Справа № 480/2314/19
Суддя: Сіренко О.І.
Дата ухвалення: 2020-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2020 р.Справа № 480/2314/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Сіренко О.І.,

Суддів: Калиновського В.А. , Кононенко З.О. ,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С.

спеціаліста Марченко О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції із Господарським судом Сумської областi у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Офісу великих платників податків ДФС на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 17.09.2019 року, головуючий суддя І інстанції: А.Б. Діска, повний текст складено 20.09.19 року по справі № 480/2314/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання"

до Офісу великих платників податків Державної податкової служби в особі Харківського управління Офісу великих платників податків Державної податкової служби

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби в особі Харківського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, в якій просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача по нарахуванню у період з 01.01.2019 року по 31.03.2019 року в інтегрованій картці позивача з податку на прибуток пені в загальному розмірі 2011269,69 грн.;

- зобов`язати відповідача відкоригувати дані інтегрованої картки позивача з податку на прибуток шляхом скасування протиправно нарахованої у період з 01.01.2019 року по 31.03.2019 року пені в загальному розмірі 2011269,69 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що у період з 01.01.2019 р. по 31.03.2019 р. за межами строку давності, визначеного ст.102 Податкового кодексу України був погашений борг з авансових внесків за вересень 2015 року по граничному строку сплати 30.09.2015 року у загальному розмірі 2214312,19 грн. та нарахована пеня за період з 01.10.2015 р. по 10.03.2019 р. у загальному розмірі 2011269,69 грн., тобто за 1257 днів прострочення оплати. При цьому позивач вважає, що до платіжних документів контролюючим органом помилково віднесена звітна податкова декларація з від`ємним значенням об`єкта оподаткування попереднього звітного періоду у розмірі (-) 2206707 грн., що суперечить положенням п.87.9 ст. 87, п.131.2 ст. 131 та ст.129 Податкового кодексу України. Пеня всупереч підпункту 129.1.3 п.129.1, ч. 2 п. 129.4 ст. 129 Податкового кодексу України нараховувалась від першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов`язання та без урахування зміненого з 01.01.2017 р. розміру фінансової відповідальності платника. Крім того, пеню на суму погашеного у 2019 році податкового боргу відповідачем було протиправно нараховано поза межами 1095 днів з дати настання граничного строку сплати авансових внесків з податку на прибуток за вересень 2015 року. У зв`язку з вищезазначеними порушеннями позивач вважає дії відповідача щодо зайвого нарахування пені у загальному розмірі 2011269,69 грн. протиправними та вважає необхідним відкоригувати дані інтегрованої картки позивача з податку на прибуток шляхом скасування протиправно нарахованої у період з 01.01.2019 року по 31.03.2019 року пені в розмірі 2011269,69 грн.

У відзиві відповідач просив в позові відмовити, посилаючись на правомірність нарахування позивачу пені.

17 вересня 2019 року рішенням Сумського окружного адміністративного суду адміністративний позов ТОВ "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" до Офісу великих платників податків ДФС в особі Харківського управління Офісу великих платників податків ДФС про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задоволено.

Визнано протиправними дії Офісу великих платників податків ДФС в особі Харківського управління Офісу великих платників податків ДФС по нарахуванню у період з 01.01.2019 р. по 31.03.2019 р. в інтегрованій картці ТОВ "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" з податку на прибуток пені в загальному розмірі 2011269,69 грн.

Зобов`язано Офіс великих платників податків ДФС в особі Харківського управління Офісу великих платників податків ДФС відкоригувати дані інтегрованої картки ТОВ "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" з податку на прибуток шляхом скасування нарахованої у період з 01.01.2019 р. по 31.03.2019 р. пені в загальному розмірі 2011269,69 грн.

Стягнуто на користь ТОВ "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" витрати зі сплати судового збору в сумі 3842,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків ДФС в особі Харківського управління Офісу великих платників податків ДФС.

Відповідач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання. Стверджує про правомірність нараховання пені в розмірі 2011269,69 грн. оскільки, після рознесення сум до ІКП автоматично проводиться розрахунок пені відповідно до п. 129.1 ст. 129 ПКУ та правил нарахування та погашення пені за несвоєчасно сплачені суми платежів, що контролюються органами ДФС, визначених у главі 7 розділу III Порядку: здійснюється автоматичне нарахування та погашення пені при погашені боргу (частини податкового боргу) у день зарахування коштів на відповідний рахунок органу Казначейства та/або при поданні платником податків декларацій з від`ємним значенням суми податкових зобов`язань. Тому відповідач зазначає, що його дії щодо нарахування пені в ІКП з податку па прибуток відповідають діючому законодавству. Також, вказав на те, що з огляду на положення статті 114 та статті 102 ПКУ фінансові санкції до позивача були застосовані в межах строків, визначених законом (1095 днів). Отже, вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що підлягають задоволенню.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24.02.2015 року позивачем подана до ДПІ у м. Сумах податкова декларація з податку на прибуток підприємства за 2014 рік (№ від 24.02.2015р.), у складі якої платником податку подано розрахунок щомісячних авансових внесків з податку на прибуток, які мали сплачуватися у наступний дванадцятимісячний період, тобто з березня по грудень 2015 року, січень та лютий 2016 року по 3 757 375 грн. щомісячно.

ТОВ "СМНВО" у період з 01.01.2019 р. по 31.03.2019 р. було погашено 2 214 312,19 грн. податкового боргу за вересень 2015 р. (граничний строк сплати 30.09.2015 р.), в тому числі, як за рахунок грошових коштів (списання за інкасовими дорученнями) - 7605,19 грн. (а.с.23-29), так і у зв`язку з поданням звітної декларації з від`ємним значенням об`єкта оподаткування від 25.02.2019 року - 2 206 707,00 грн. (а.с.109-110).

У зв`язку з несвоєчасною сплатою самостійно визначеного грошового зобов`язання відповідачем в інтегрованій картці платника податків у період з 03.01.2019 р. по 11.03.2019 р. було нараховано пеню з податку на прибуток, нараховану на суму погашеного податкового боргу у загальному розмірі 2 011 269,69 грн., що підтверджується витягом з ІКПП (а.с.55).

Не погодившись із зазначеною нарахованою пенею, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для нарахування позивачу пені, оскільки подання ТОВ "СМНВО" уточнюючої податкової декларації з податку на прибуток підприємства від 06.04.2016 року № за 2014 рік, на думку суду, не перериває строки давності, визначені ст.102 ПК України, а тому, нарахування пені було проведено відповідачем поза межами строків давності, визначених Податковим кодексом України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулюються Податковим кодексом України (далі ПК України). Зокрема ПК України визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до п.п.14.1.175. п.14.1 ст.14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно п.п.14.1.152. п.14.1 ст.14 ПК України погашенням податкового боргу є зменшення абсолютного значення суми такого боргу, підтверджене відповідним документом.

Так, відповідно до п.п.14.1.144-1. п.14.1 ст.14 ПК України документ для цілей цього Кодексу - документ, створений у паперовій або електронній формі з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронні довірчі послуги", складення та/або подання, та/або надіслання якого передбачається цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими на підставі та на виконання цього Кодексу, та/або пов`язане з реалізацією прав та обов`язків платника податків, та/або контролюючих органів згідно із нормами цього Кодексу.

Організацію діяльності з ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) визначає Порядок ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджений Наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 року № 422 (далі Порядок).

Відповідно до п.2 глави 7 розділу ІІ Порядку у разі погашення суми податкового боргу (його частини) іншим шляхом, зокрема при поданні платником податків декларацій (у тому числі уточнюючих) з від`ємним значенням суми податкових зобов`язань тощо, нарахування пені закінчується датою фактичного здійснення такого погашення, зафіксованою у відповідних документах.

Крім того, відповідно до п.п.129.3.1 п.129.3 ст.129 ПК України нарахування пені закінчується у день зарахування коштів на відповідний рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів та/або в інших випадках погашення податкового боргу та/або грошових зобов`язань.

Отже, на думку суду, погашення податкового боргу може відбуватися не лише шляхом сплати і зарахування коштів на відповідний рахунок органу Казначейства, але і в тому числі, шляхом подання декларації з від`ємним значенням. Подання декларації з від`ємним значенням суми податкових зобов`язань призводить до зменшення абсолютного значення суми такого боргу на суму, зазначену в цій декларації. Таким чином, відбувається не сплата, а погашення задекларованої платником до сплати суми.

У той же час, на думку суду, нарахування відповідачем пені, як у зв`язку зі сплатою (списанням за інкасовими дорученнями), так і у зв`язку з поданням звітної декларації з від`ємним значенням було здійснено поза межами встановлених ПК України строків давності.

Так, п.111.1, 111.2 ст.111 ПК України визначено, що за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовуються такі види юридичної відповідальності: фінансова; адміністративна; кримінальна.

Фінансова відповідальність за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства встановлюється та застосовується згідно з цим Кодексом та іншими законами. Фінансова відповідальність застосовується у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені.

Пеня є сумою коштів у вигляді відсотків, що нарахована на суми грошових зобов`язань у встановлених цим Кодексом випадках та не сплачена у встановлені законодавством строки (п.п.14.1.162 п.14.1 ст.14 ПК України).

Грошове зобов`язання платника податків відповідно до п.п.14.1.39 п.14.1 ст.14 ПК України це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно з п.п.14.1.265 п.14.1 ст.14 ПК України штрафною санкцією (фінансовою санкцією, штрафом) є плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, а також штрафні санкції за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до п.п.14.1.156 п.14.1 ст.14 ПК України податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Отже, ПК України визначає пеню, як різновид фінансової відповідальності, відокремлюючи її від штрафних (фінансових) санкцій (штрафів). Так само пеня не відноситься до грошових зобов`язань платника. По суті, пеня є певним способом забезпечення погашення податкового боргу.

Передумовою початку нарахування пені є невиконання платником обов`язку зі своєчасної сплати податкового зобов`язання.

Податковий кодекс України не визначає окремо строки давності для нарахування пені.

Проте, Податковим кодексом України визначено, як строки давності для застосування штрафних (фінансових) санкцій, так і для самостійного визначення контролюючим органом суми грошових зобов`язань.

Строки давності для застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) визначає ст.114. ПК України.

Так, граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов`язань, визначених статтею 102 цього Кодексу.

Відповідно до вимог п.102.1 ст.102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Оскільки пеня є різновидом фінансової відповідальності, а строки давності для застосування пені Податковим кодексом України не визначено, на думку суду, для цілей забезпечення принципів справедливості, рівності і балансу у відносинах між платниками і державою, мають застосовуватись загальні строки давності, визначені ст.102 ПК України, а саме 1095 днів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, в рядку 23 податкової декларації від 24.02.2015 року платником податку було задекларовано авансовий внесок, що підлягатиме сплаті щомісячно, у розмірі 3 757 375 грн. протягом 2015 року, проте 06.04.2016 року ТОВ "СМНВО" було подано уточнюючу податкову декларацію № .

Так, абзацом 2 п.102.1 ст.102 ПК України встановлено, що у разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.

Однак, норма пункту 102.1 статті 102 ПК України пов`язує відлік строку давності саме із останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань. У той же час, початок нарахування пені ст.129 ПК України пов`язує з днем граничного строку сплати податкового зобов`язання.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що граничний строк сплати самостійно визначеного зобов`язання у зв`язку з поданням уточненої декларації не змінився і, як свідчить розрахунок пені, її було нараховано з 01.10.2015 року.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що подання ТОВ "СМНВО" податкової декларації з податку на прибуток підприємства від 06.04.2016 року № за 2014 рік, не перериває строки давності, визначені ст.102 ПК України, а тому, нарахування пені було проведено відповідачем поза межами строків давності, визначених Податковим кодексом України.

Посилання відповідача на ст.264 ЦК України, колегія суддів вважає помилковими, оскільки відповідно до вимог ст.1 ЦК України статті цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Доводи представника відповідача про те, що нарахування пені здійснюється в автоматичному режимі судом до уваги не приймаються, враховуючи те, що ведення особового рахунку платника податків не повинно порушувати права та інтереси ТОВ "СМНВО" відносно правомірності визначення сум фінансової відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на викладені вище обставини, вбачається, що дії відповідача по нарахуванню пені з податку на прибуток поза межами строку давності не можуть відповідати критеріям правомірності, визначеним ч.2 ст.2 КАС України, з урахуванням чого, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Так, в порушення вимог частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів правомірності своїх дій у спірних правовідносинах.

Відповідно до ст.22 КонституціїУкраїни права і свободилюдини і громадянина, закріпленіцієюКонституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободигарантуються і не можуть бути скасовані.

Згідно з ч.1 ст.2 Кодексу адміністративногосудочинстваУкраїни, завданнямадміністративногосудочинства є справедливе, неупереджене та своєчасневирішення судом спорів у сферіпублічно-правовихвідносин з метою ефективногозахисту прав, свобод та інтересівфізичнихосіб, прав та інтересівюридичнихосібвідпорушень з боку суб`єктіввладнихповноважень.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

В справі «East/WestAllianceLimited» проти України» (№ 19336/04) Суд вказує, що дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією «небезпідставної скарги» та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов`язання за цим положенням. Межі обов`язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці (Kudla v. Polandа № 30210/96).

Враховуючи викладене, а також протиправність дій відповідача по нарахуванню у період з 01.01.2019 р. по 31.03.2019 р. в інтегрованій картці ТОВ "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" з податку на прибуток пені в загальному розмірі 2011269,69 грн., колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання Офіс великих платників податків ДФС в особі Харківського управління Офісу великих платників податків ДФС відкоригувати дані інтегрованої картки ТОВ "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" з податку на прибуток шляхом скасування нарахованої у період з 01.01.2019 р. по 31.03.2019 р. пені в загальному розмірі 2011269,69 грн.

За змістом п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "RuizTorija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ТОВ "СМНВО".

Згідно з ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, відповідача у справі.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДФС залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 17.09.2019 року по справі № 480/2314/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.І. Сіренко
Судді В.А. Калиновський З.О. Кононенко
Повний текст постанови складено 25.03.2020 року