Справа № 164/2582/17
Суддя: Невар О. В.
Дата ухвалення: 2020-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 164/2582/17
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2020 року Маневицький районний суд Волинської області

в складі: головуючого - судді Невара О.В.,

при секретарі Оліферчук І.В.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

представників відповідача Клімчук С.М., Оласюк Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Маневичі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Камінь-Каширського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. Свої вимоги обґрунтував тим, що він являється потерпілим від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується відповідним посвідченням серії НОМЕР_1 (категорії 3) від 28.12.1992 року. 25.11.2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та подав необхідні документи. Повідомленням Камінь-Каширського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області № 1910/Л-01 від 17.11.2017 року ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні пенсії. На думку позивача, дії відповідача щодо відмови йому у призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи не відповідають вимогам чинного законодавства. ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Галузія Маневицького району Волинської області, де був зареєстрований та постійно проживав по 18.05.1985 року. З 19.05.1985 року по 27.04.1987 року позивач проходив військову службу у ЗС СРСР. З 27.04.1987 року по 3.01.1988 року ОСОБА_1 постійно проживав та був зареєстрований в с. Галузія Маневицького району Волинської області. З 4.01.1988 року по 30.12.1988 року та з 4.01.1989 року по 30.03.1990 року позивач був зареєстрований на території Дніпропетровської області, але постійно проживав в с. Галузія Маневицького району Волинської області без реєстрації. З 30.03.1990 року по 22.07.1990 року та з 26.10.1990 року по 24.08.1992 року ОСОБА_1 постійно проживав та був зареєстрований в с. Галузія Маневицького району Волинської області. З 9.11.1993 року по 12.09.1998 року позивач працював слюсарем у ДП „Бучманське, проживав на території Житомирської області. В подальшому, після звільнення з ДП „Бучманське ОСОБА_1 постійно проживав по АДРЕСА_1 , з 5.10.1998 року по 12.01.2000 року перебував на обліку в Маневицькому районному центрі зайнятості як безробітний. В період з 24.03.2000 року по 15.07.2004 року позивач працював монтером залізничної колії у ДП „Бучманське, проживав на території Житомирської області. Після звільнення з ДП „Бучманське ОСОБА_1 постійно проживав по АДРЕСА_1 по 3.12.2008 року. З 3.12.2008 року по даний час позивач постійно проживає та зареєстрований в с. Галузія Маневицького району Волинської області. Вказані населені пункти - с. Галузія Маневицького району Волинської області та смт. Маневичі Волинської області після Чорнобильської катастрофи відносяться до зони гарантованого добровільного відселення, до 1.01.2006 року с. Галузія Маневицького району Волинської області відносилося до зони безумовного (обов?язкового) відселення. Стверджує, що станом на 1.01.1993 року він постійно прожив в зоні безумовного (обов?язкового) відселення не менше 2 років, а тому має право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Посилаючись на зазначені обставини, просив суд визнати дії Камінь-Каширського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області щодо відмови йому у призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи протиправними та зобов`язати призначити йому пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з 23.12.2016 року.
Ухвалою Маневицького районного суду Волинської області від 10.03.2020 року було замінено первісного відповідача - Камінь-Каширське об`єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області належним відповідачем - головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у поданій до суду заяві, просив визнати дії Камінь-Каширського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області щодо відмови йому у призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи протиправними та зобов`язати призначити йому пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з 23.12.2016 року.
Представники відповідача ОСОБА_2 , Оласюк Т.С. в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, проти задоволення позову заперечували, оскільки вважають, що позивачу ОСОБА_1 було правомірно відмовлено у призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Представлені позивачем до заяви про призначення пенсії за віком із застосуванням ст. 55 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи документи підтверджують, що позивач станом на 1.01.1993 року постійно прожив в зоні безумовного (обов?язкового) відселення 2 роки 10 місяців 1 день. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31.07.1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період. На час аварії на ЧАЕС ОСОБА_1 на території зони безумовного (обов?язкового) відселення не проживав, так як в період з 19.05.1985 року по 27.04.1987 року проходив військову службу у ЗС СРСР. З цих підстав, початкова величина зниження пенсійного віку відносно ОСОБА_1 не встановлюється. Позивач має право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи лише на 2 роки. Посилаючись на зазначені обставини, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 просили відмовити за безпідставністю. Підтвердили, що позивач має статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 3. У випадку призначення йому пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи пенсія позивачу, враховуючи представлені ним документи, має бути призначена з 23.12.2024 року.
Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити з наступних підстав.
Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно ст. 26 Закону України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 вказаного Закону пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, а саме: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Закон України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров?я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 14 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: потерпілі від Чорнобильської катастрофи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років…
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 55 вказаного Закону особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування: особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років - пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років; особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні безумовного (обов?язкового) відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 2 років - пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку на 4 роки та додатково 1 рік за кожний рік проживання, роботи, але не більше 9 років.
Згідно ст. 65 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України. Посвідчення „Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та „Потерпілий від Чорнобильської катастрофи є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.
Відповідно до п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України „Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління ПФУ № 22-1 від 25.11.2005 року до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях № 122 від 9.03.1988 року, або довідка військової частини, в складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об?єкт, де особою проводились роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на цих територіях, видана органами місцевого самоврядування (при призначенні пенсії із застосуванням норм ст. 55 Закону № 796-ХІІ).
В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 являється потерпілим від Чорнобильської катастрофи категорії 3. Зазначена обставина не оспорюється відповідачем та представниками відповідача в судовому засіданні, підтверджується дослідженим судом посвідченням потерпілого від Чорнобильської катастрофи серії НОМЕР_1 (категорії 3), виданим Волинською облдержадміністрацією 28.12.1992 року. Враховуючи положення ст. 65 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 3 надає позивачу право користування пільгами, встановленими цим Законом.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Галузія Маневицького району Волинської області, де був зареєстрований та постійно проживав по 18.05.1985 року. З 19.05.1985 року по 27.04.1987 року позивач проходив військову службу у ЗС СРСР. З 27.04.1987 року по 3.01.1988 року ОСОБА_1 постійно проживав та був зареєстрований в с. Галузія Маневицького району Волинської області. З 4.01.1988 року по 30.12.1988 року та з 4.01.1989 року по 30.03.1990 року позивач був зареєстрований на території Дніпропетровської області, але постійно проживав в с. Галузія Маневицького району Волинської області без реєстрації. З 30.03.1990 року по 22.07.1990 року та з 26.10.1990 року по 24.08.1992 року ОСОБА_1 постійно проживав та був зареєстрований в с. Галузія Маневицького району Волинської області. З 9.11.1993 року по 12.09.1998 року позивач працював слюсарем у ДП „Бучманське, проживав на території Житомирської області. В подальшому, після звільнення з ДП „Бучманське ОСОБА_1 постійно проживав по АДРЕСА_1 , з 5.10.1998 року по 12.01.2000 року перебував на обліку в Маневицькому районному центрі зайнятості як безробітний. В період з 24.03.2000 року по 15.07.2004 року позивач працював монтером залізничної колії у ДП „Бучманське, проживав на території Житомирської області. Після звільнення з ДП „Бучманське ОСОБА_1 постійно проживав по АДРЕСА_1 по 3.12.2008 року. З 3.12.2008 року по даний час позивач постійно проживає та зареєстрований в с. Галузія Маневицького району Волинської області. Вказані населені пункти - с. Галузія Маневицького району Волинської області та смт. Маневичі Волинської області після Чорнобильської катастрофи відносяться до зони гарантованого добровільного відселення, до 1.01.2006 року с. Галузія Маневицького району Волинської області відносилося до зони безумовного (обов?язкового) відселення.25.11.2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та подав необхідні документи. Повідомленням Камінь-Каширського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області № 1910/Л-01 від 17.11.2017 року ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні пенсії. Зазначені обставини підтвердили позивач, свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в судовому засіданні, а також це встановлено з досліджених судом письмових доказів, зокрема, трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_2 , трудової книжки серії НОМЕР_3 , довідки Прилісненської сільської ради Маневицького району Волинської області № 738 від 14.11.2017 року, довідки Маневицької селищної ради Волинської області № 6950 від 22.11.2017 року, акту № 132 від 21.11.2017 року про періоди проживання в с. Галузія Маневицького району Волинської області, паспорта громадянина України серії НОМЕР_4 , виданого Луцьким МУ УМВС України у Волинській області 21.05.1996 року, повідомленняКамінь-Каширського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області № 1910/Л-01 від 17.11.2017 року, заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії від 25.11.2016 року.

В судовому засіданні встановлено та це підтверджується дослідженими судом матеріалами справи, що позивач прожив постійно на території зони безумовного (обов?язкового) відселення 2 роки 10 місяців 1 день. На час аварії на ЧАЕС ОСОБА_1 на території зони безумовного (обов?язкового) відселення не проживав, так як в період з 19.05.1985 року по 27.04.1987 року проходив військову службу у ЗС СРСР.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31.07.1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Виходячи з вищевикладеного, початкова величина зниження пенсійного віку відносно ОСОБА_1 не встановлюється.
Судом встановлено, що право на призначення пільгової пенсії із зниженням пенсійного віку згідно зі ст. 55 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи позивач набуде у 58 років. На даний час, як і на час звернення ОСОБА_1 до відповідача із заявою про призначення пенсії - 25.11.2016 року, підстави для призначення позивачу пільгової пенсії із зниженням пенсійного віку відсутні. Позовні вимоги в частині призначення пільгової пенсії із зниженням пенсійного віку на 9 років є необґрунтованими та безпідставними, оскільки у відповідності до чинного законодавства ОСОБА_1 має право на зниження пенсійного віку на 2 роки.
Аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що оскільки позивач ОСОБА_1 на час звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії - 25.11.2016 року не досяг відповідного віку, набув право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи лише на 2 роки, йому відповідачем було правомірно відмовлено у призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи на 9 років, а тому в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання дій Камінь-Каширського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області, після реорганізації - головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо відмови йому у призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи протиправними та зобов`язання призначити йому пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з 23.12.2016 року слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 2, 5-6, 8-10, 14, 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 295-297 КАС України, ст.ст. 3, 6, 8, ч. 2 ст. 19, ст. 22, ч. 1 ст. 46, ст. 64 Конституції України, ст.ст. 14, 55, 65 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 року,ст.ст. 26, 45 Закону України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, суд, -
В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.В. Невар