Справа № 826/8041/18
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2020-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

26 березня 2020 року

м. Київ

справа № 826/8041/18

адміністративне провадження № К/9901/4742/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Яковенка М. М.,

суддів - Дашутіна І. В., Шишова О. О.,

розглянувши у порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу № 826/8041/18

за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Транскоіл» до Антимонопольного комітету України, третя особа - Комунальна установа спільної власності територіальних громад Роздільнянського району «Роздільнянський районний центр забезпечення та обслуговування закладів і установ освіти» про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

за касаційною скаргою Антимонопольного комітету України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва (суддя Каракашьян С. К.) від 21 вересня 2018 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду (у складі колегії суддів: Ключкович В. Ю., Ганечко О. М., Сорочко Є. О.) від 16 січня 2019 року,

УСТАНОВИВ:

І. РУХ СПРАВИ

1. У травні 2018 року ТОВ «Транскоіл» звернулося до суду з адміністративним позовом до Антимонопольного комітету України, третя особа - Комунальна установа спільної власності територіальних громад Роздільнянського району «Роздільнянський районний центр забезпечення та обслуговування закладів і установ освіти», в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати рішення Постійно діючої адміністративної колегії Антимонопольного комітету України з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері публічних закупівель № 4419-р/пк-пз від 11 травня 2018 року;

- зобов`язати Антимонопольний комітет України повторно розглянути скаргу ТОВ «Транскоіл» від 08 травня 2018 року та прийняти за результатами її розгляду вмотивоване рішення по суті порушених у скарзі питань, враховуючи при цьому висновки суду.

2. Вимоги адміністративного позову мотивовано тим, що відповідачем залишено скаргу Товариства без розгляду без надання жодної правової оцінки та не врахування обставин справи, оскільки замовником торгів було висунуто ряд дискримінаційних вимог.

3. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 вересня 2008 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2019 року, задоволено адміністративний позов.

Визнано протиправним та скасовано рішення постійно діючої адміністративної колегії Антимонопольного комітету України з розгляду скарг про порушення законодавства від 11 травня 2018 року № 4419-р/пк-пз.

Зобов`язано Антимонопольний комітет України розглянути скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСКОІЛ» від 08 травня 2018 року з урахуванням наведеного в мотивувальній частині даної постанови.

Витрати по сплаті судового збору в сумі 1762 грн. відшкодовано ТОВ «ТРАНСКОІЛ» за рахунок бюджетних асигнувань Антимонопольного комітету України.

4. Не погоджуючись з рішенням суду першої та апеляційної інстанцій, 15 лютого 2019 року Антимонопольний комітет України звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 вересня 2018 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2019 року, та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

5. Ухвалою Верховного Суду (склад колегії суддів: Стародуб О. П., Анцупова Т. О., Кравчук В. М.) від 27 лютого 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Антимонопольного комітету України та установлено строк для подання відзиву.

6. На підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду № 179/0/78-20 від 29 січня 2020 року призначено повторний автоматизований розподіл цієї справи, у зв`язку з внесенням змін до спеціалізації суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді та судових палат Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду (Рішення зборів суддів Верховного Суду в касаційному адміністративному суді від 27 грудня 2019 року № 33), що унеможливлює участь судді-доповідача Стародуба О. П. у розгляді справи, категорія якої віднесена до спеціалізації іншої судової палати у зв`язку зі змінами.

7. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 29 січня 2020 року, визначено склад колегії суддів: Яковенко М. М. - головуючий суддя, Дашутін І. В., Шишов О. О.

8. Ухвалою Верховного Суду від 23 березня 2020 року справу прийнято до свого провадження, закінчено підготовку даної справи до касаційного розгляду та призначено її касаційний розгляд в порядку письмового провадження.

9. Станом на 26 березня 2020 року відзив на касаційну скаргу Антимонопольного комітету України до Верховного Суду не надходив.

IІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

10. Судами попередніх інстанцій встановлено, що з розміщених за адресою https://prozorro.gov.ua/tender/UA-2018-04-17-000423-c матеріалів, комунальною установою спільної власності територіальних громад Роздільнянського району «Роздільнянський районний центр забезпечення та обслуговування закладів і установ освіти» було оголошено про закупівлю твердого палива (Вугілля кам`яне марок АО (25-70), АМ (13-25), ДГ (25-200), ДГ (25-80), ДГ (13-50)).

11. 25 квітня 2018 року ТОВ «Транскоіл» надіслано замовнику торгів вимогу про усунення порушення, в якій зазначено, що тендерна документація містить порушення вимог статті 3, частини третьої статті 5, частини четвертої статті 22 Закону України «Про публічні закупівлі», оскільки містить дискримінаційні вимоги, що призводять до зменшення кола потенційних учасників процедури закупівлі. Замовником відхилена зазначена вимога.

12. 08 травня 2018 року ТОВ «Транскоіл» направлено скаргу до Антимонопольного комітету України за № UA-2018-04-17-000423-cx2 щодо порушення Замовником порядку проведення Процедури закупівлі.

13. Рішенням Постійно діючої адміністративної колегії Антимонопольного комітету України з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері публічних закупівель від 11 травня 2018 року № 4419-р/пк-пз скарга позивача була залишена без розгляду, як така, що не відповідає вимогам частини першої статті 18 Закону України «Про публічні закупівлі», а саме - не містить обґрунтування наявності порушених прав та охоронюваних законом інтересів з приводу рішення, дії чи бездіяльності Замовника, що суперечать законодавству у сфері публічних закупівель і внаслідок яких порушено право чи законні інтереси Скаржника, пов`язаних з участю у процедурі закупівлі.

14. Позивач, вважаючи, що при розгляді скарги відповідачем не враховано фактичні обставини, що, у свою чергу, на думку позивача, свідчить про протиправність прийнятого відповідачем рішення, звернувся з даним позовом до суду.

15. Вважаючи протиправним спірне рішення, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

IІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

16. Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що визначення відповідача як органу оскарження та мети такого визначення, зобов`язувало останнього, за умови дотримання принципу належного урядування, розглянути скаргу по суті та прийняти рішення за результатами її розгляду, при цьому, відповідач був зобов`язаний надати правову оцінку доводам заявника.

17. Також, суди попередніх інстанцій зазначили, що відповідачем скарга позивача по суті розглянута не була, відтак відбулося порушення вимог Закону України «Про публічні закупівлі».

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

18. Скаржник у своїй касаційній скарзі не погоджується з висновками суду першої та апеляційної інстанцій про задоволення позовних вимог, вважає їх необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню, оскільки судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень у справі.

19. Зокрема скаржник зазначив, що скарга ТОВ «Транскоіл», яка подана до Антимонопольного комітету України не містить інформації про порушення прав та інтересів скаржника та обмеження саме його можливості для участі у торгах.

20. Також скаржник зазначив, що відповідно до інформації, оприлюдненої на веб-порталі Уповноваженого органу, Замовником укладеного договір з переможцем процедури закупівлі - ПрАТ «ВО «ОБЛПАЛИВО», відтак у відповідача відсутні повноваження щодо розгляду скарги.

21. Крім цього, скаржник у касаційній скарзі здійснює виклад обставин справи та надає їм відповідну оцінку, цитує норми процесуального та матеріального права, а також висловлює свою незгоду із оскаржуваними судовими рішеннями щодо задоволення позовних вимог.

V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

22. Враховуючи положення п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 460-ІХ, а також те, що касаційна скарга на судові рішення у цій справі була подана до набрання чинності цим Законом і розгляд їх не закінчено до набрання чинності цим Законом, Верховний Суд розглядає цю справу у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Отже, застосуванню підлягають положення КАС України у редакції, чинній до 08 лютого 2020 року.

23. Верховний Суд, переглянувши оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права у спірних правовідносинах, у відповідності до ч. 1 ст. 341 КАС України, виходить з наступного.

24. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

25. Статтею 1 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» від 26 листопада 1993 року № 3659-XII визначено, що Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель.

26. Відповідно до статті 3 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» основним завданням Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині:

1) здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції;

2) контролю за концентрацією, узгодженими діями суб`єктів господарювання та дотриманням вимог законодавства про захист економічної конкуренції під час регулювання цін (тарифів) на товари, що виробляються (реалізуються) суб`єктами природних монополій;

3) сприяння розвитку добросовісної конкуренції;

4) методичного забезпечення застосування законодавства про захист економічної конкуренції;

5) здійснення контролю щодо створення конкурентного середовища та захисту конкуренції у сфері державних закупівель;

6) проведення моніторингу державної допомоги суб`єктам господарювання та здійснення контролю за допустимістю такої допомоги для конкуренції.

27. Крім цього, положеннями статті 4 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» визначено, що Антимонопольний комітет України будує свою діяльність на принципах: законності; гласності; захисту конкуренції на засадах рівності фізичних та юридичних осіб перед законом та пріоритету прав споживачів.

28. Водночас, спеціальним законом, який установлює правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади є Закон України «Про публічні закупівлі» від 25 грудня 2015 року № 922-VIII (далі - Закон № 922-VIII).

Метою цього Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

29. Так, частиною третьою статті 8 Закону № 922-VIII передбачено, що Антимонопольний комітет України як орган оскарження з метою неупередженого та ефективного захисту прав та законних інтересів осіб, пов`язаних з участю у процедурах закупівлі, утворює постійно діючу адміністративну колегію (колегії) з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері публічних закупівель. Рішення постійно діючої адміністративної колегії (колегій) приймаються від імені Антимонопольного комітету України.

30. Відповідно до пункту 27 частини першої статті 1 Закону № 922-VIII суб`єкт оскарження в органі оскарження (далі - суб`єкт оскарження) - фізична чи юридична особа, яка звернулася до органу оскарження з метою захисту своїх прав та охоронюваних законом інтересів з приводу рішення, дії чи бездіяльності замовника, що суперечать законодавству у сфері публічних закупівель і внаслідок яких порушено право чи законні інтереси такої особи.

31. Згідно з положеннями частини другої статті 12 Закону № 922-VIII замовник здійснює процедури закупівлі, передбачені частиною першою цієї статті, шляхом використання електронної системи закупівель.

32. Відповідно до частини третьої статті 12 Закону № 922-VIII електронна система закупівель повинна бути загальнодоступною та гарантувати недискримінацію, рівні права під час реєстрації всім заінтересованим особам та рівний доступ до інформації всім особам, обмін і збереження інформації та документів має відбуватися з гарантуванням непорушності даних про учасників і їхніх пропозицій під час проведення процедури закупівлі та їх конфіденційність до моменту розкриття тендерних пропозицій.

33. Положеннями статті 18 Закону № 922-VІІІ визначено порядок оскарження процедур закупівлі.

34. Так, виходячи зі змісту частини першої статті 18 Закону № 922-VIII скарга до органу оскарження подається суб`єктом оскарження у формі електронного документа через електронну систему закупівель. Після розміщення скарги суб`єктом оскарження в електронній системі закупівель скарга автоматично вноситься до реєстру скарг і формується її реєстраційна картка. Скарга разом з реєстраційною карткою в день розміщення суб`єктом оскарження автоматично оприлюднюється на веб-порталі Уповноваженого органу.

Реєстраційна картка скарги повинна містити таку інформацію: дата та час подання скарги суб`єктом оскарження в електронній системі закупівель; номер скарги, присвоєний в електронній системі закупівель під час її подання; номер оголошення про проведення процедури закупівлі, що оприлюднене на веб-порталі Уповноваженого органу.

Скарга повинна містити таку інформацію: найменування замовника рішення, дії або бездіяльність якого оскаржуються; ім`я (найменування), місце проживання (місцезнаходження) суб`єкта оскарження; підстави подання скарги, посилання на порушення процедури закупівлі або прийняті рішення, дії або бездіяльність замовника, фактичні обставини, що це можуть підтверджувати; обґрунтування наявності порушених прав та охоронюваних законом інтересів з приводу рішення, дії чи бездіяльності замовника, що суперечать законодавству у сфері публічних закупівель і внаслідок яких порушено право чи законні інтереси такої особи; вимоги суб`єкта оскарження та їх обґрунтування.

До скарги додаються документи та матеріали в електронній формі (у тому числі у вигляді pdf формату файла), що підтверджують порушення процедури закупівлі або неправомірність рішень, дій або бездіяльності замовника, та документ про здійснення оплати за подання скарги до органу оскарження.

Відразу після внесення до реєстру скарг скарга з супровідними документами та її реєстраційна картка автоматично надсилаються органу оскарження та замовнику.

За подання скарги до органу оскарження справляється плата. Розмір плати визначається Кабінетом Міністрів України.

35. Відповідно до частини третьої та четвертої статті 18 Закону № 922-VІІІ орган оскарження у строк, що не перевищує трьох робочих днів з дня внесення скарги до реєстру скарг, повинен розмістити в системі електронних закупівель рішення про прийняття скарги до розгляду із зазначенням дати, часу і місця розгляду скарги або обґрунтоване рішення про залишення скарги без розгляду, або рішення про припинення розгляду скарги. Система електронних закупівель автоматично оприлюднює прийняті органом оскарження рішення на веб-порталі Уповноваженого органу та розсилає повідомлення суб`єкту оскарження та замовнику.

Орган оскарження залишає скаргу без розгляду в разі, якщо: суб`єкт оскарження подає скаргу щодо того самого порушення, у тій самій процедурі закупівлі та з тих самих підстав, що вже були предметом розгляду органу оскарження і щодо яких органом оскарження було прийнято відповідне рішення; скарга не відповідає вимогам частини першої або другої цієї статті; суб`єктом оскарження не внесено плату, передбачену частиною першою цієї статті; замовником відповідно до цього Закону усунено порушення, зазначені в скарзі.

36. Судами попередніх інстанцій встановлено, що ТОВ «Транскоіл» у скарзі від 08 травня 2018 року стверджував, що встановлені Замовником вимоги є дискримінаційними, оскільки прийняти участь у процедурі закупівлі та пропозиції яких не будуть відхилені, можуть лише ті учасники, які вже мають у власності або які вже орендують складські приміщення та вагову на території Роздільнянського району Одеської області.

Також ТОВ «Транскоіл» було зазначено, що Замовником вимагається надання копій дійсних сертифікатів генетичних, технологічних та якісних характеристик на марки вугілля, які видані не раніше 2017 року, що зменшує коло потенційних учасників, які мають дані сертифікати видані в іншому році, але дійсні на дату подання та весь термін виконання договору про закупівлю.

Крім цього, ТОВ «Транскоіл» стверджувало, що витрати, пов`язані з юридично-консультаційними послугами, не відносяться до предмету закупівлі, а отже положення щодо відшкодування зазначених витрат не можуть бути включені до тендерної документації.

Відтак, ТОВ «Транскоіл» вищезазначене було кваліфіковано як порушення його прав та обмеження саме його можливості для участі в торгах.

37. Як встановлено також судами, скарга ТОВ «Транскоіл» по суті, Антимонопольним комітетом України розглянута не була.

38. Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог щодо скасування спірного рішення. Крім цього, Верховний Суд вважає за необхідне підкреслити, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював особливу важливість принципу «належного урядування». Цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (дивитися рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року).

39. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року).

40. В силу принципу пропорційності втручання в право особи безперешкодно користуватися та розпоряджатися своїм майном можливе лише за умови дотримання «справедливої рівноваги» між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав людини.

41. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» суд визнав незаконне та непропорційне втручання у права заявника, гарантовані статтею 1 Першого протоколу Конвенції. Суд у цьому рішенні підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їх власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Принцип «належного урядування» покладає на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку.

42. Отже, відповідач, приймаючи спірне рішення дійшов передчасних висновків щодо залишення без розгляду скаргу ТОВ «Транскоіл», при цьому позбавив можливості позивача отримати відповіді на порушені у скарзі питання, що суперечить, як національному законодавству, так і міжнародному. Відтак, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що визначення відповідача як органу оскарження та мети такого визначення, зобов`язувало Антимонопольний комітет України, за умови дотримання принципу належного урядування, розглянути скаргу ТОВ «Транскоіл» по суті та прийняти рішення за результатами її розгляду та зобов`язаний був надати правову оцінку доводам позивача.

43. Щодо доводів скаржника про те, що скарга ТОВ «Транскоіл» не містить ніякої інформації про порушення прав та інтересів скаржника та обмеження саме його можливості для участі у торгах, колегія суддів наголошує, що звернення ТОВ «Транскоіл» до Замовника з вимогою про усунення порушення (дискримінаційні умови для учасників аукціону) від 25 квітня 2018 року, яка направлялася Товариством Замовнику та була відхилена, відтак, Товариством продемонстровано своє бажання подати Замовнику тендерну пропозицію, однак, у зв`язку зі встановленими Замовником обмеженнями не змогло вчинити такі дії.

44. Також, колегія суддів зазначає, що доводи скаржника про те, що відповідно до інформації, оприлюдненої на веб-порталі Уповноваженого органу Замовником укладеного договір з переможцем процедури закупівлі - ПрАТ «ВО «ОБЛПАЛИВО», а тому у відповідача відсутні повноваження щодо розгляду скарги, не знайшли свого підтвердження, оскільки враховуючи положення ст. 18 Закону № 922-VIII, а також те, що на час виникнення спірних правовідносин Замовником не було укладено договір з переможцем процедури закупівлі, відтак, у межах розгляду саме цієї справи, наявність укладеного договору про закупівлю, який було укладено після звернення з позовом до суду жодним чином не впливає на спірні правовідносини щодо розгляду відповідачем скарги позивача.

45. За такого правового врегулювання та обставин справи, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, не спростованими доводами касаційної скарги, про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог.

46. Крім цього, колегія суддів наголошує, що до повноважень Верховного Суду не входить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, тобто об`єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.

47. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Рябих проти Росії», «Нєлюбін проти Росії»), повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

48. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

49. Оцінюючи доводи касаційної скарги, колегія суддів зазначає, що ці доводи були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої та апеляційної інстанцій під час розгляду та ухвалення оскаржуваних судових рішень, та їм була надана належна правова оцінка, жодних нових аргументів, які б доводили порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального або процесуального права, у касаційній скарзі не наведено.

50. Враховуючи наведене, Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень і погоджується з висновками суду першої та апеляційної інстанцій у справі про задоволення позовних вимог.

51. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення першої та (або) апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

52. Відповідно до ч. 1 ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

53. Отже, касаційна скарга Антимонопольного комітету України підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - залишенню без змін.

54. Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Антимонопольного комітету України залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 вересня 2018 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2019 року у справі № 826/8041/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М. М. Яковенко

Судді І. В. Дашутін

О. О. Шишов