Справа № 183/1954/19
Суддя: Сорока О. В.
Дата ухвалення: 2020-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 183/1954/19
№ 2-а/183/95/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2020 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючої судді Сороки О.М.,

секретаря Пащенко А.С.,

розглянувши, в порядку спрощеного позовного провадження, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК №151301 від 13.03.2019 року,-

в с т а н о в и в:

27 березня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції, в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК №151301 від 13.03.2019 року, винесену інспектором взводу №1 роти №1, батальйону №2 УПП в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції капралом поліції Мухою Віталієм Вікторовичем, а провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст.132-1 КУпАП, - закрити.

Свій позов ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що 13.03.2019 року о 22.40 годин, керуючи транспортним засобом в складі тягача марки MAN TGX 18.440 (номерний знак НОМЕР_1 ) з напівпричепом марки ВЕСТТ 975310 (номерний знак НОМЕР_2 ), на автомобільній дорозі М-14, Одеса-Мелітополь-Новоазовськ, його транспортний засіб було зупинено інспектором взводу №1 роти №1, батальйону №2 УПП в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції капралом поліції Мухою Віталієм Вікторовичем, та яким винесено відносно позивача постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК №151301 від 13.03.2019 року.

Так, вказаною постановою позивач визнаний винним у здійсненні правопорушення, передбаченого ст.132-1 КУпАП України. Як зазначено в оскаржуваній постанові: «А/д М-14, Одеса-Мелітополь-Новоазовськ водій ОСОБА_1 перевозив негабаритний вантаж, а саме комбайн з габаритними перевищеннями за шириною 3,80 м без відповідного узгодження з органами національної поліції, чим порушив п.п.22.5 ПДР України», тому на позивача накладено штраф у розмірі 510,00 грн.

Між тим, позивач вважає постанову незаконною, оскільки адміністративного правопорушення він не вчиняв, в оскаржуваній постанові відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували його вину у даному правопорушенні, працівник поліції в повній мірі не встановив необхідні для вирішення справи обставини, а тому дана постанова підлягає скасуванню.

Зокрема, позивач наполягає на тому, що 13.03.2019 року він здійснював перевезення вантажу, а саме комбайн «Дон-1500», транспортна ширина вантажу становить 3,73м. відповідно до наданого дозволу №6 НГ на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні від 13.03.2019 року, що діє з 13.03.2019 року по 24.04.2019 року, що підтверджується товарно транспортною накладною №13032019/01 від 13.03.2019 року та копією з сайту щодо характеристика вантажу. Однак, працівник поліції провів заміри вантажу, пристроєм сумнівного походження «рулеткою», на який не було пред`явлено свідоцтво виданого уповноваженими органами виконавчої влади у сфері метрології та поза межами здійснення габаритно-вагового контролю, якими є відповідні та пересувні пункти. Також відповідач мав долучити до матеріалів справи належні, достатні та допустимі докази, які б підтвердили, що під час винесення оскаржуваної постанови транспортний засіб мав ширину більшу 3,75 м.

Отже, зважаючи на те, що при винесенні оскаржуваної постанови суб`єкт владних повноважень, не довів належними доказами вину позивача, тому позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 27 березня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження.

В судове засідання позивач не з`явився, в прохальній частині позову просив розгляд справи проводити за його відсутності.

Відповідач в судове засідання не з`явився, надіславши до суду відзив з додатками, у якому серед іншого зазначив про те, що під час патрулювання 13.03.2019 року поліцейським взводу №1 роти №1, батальйону №2 УПП в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції капралом поліції Мухою Віталієм Вікторовичем було виявлено порушення Правил дорожнього руху, а саме водій великовантажного ТЗ MAN TGX 18.480 з державним номерним знаком НОМЕР_1 , з причепом ВЕСТТ, НОМЕР_2 , рухався з порушенням правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів, після чого вказаний транспортний засіб було зупинено. Підійшовши до водія, яким виявився ОСОБА_1 , представившись, відповідач попросив надати документи, в тому числі згідно переліку, який зобов`язаний мати водій при перевезенні великогабаритного вантажу, оскільки відповідач мав обґрунтовану підставу вважати, що вантаж, який перевозив позивач не відповідає вимогам чинного законодавства. Далі, було здійснено виміри, та виявлено, що ширина вантажу перевищує дозволені правилами дорожнього руху 2,60 м та складає 3,80м. Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме порушення пункту 22.5 ПДР України, відповідальність за яке передбачена ст.132-1 КУПАП, відповідачем було прийнято рішення винести постанову у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача. Отже, факт правопорушення підтверджується постановою у справі про адміністративне правопорушення, винесеною компетентною службовою особою в межах своїх повноважень, а також відеозаписом з нагрудного реєстратора, з якого вбачається, що водій пред`явив дозвіл на транспортний засіб з іншими номерними знаками. До того ж, відповідач зауважив, що використання приладу для вимірювання довжини рулетки, без сертифікату є правомірним, а виміри, здійснені рулеткою будуть належним і допустимим доказом притягнення особи до адміністративної відповідальності. З огляду на вищевикладене, відповідач вважає, що вимоги позивача є безпідставними, тому у задоволенні позову ОСОБА_1 просять відмовити (а.с.27-29).

На підставі ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку.

Суду подано копію постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК №151301, винесену 13.03.2019 року поліцейським взводу №1 роти №1, батальйону №2 УПП в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції капралом поліції Мухою Віталієм Вікторовичем, у відповідності до якої 13.03.2019 року о 22.40 годин ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом MAN TGX 18.480/ВАСТТ 975310, номерний знак НОМЕР_3 на а/д М-14 Одеса-Мелітополь-Новоазовськ перевозив негабаритний вантаж, а саме комбайн з габаритними перевищеннями за шириною 3,80 м без відповідного узгодження з органами Національної поліції, чим порушив п.п. 22.5 ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст.132-1 КУпАП, тому на нього було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн. (а.с.9).

У відповідності до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Так, відповідно до п.5 ч.1 ст.213, ст.ст. 222, 258 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі передбачених ст.132-1 КУпАП, в порядку скороченого провадження, тобто без складання протоколу про адміністративне правопорушення з винесенням постанови по справі про адміністративне правопорушення за результатами її розгляду на місці вчинення правопорушення.

Судом встановлено, що справа про адміністративне правопорушення розглянута безпосередньо на місці вчинення адміністративного правопорушення інспектором як уповноваженою посадовою особою органу поліції, що не суперечить ст.276 КУпАП, з роз`ясненням ОСОБА_1 як особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, його прав, передбачених ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП, що підтверджується оглянутим судом відеозаписом з нагрудного відеореєстратора на диску DVD-R, тому суд приходить до висновку, що постанова винесена з дотриманням вимог ст.ст.222, 258, 278, 280, 283 КУпАП та процесуального порядку, передбаченого розділом IV Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом МВС України від 06.11.2015 року за №1376.

Разом з тим, перевіряючи правомірність винесення оскаржуваної постанови суб`єктом владних повноважень, суд зобов`язаний перевірити наявність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Згідно з п.1 ст.247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Положеннями ч.5 ст.14 Закону «Про дорожній рух» передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху України та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до п.1.9 ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

У відповідності до статті 132-1 КУпАП (в редакції чинній на дату винесення оскаржуваної постанови) порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами , - тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, відповідальних за технічний стан, обладнання, експлуатацію транспортних засобів, уповноважених з питань безпеки перевезення небезпечних вантажів, громадян - суб`єктів господарської діяльності - у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В свою чергу, постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 1994 року № 198 затверджено Єдині правила ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правила користування ними та охорони, відповідно до п. 16 яких перевезення небезпечних, великогабаритних і великовагових вантажів автомобільним транспортом по дорожніх об`єктах допускається за окремим дозволом в порядку і за плату, що визначається окремими актами законодавства.

Правила проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30 (далі - Правила проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів, Правила).

Згідно з п. 2 та п.3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великогабаритним, якщо його габарити перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху. Транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, на який міститься посилання в оскаржуваній постанові, встановлено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

В свою чергу, п.4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів визначено, що рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Пунктом 25 зазначених Правил забороняється проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів без дозволу, зазначеного у пункті 4 цих Правил, або документа, який підтверджує внесення плати за проїзд, що повинні знаходитися у водія і пред`являтися на вимогу уповноважених осіб.

З викладеного вбачається, що великогабаритним вважається транспортний засіб, якщо його габарити перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху. Такому транспортному засобу забороняється рух автомобільним шляхами за відсутності дозволу, зазначеного у пункті 4 цих Правил, або документа, який підтверджує внесення плати за проїзд.

Частиною 2 статті 29 Закону України "Про дорожній рух" передбачено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Так, до позову ОСОБА_1 подав копію дозволу №6 НГ від 13.03.2019 року, який видано УПП в Дніпропетровській області відділом безпеки дорожнього руху на участь у дорожньому русі транспортного засобу MAN TGX 18.440, НОМЕР_1 , причіп: НОМЕР_4 , НОМЕР_2 , вантаж: Техніка, Комбайн, з довжиною 22 м., шириною 3,75 м., висотою 4,49 м., вантаж виступає за задній габарит ТЗ на 3 м. (а.с.7).

При цьому, даних які б свідчили про те, що саме цей дозвіл позивач пред`явив на вимогу відповідача судом не встановлено.

В свою чергу, враховуючи параметри транспортного засобу зазначені у дозволі, такий транспортний засіб є великогабаритним та у відповідності до вказаних Правил для нього є обов`язковим дозвіл на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, адміністративне правопорушення полягає у тому, що позивач перевозив негабаритний вантаж, а саме комбайн з габаритними перевищеннями, встановленими п.22.5 ПДР.

В силу вимог ст.251 КУпАП, наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи встановлюється доказами у справі, якими є: протокол про адміністративне правопорушення, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речові докази та інші документи.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Вважаючи неправомірною постанову по справі про адміністративне правопорушення за ст. 132-1 КУпАП, позивач ОСОБА_1 послався на те, що відповідач здійснював габаритно-ваговий контроль не в місці спеціально обладнаному для здійснення габаритно-вагового контролю та не мав вимірювального обладнання, застосувавши для вимірювання ширини вантажу «рулетку».

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 року №879 «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» затверджено Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, який визначає механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що використовуються на автомобільних дорогах загального користування (надалі Порядок №879).

Відповідно до п.6 Порядку №879, габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів.

Тобто, проведення габаритно-вагового контролю щодо здійснення відповідних вимірювань покладено на органи Укртрансбезпеки, які керуються вищевказаним порядком.

Таким чином відповідачем було здійсненні заходи щодо додержання правил ПДР України, а саме перевірки наявності у позивача відповідного дозволу Національної поліції, а отже останній не був зобов`язаний керуватися Порядком №879.

Згідно зі ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Так, ч.1 ст.40 Закону України «Про національну поліцію» закріплено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху. Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

Отже, візуальне спостереження за дотриманням ПДР працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

В силу п. 9 ч.1 ст. 31 та ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» відеоспостереження за дотриманням позивачем ПДР України поліцейським взводу №1 роти №1, батальйону №2 УПП в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції капралом поліції Мухою В.В. зафіксовано у встановленому законом порядку, тому суд визнає його як належний та допустимий доказ.

Так, на відеозаписах, чітко зафіксовано, що водій ОСОБА_1 надав дозвіл на перевезення великогабаритного вантажу на інший вантажний автомобіль та причіп з іншими номерними знаками, мотивуючи це тим, що він переплутав документи, що свідчить про те, що на момент винесення оскаржуваної постанови позивач не мав при собі дозволу який він подав до суду.

Між тим, керування спеціальною технікою на дорогах загального користування, зважаючи на встановленні законодавством обмеження, вимагає від водіїв неухильного дотримання Правил дорожнього руху з метою забезпечення безпеки інших учасників дорожнього руху, а також, при перевезенні великогабаритного вантажу, водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити відповідні документи.

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова винесена посадовою особою у межах повноважень, зміст постанови відповідає вимогам ст.ст. 283-284 КУпАП, адміністративне стягнення накладено в межах санкції статті. Будь-яких інших аргументованих доказів щодо незаконності дій відповідача та постанови НК №151301 від 13.03.2019 року у справі про адміністративне правопорушення судом не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 9, 72, 77-79, 120, 241-246, 250, 286 КАС України, ст. ст. 132-1, 247, 292, 293 КУпАП, Правилами дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, -

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК №151301 від 13.03.2019 року, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Сорока О.В.