Справа № 240/11253/19
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2020-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

категорія 111031101
Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Черняхович І.Е., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
встановив:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області (далі - відповідач), в якому просить:
Ухвалою судді від 29 жовтня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху, а позивачу надано десятиденний строк з дня отримання нею копії цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви.
12 листопада 2019 року до суду, на виконання вимог ухвали від 29.10.2019, надійшла уточнена позовна заява ОСОБА_1 з усуненими недоліками.
Копію ухвали про відкриття провадження у справі 18 листопада 2019 року було надіслано на адресу місцезнаходження Головного управління ДФС у Житомирській області, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, що повернулось на адресу суду, ухвалу про відкриття провадження у справі Головне управління ДФС у Житомирській області отримало 20 листопада 2019 року (а.с.58).
10 грудня 2019 року відділом документального забезпечення суду було зареєстровано клопотання Головного управління ДФС у Житомирській області, в якому відповідач зазначив, що на підставі постанов Кабінету Міністрів України "Про утворення територіальних органів Державної податкової служби" від 19.06.2019 №537 та "Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України" від 18.12.2018 №1200 утворено юридичну особу публічного права - Головне управління ДПС у Житомирській області, яке є правонаступником Головного управління ДФС у Житомирській області. З огляду на зазначене Головне управління ДФС у Житомирській області просило замінити відповідача по справі на Головне управління ДПС у Житомирській області (а.с.60).
Крім того, 10 грудня 2019 року до суду надійшов відзив Головного управління ДФС у Житомирській області на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та необґрунтованими. На підтвердження такої позиції відповідачем вказано, що застосування пункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового України можливе у разі дотримання двох обов`язкових умов, наявність будівель промисловості та їх перебування у власності промислових підприємств. Однак, на думку відповідача, жодна з обов`язкових умов позивачем не дотримана, а тому Головне управління ДФС у Житомирській області просило суд відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову в повному обсязі (а.с.69-70).
В підготовчому судовому засіданні по справі, що відбулося 16 грудня 2019 року за участі представників сторін, судом було розглянуто клопотання про заміну сторони по справі та за наслідками його протокольною ухвалою, винесеною без виходу до нарадчої кімнати та занесеною до протоколу судового засідання, було замінено відповідача по справі - Головне управління ДФС у Житомирській області на його правонаступника - Головне управління ДПС у Житомирській області. В подальшому, в підготовчому судовому засіданні було оголошено перерву до 11:00 14 січня 2020 року.
У зв`язку з перебуванням головуючого судді Черняхович І.Е. у відпустці, призначене на 14 січня 2020 року підготовче судове засідання було перенесено на 30 січня 2020 року о 11:00.
28 січня 2020 року до суду надійшла відповідь ОСОБА_1 на відзив на позовну заяву, в якій позивач зазначила, що об`єкти нерухомості, які визначені відповідачем, як об`єкти оподаткування, є нежитловими будівлями, що згідно законодавства віднесені до будівель промисловості. Крім того, в підтвердження того, що вказані нежитлові будівлі використовуються у виробничих цілях, позивач зазначила ці об`єкти були надані нею в оренду ФОП ОСОБА_2 для використання у господарській діяльності з лісопильного та стругального виробництва та додала до відповіді на відзив відповідні документи: копію договору оренди майна, виписку з ЄДРПОУ по орендарю - ФОП ОСОБА_2 , витяг з реєстру платників єдиного податку по орендарю - ФОП ОСОБА_2 , а також форми №1ДФ за 2019 рік (а.с.90-101).
В підготовче судове засідання 30 січня 2020 року з`явились представники сторін, однак у зв`язку з тим, що станом на дату проведення судового засідання, відповідачем не було отримано відповіді на відзив, судом без виходу до нарадчої кімнати було винесено протокольну ухвалу, занесену до протоколу судового засідання від 30.01.2020, якою строк проведення підготовчого судового засідання по справі було продовжено до 18 лютого 2020 року. Наступне підготовче судове засідання по справі було призначено на 17 лютого 2020 року.
06 лютого 2020 року до суду надійшли заперечення Головного управління ДПС у Житомирській області на відповідь на відзив, в яких відповідач зазначив, що доводи позивача про те. що об`єкти оподаткування здаються в оренду і використовуються у виробничих цілях є безпідставними, оскільки Податковим кодексом України чітко визначено, хто є платником податку та що є об`єктом оподаткування (а.с.116-118).
24 лютого 2020 року до суду з`явились представник позивача - Глазунов І.Ю. та представник відповідач - Коршак Л.А.
Під час судового розгляду справи представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Натомість, представник відповідача проти позову заперечував з підстав, викладених відзиві на позовну заяву.
Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу частини нежитлової будівлі від 11.08.2005 (а.с.13) ОСОБА_1 набула права приватної власності на 50/100 (п`ятдесят сотих) частини нежитлової будівлі площею 404,6 кв.м, а саме на будівлі майстерні технічного обслуговування, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
На підставі договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 04.10.2006 (а.с.23) ОСОБА_1 набула права приватної власності на нежитлову будівлею - котельнею площею 353,7 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Крім того, на підставі договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 04.10.2006 (а.с.43-44) ОСОБА_1 набула права приватної власності на нежитлову будівлею - майстерню площею 1613,7 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Право власності позивача на вищезазначені об`єкти нерухомості підтверджується наявною у матеріалах справи копією витягу про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно від 13.10.2006 №1986245 (а.с.26), копією витягу про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно від 13.10.2006 №3937495 (а.с.46), а також Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за №191099305 станом на 02.12.2019 (а.с.72-75).
Вважаючи зазначені податкові повідомлення - рішення протиправними та винесеним з порушенням пункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, позивач звернувся до суду з вказаним позовом за захистом порушеного права.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Згідно з ч. 1 ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Підпунктом 16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України визначено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28 грудня 2014 року №71-VIII, який набрав чинності з 01 січня 2015 року (далі - Закон №71-VIII), запроваджено новий місцевий податок, зокрема податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Правові основи оподаткування податком на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки встановлені статтею 266 розділу XII ПК України.
Згідно з підпунктом 266.1.1. пункту 266.1. статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
В свою чергу, об`єктом оподаткування вказаним податком є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1. пункту 266.1. статті 266 ПК України).
Відповідно до пункту 266.3. статті 266 ПК України базою оподаткування податком на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України закріплено, що обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.
Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком) (пп. 266.7.2. п. 266.7 ст. 266 ПК України).
При цьому, згідно з пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Щодо доводів позивача про те, що належній їй об`єкти нежитлової нерухомості відповідно до абзацу "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПКУ не є об`єктами оподаткування податком на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, суд зазначає наступне.
Як встановлено судом під час розгляду справи та підтверджено Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за №191099305(а.с.72-75) ОСОБА_1 на праві приватної власності належать: на 50/100 (п`ятдесят сотих) частини нежитлової будівлі площею 404,6 кв.м., а саме на будівлі майстерні технічного обслуговування, нежитлова будівля - котельня площею 353,7 кв.м. та нежитлова будівля - майстерня площею 1613,7 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка.
Вичерпний перелік об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, які не є об`єктами оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, затверджений підпунктом 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.
Так, підпункт 266.2.2. пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України встановлює, що не є об`єктом оподаткування:
а) об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, які перебувають у власності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, а також організацій, створених ними в установленому порядку, що повністю утримуються за рахунок відповідного державного бюджету чи місцевого бюджету і є неприбутковими (їх спільній власності);
б) об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, які розташовані в зонах відчуження та безумовного (обов`язкового) відселення, визначені законом, в тому числі їх частки;
в) будівлі дитячих будинків сімейного типу;
ґ) житлова нерухомість непридатна для проживання, у тому числі у зв`язку з аварійним станом, визнана такою згідно з рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаної територіальної громади, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад;
д) об`єкти житлової нерухомості, в тому числі їх частки, що належать дітям-сиротам, дітям, позбавленим батьківського піклування, та особам з їх числа, визнаним такими відповідно до закону, дітям-інвалідам, які виховуються одинокими матерями (батьками), але не більше одного такого об`єкта на дитину;
е) об`єкти нежитлової нерухомості, які використовуються суб`єктами господарювання малого та середнього бізнесу, що провадять свою діяльність в малих архітектурних формах та на ринках;
є) будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств;
ж) будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку;
з) об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, які перебувають у власності громадських організацій інвалідів та їх підприємств;
и) об`єкти нерухомості, що перебувають у власності релігійних організацій, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, та використовуються виключно для забезпечення їхньої статутної діяльності, включаючи ті, в яких здійснюють діяльність засновані такими релігійними організаціями добродійні заклади (притулки, інтернати, лікарні тощо), крім об`єктів нерухомості, в яких здійснюється виробнича та/або господарська діяльність;
і) будівлі дошкільних та загальноосвітніх навчальних закладів незалежно від форми власності та джерел фінансування, що використовуються для надання освітніх послуг;
ї) об`єкти нежитлової нерухомості державних та комунальних дитячих санаторно-курортних закладів та закладів оздоровлення та відпочинку дітей, а також дитячих санаторно-курортних закладів та закладів оздоровлення і відпочинку дітей, які знаходяться на балансі підприємств, установ та організацій, які є неприбутковими і внесені контролюючим органом до Реєстру неприбуткових установ та організацій. У разі виключення з Реєстру неприбуткових установ та організацій декларація подається платником податку протягом 30 календарних днів з дня виключення, а податок сплачується починаючи з місяця, наступного за місяцем, в якому відбулося виключення з Реєстру неприбуткових установ та організацій;
й) об`єкти нежитлової нерухомості державних та комунальних центрів олімпійської підготовки, шкіл вищої спортивної майстерності, центрів фізичного здоров`я населення, центрів з розвитку фізичної культури і спорту інвалідів, дитячо-юнацьких спортивних шкіл, а також центрів олімпійської підготовки, шкіл вищої спортивної майстерності, дитячо-юнацьких спортивних шкіл і спортивних споруд всеукраїнських фізкультурно-спортивних товариств, їх місцевих осередків та відокремлених підрозділів, що є неприбутковими та включені до Реєстру неприбуткових установ та організацій. У разі виключення таких установ та організацій з Реєстру неприбуткових установ та організацій декларація подається платником податку протягом 30 календарних днів з дня виключення, а податок сплачується починаючи з місяця, наступного за місяцем, в якому відбулося виключення з Реєстру неприбуткових установ та організацій;
к) об`єкти нежитлової нерухомості баз олімпійської та параолімпійської підготовки. Перелік таких баз затверджується Кабінетом Міністрів України;
л) об`єкти житлової нерухомості, які належать багатодітним або прийомним сім`ям, у яких виховується п`ять та більше дітей.
Системне тлумачення підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України свідчить про те, що законодавець у кожному буквеному пункті (від а до л) передбачив конкретні умови, за наявності яких нерухомість не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Кожен з цих випадків не підлягає розширювальному тлумаченню. Прикладом цього є зокрема те, що така умова як зв`язок об`єкту нерухомості з фактом її використання у своїй діяльності передбачений пунктами е та і, на відміну від пункту є. Більш того, кожен з визначених підпунктом 266.2.2 буквених пунктів має прив`язку або до статусу суб`єкта, який володіє такою нерухомістю (діти-сироти, діти, позбавлені батьківського піклування (д), суб`єкти господарювання малого та середнього бізнесу (е), сільськогосподарський товаровиробник (ж), громадські організації інвалідів та їх підприємства (з), релігійні організації (и), та/або до виду нерухомості, його стану, місця розташування (непридатна до проживання (ґ), будівлі дошкільних та загальноосвітніх навчальних закладів (і), будівлі промисловості (є) тощо).
В свою чергу, ОСОБА_1 в позовній заяві зазначає, що належній їй 50/100 (п`ятдесят сотих) частини будівлі майстерні технічного обслуговування, котельня та майстерня, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 . Грушевського АДРЕСА_1 , як будівлі промисловості, не є об`єктами оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на підставі абзацу "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПКУ, яким закріплено, що будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств не належать до об`єктів оподаткування вказаним податком.
Разом з тим, буквальний аналіз пункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, на який посилається позивач, свідчить про те, що нерухомість, яка не є об`єктом оподаткування вказаним податком, має бути класифікована як "будівлі промисловості промислових підприємств". При цьому законодавець використав прислівник "зокрема", який уживається для підкреслення, виділення чого-небудь з-поміж однотипного, та який відноситься в даному випадку до виду будівель промисловості (виробничі корпуси, цехи, складські приміщення), а не до суб`єкта власності.
Відповідно до положень підпункту 14.1.129-1. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України об`єкти нежитлової нерухомості - це будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють серед іншого будівлі промислові та склади (абз. "ґ" 14.1.129-1 підпункту 14.1.129-1. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).
Згідно з пунктом 5.3 статті 5 Податкового кодексу України інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.
Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17 серпня 2000 року № 507, будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу "Будівлі нежитлові" група 125 "Будівлі промислові та склади" клас 1251 "Будівлі промисловості".
Таким чином, до будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належать до класу 1251 "Будівлі промисловості", який в свою чергу включає підкласи: 1251.1 - "Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості", 1251.2 - "Будівлі підприємств чорної металургії", 1251.3 - "Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості", 1251.4 - "Будівлі підприємств легкої промисловості, 1251.5 - "Будівлі підприємств харчової промисловості", 1251.6 - "Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості", 1251.7 - "Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості", 1251.8 - "Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості", 1251.9 - "Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне".
Водночас, говорячи про промислове підприємство, необхідно зауважити, що в законодавстві України не існує правової норми, яка б чітко визначала дане поняття.
Відповідно до Національного класифікатора України ДК 009:2010, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 29 листопада 2010 року № 530 (далі - ДК 009:2010), економічна діяльність - процес виробництва продукції (товарів і послуг), який здійснюють з використанням певних ресурсів: сировини, матеріалів, устаткування, робочої сили, технологічних процесів тощо. Економічну діяльність характеризують витрати на виробництво, процес виробництва та випуск продукції.
В свою чергу, класифікація видів економічної діяльності (КВЕД) є складовою ДК 009:2010, згідно з яким процес промислового виробництва - це процес перероблення (механічного, хімічного, ручного тощо), який використовують для виготовлення нової продукції (споживчих товарів, напівфабрикатів чи засобів виробництва), оброблення товарів, які були у використанні, надання промислових послуг і який класифікують у секціях B "Добувна промисловість та розроблення кар`єрів", C "Переробна промисловість", D "Постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря", E "Водопостачання; каналізація, поводження з відходами" та F "Будівництво".
З огляду на зазначене, промисловість в розумінні економічної теорії - це провідна галузь господарства, яка об`єднує підприємства, що виробляють електроенергію, знаряддя праці, предмети побуту, забезпечує потреби в паливі, сировині, матеріалах та різноманітних товарах.
Положеннями статті 62 Господарського кодексу України визначено, що підприємство, це самостійний суб`єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб`єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.
Підприємство є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків та може мати печатки.
Наведені положення дають підстави зробити висновок, що застосування пункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі дотримання двох обов`язкових умов: наявність будівель промисловості та їх перебування у власності промислових підприємств.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 15.05.2018 у справі №806/2461/17 та від 15.05.2018 у справі №806/2676/17, яка відповідно до ч. 5 ст.242 КАС України підлягає врахуванню судом до даних спірних правовідносин.
В контексті зазначеного суд приходить до висновку, що в межах спірних відносин наявна лише одна з обов`язкових умов - виробничі приміщення, оскільки належні ОСОБА_1 об`єкти нежитлової нерухомості, а саме: 50/100 (п`ятдесят сотих) частини будівлі майстерні технічного обслуговування, котельня та майстерня, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , відносяться до категорії виробничих приміщень.
Щодо іншої обов`язкової умови - перебування будівель промисловості у власності промислових підприємств, суд зазначає, що ОСОБА_1 володіє вищезазначеними об`єкти нежитлової нерухомості як фізична особа, а тому вказані об`єкти не належать на праві власності промисловому підприємству, як це передбачено пунктом "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.
Разом з тим, віднесення об`єкту нежитлової нерухомості до об`єкта, який згідно з підпунктом 266.2.2. пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування податом на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, можливе лише у разі одночасного дотримання двох умов, а саме: за належності вказано об`єкту нежитлової нерухомості до категорії будівель промисловості та за умови перебування такого об`єкту у власності промислових підприємств.
Відтак, об`єкти нерухомості (50/100 (п`ятдесят сотих) частини будівлі майстерні технічного обслуговування, котельня та майстерня, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ), які на праві власності належить позивачу, не підпадають під дію пункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, тому що цим пунктом не охоплюється нерухомість, якою володіє фізична особа.
З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що доводи позивача в частині того, що належні їй об`єкти нежитлової нерухомості відповідно до абзацу "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПКУ не є об`єктами оподаткування податком на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, є безпідставними та відхиляються судом.
Щодо доводів позивача про те, що належні їй об`єкти нежитлової нерухомості використовуються у виробничих цілях, оскільки вони передані нею в оренду ФОП ОСОБА_2 для використання у господарській діяльності з лісопильного та стругального виробництва, суд вважає їх безпідставними, оскільки однією з передбачених пунктом "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України умов, для віднесення об`єкту нежитлової нерухомості до об`єкта, який не є об`єктом оподаткування податом є перебування такого об`єкту у власності промислових підприємств, а не його використання у виробничих цілях.
Враховуючи встановлені обставини справи, суд вважає, що приймаючи оскаржувані податкові-повідомлення рішення, відповідач діяв у спосіб та у межах повноважень, наданих йому законом.
Вирішуючи спір по суті, суд враховує, що згідно з ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
При цьому суд відмічає, що "на підставі" означає, що суб`єкт владних повноважень: 1) повинен бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України; 2) зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним; "у межах повноважень" означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх; "у спосіб" означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби; "з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано", тобто використання наданих суб`єкту владних повноважень повинно відповідати меті та завданням діяльності суб`єкта, які визначені нормативним актом, на підставі якого він діє; "обґрунтовано", тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). Рішення повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.
Згідно з частиною 1, 2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відтак, суд повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
З огляду на відмову в задоволенні позову питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.
Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Е.Черняхович