граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов`язань, визначеним статтею 102 цього Кодексу.

Згідно пункту 102.1. статті 102 ПК України, контролюючий орган має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку, зокрема подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Суд встановив, що граничними термінами сплати узгоджених грошових зобов`язань визначених відповідачем податковими повідомленнями - рішеннями: № від 01.11.2018, № від 30.07.2019, а саме: по ПДВ було 08.05.2014 року, а по ПДФО 07.05.2014 року, а тому з цього моменту почався відлік у відповідача на проведення перевірки та винесення спірних податкових повідомлень-рішень, а саме протягом 1095 днів.

Таким чином, пункт 102.1 статті 102 ПК України пов`язує втрату права контролюючого органу для нарахування податкових зобов`язань із закінченням 1095-денного терміну, що настає за останнім днем сплати грошових зобов`язань, тому суд вважає протиправними дії відповідача, щодо нарахування штрафних санкцій по спірним податковим повідомленням - рішенням, відповідно до розрахунків яких, визначено суму штрафу за несвоєчасну сплату узгоджених грошових зобов`язань, а саме, з моменту граничного строку сплати таких зобов`язань та до моменту винесення податкових рішень минуло більше як 1095 днів.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 травня 2018 року по справі №820/3544/17.

Згідно ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Оскільки відповідач при винесенні спірних рішень не врахував норми пункту 102.1 статті 102 ПК України, тобто, строку давності для застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів), тому суд погоджується з доводами позивача, що податкові повідомлення-рішення № від 01.11.2018, № від 30.07.2019 є протиправними, винесеними з порушеннями норм чинного законодавства України та є такими, що підлягають скасуванню.

Стосовно позовних вимог, щодо визнання протиправними дій контролюючого органу щодо нарахування пені за несвоєчасну сплату податку на додану вартість у сумі 75558,87 грн. та несвоєчасну сплату податку на доходи фізичних осіб у сумі 18670,81 грн суд зазначає наступне.

Суд встановив, що за результатами виконавчого провадження відкритого на підставі виконавчого листа за результатами судового оскарження 21.02.2018 надійшли кошти по ПДФО в сумі 2745,79 грн, 27.02.2018 - 117520,68 грн, з них 29.03.2018 кошти в сумі 95205,00 грн були перераховані на інший рахунок. 29.03.2018 надійшли кошти по ПДВ в сумі 120969,00 грн в рахунок погашення податкового боргу ОСОБА_1 , за результатами вжитих заходів Другим міським відділом Державної виконавчої служби.

Позивачу, після погашення податкового боргу в сумі 25757,00 грн та в сумі 120969,00 грн в картках платника податків, в автоматичному режимі нарахована пеня по ПДФО у сумі 18670,81 грн та по ПДВ у сумі 75558,87 грн.

Положення ст. 129 ПК України (в редакції, чинній з 01.01.2017) визначають як підстави для нарахування пені порушення строків погашення податкового боргу. Об`єктом застосування пені є саме погашена сума податкового боргу, яка відповідно до пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПУ України є сумою узгодженого грошового зобов`язання, несплаченою платником податків у встановлений цим Кодексом строк.

Вказані положення ПК України кореспондуються з наведеними положеннями пп. 14.1.162 п.14.1 ст.14 ПК України, оскільки також встановлюють правило, що нарахування пені можливе лише у разі несплати податкового зобов`язання до дня настання строку його погашення. Тобто при сплаті зобов`язання до вказаного дня нарахування пені не може бути розпочато у зв`язку з ненастанням граничного строку погашення податкового зобов`язання як обов`язкової умови для початку нарахування пені.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що на платника податків покладено обов`язок здійснити у встановлені податковим законодавством строки сплату узгодженого грошового зобов`язання. Не сплачене у встановлений законом строк, узгоджене грошове зобов`язання визначається сумою податкового боргу платника податків.

Відповідно до пп.129.1.1 п.129.1 ст.129 ПК України передбачено, що після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов`язання на суму податкового боргу нараховується пеня.

Нарахування пені розпочинається: а) при самостійному нарахуванні суми грошового зобов`язання платником податків - від першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов`язання, визначеного цим Кодексом; б) при нарахуванні суми грошового зобов`язання контролюючими органами - від першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов`язання, визначеного у податковому повідомленні-рішенні згідно із цим Кодексом.

Згідно пункту 129.3. Нарахування пені закінчується: 129.3.1. у день зарахування коштів на відповідний рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, та/або в інших випадках погашення податкового боргу та/або грошових зобов`язань; 129.3.2. у день проведення взаєморозрахунків непогашених зустрічних грошових зобов`язань відповідного бюджету перед таким платником податків;

129.3.3. у день запровадження мораторію на задоволення вимог кредиторів (при винесенні відповідної ухвали суду у справі про банкрутство або прийнятті відповідного рішення Національним банком України);

129.3.4. при прийнятті рішення щодо скасування або списання суми податкового боргу (його частини).

Згідно п.п. 129.4 ПК України, пеня, визначена підпунктом 129.1.1 пункту 129.1 цієї статті, нараховується на суму податкового боргу (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені) із розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на день виникнення такого податкового боргу або на день його (його частини) погашення, залежно від того, яка з величин таких ставок є більшою, за кожний календарний день прострочення у його сплаті.

Відповідно до п.п 14.1.162 п. 14.1 ст. 14 ПК України, пеня - це сума коштів у вигляді відсотків, нарахованих на суми грошових зобов`язань, не сплачених у встановлені законодавством строки.

Отже, передумовою нарахування пені з підстав, визначених пунктом 129.1.1 пункту 129.1 статті 129 ПК України, с несплата платником податків суми узгодженого податкового зобов`язання у встановлені законом строки.

Суд вважає, що оцінка правомірності поведінки платників податків здійснюється на підставі норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, що діяло на момент вчинення відповідних дій.

Тобто, незалежно від того, з яких причин платником податку не було своєчасно погашено узгоджену суму грошового зобов`язання, такий платник після фактичного погашення податкового боргу повинен сплатити пеню (штраф) у розмірі, який залежить від періоду прострочення.

Податковий кодекс України не містить винятків для застосування пені (штрафу) за порушення граничних строків сплати узгодженої суми податкового зобов`язання в залежності від того, як платник податку її сплатив - добровільно чи на підставі рішення суду, в тому числі й у випадку розстрочення його виконання.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, до нарахування пені за порушення граничних строків сплати узгодженої суми податкового зобов`язання строк давності встановлений пунктом 102.1. статті 102 ПК України не застосовується, оскільки діючий Податковий кодекс України чітко встановлює початок та закінчення її нарахуння.

Враховуючи вищевикладене, вимога позивача щодо визнання протиправними дії контролюючого органу щодо нарахування пені за несвоєчасну сплату податку на додану вартість у сумі 75558,87 грн, податку на доходи фізичних осіб у сумі 18670,81 грн є необґрунтованою та такою, що суперечить вищезазначеним вимогам чинного податкового законодавства а тому в її задоволенні необхідно відмовити.

У Рішенні від 20.10.2011 у справі "Rysovskyy v. Ukraine" Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип "належного урядування" передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб ("Beyeler v. Italy", "Oneryildiz v. Turkey", "Megadat.com S.r.l. v. Moldova", "Moskal v. Poland"). На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ("Lelas v. Croatia" і "Toscuta and Others v. Romania") і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (Oneryildiz v. Turkey", та "Beyeler v. Italy").

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків ("Lelas v. Croatia").

У відповідності до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28 серпня 2018 року (справа № 802/2236/17-а).

Відповідно до п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що позивачем частково доведено позовні вимоги, а суб`єкт владних повноважень, який заперечує проти позову, у свою чергу частково довів, що діяв у межах закону щодо нарахування пені за несвоєчасну сплату податку на додану вартість у сумі 75558,87 грн та несвоєчасну сплату податку на доходи фізичних осіб у сумі 18670,81 грн, що підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, однак приймаючи оскаржене податкове повідомлення-рішення відповідач діяв протиправно, а тому таке рішення є протиправним та підлягає скасуванню, у зв`язку із чим адміністративний позов необхідно задовольнити частково.

За змістом частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного Управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправними дій та скасування податкових повідомлень-рішень № від 01.11.2018, № від 30.07.2019 - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного Управління ДФС у Хмельницькій області № від 01.11.2018 про накладення штрафу за несвоєчасну сплату податку на додану вартість в розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу в розмірі 19041,00 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного Управління ДФС у Хмельницькій області № від 30.07.2019 про накладення штрафу за несвоєчасну сплату податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування в розмірі 5151,41 грн.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 241 (двісті сорок одна) грн 92 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного Управління ДПС у Хмельницькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 23 березня 2020 року

Позивач:Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:Головне Управління ДПС у Хмельницькій області (вул. Пилипчука, 17,Хмельницький,Хмельницька область,29000 , ідентифікаційний код - 43142957)

Головуючий суддя О.П. Шевчук