Справа № 140/1511/19
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2020-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2020 рокуЛьвівСправа № 140/1511/19 пров. № 857/11775/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Ільчишин Н.В., Пліша М.А.

за участі секретаря судового засідання Хітрень О.Ю.,

представники позивача : Сафулько С.Ф., Красун В.В.

представники відповідача : Сахман П.З., Іванський В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на додаткове рішення Волинського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року у справі № 140/1511/19 за адміністративним позовом Державного підприємства «Луцький ремонтний завод «Мотор» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування вимоги про сплату боргу,-

суддя в 1-й інстанції - Каленюк Ж.В.,

час ухвалення рішення - не зазначено.,

місце ухвалення рішення - м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення - не зазначено,-

В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство «Луцький ремонтний завод «Мотор» (далі - ДП «ЛРЗ «Мотор», підприємство, позивач) звернулося з позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (далі - Офіс великих платників податків ДФС, контролюючий орган, відповідач) про визнання протиправною та скасування вимоги від 11 березня 2019 року №Ю- про сплату боргу (недоїмки) в сумі 2404383,38 грн. (надалі - вимога про сплату боргу (недоїмки)) та рішення від 11 березня 2019 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 1202191,69 грн. (надалі - рішення про застосування штрафних санкцій).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2019 року позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано вимогу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 11 березня 2019 року №Ю- про сплату боргу (недоїмки) в сумі 2 404 383,38 грн.. Визнано протиправним та скасовано рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 11 березня 2019 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 1202191,69 грн..

Стягнуто на користь Державного підприємства «Луцький ремонтний завод «Мотор» за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби судові витрати у сумі 19210,00 грн. (дев`ятнадцять тисяч двісті десять грн. 00 коп.).

Додатковим рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року заяву представників позивача про ухвалення додаткового судового рішення в адміністративній справі за позовом Державного підприємства «Луцький ремонтний завод «Мотор» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування вимоги та рішення стосовно розподілу судових витрат задоволено частково.

Стягнуто на користь Державного підприємства «Луцький ремонтний завод «Мотор» за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби витрати на професійну правничу допомогу в сумі 25000,00 грн. (двадцять п`ять тисяч грн. 00 коп.). У стягненні решти суми витрат відмовлено.

Не погоджуючись з додатковим рішенням Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що додаткове рішення прийняте з порушенням норм процесуального права, просить його скасувати та відмовити в задоволенні заяви повністю.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом частково стягнуто витрат на правову допомогу, проте не в повній мірі досліджено те, що позивачем не було надано належних доказів на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу чи обгрунтувань щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт, їх вартості та обгрунтованості витраченого часу для їх виконання.

Заслухавши суддю - доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 10 вересня 2019 року до суду першої інстанції від представників позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на користь ДП «ЛРЗ «Мотор» витрат на професійну правничу допомогу.

На обгрунтування вимог поданої заяви представники позивача зазначали, що окрім судових витрат зі сплати судового збору позивачем також понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 99000,00 грн. відповідно до договору від 29 травня 2019 року №2/22-23/05/19 про надання правової допомоги, однак до закінчення судових дебатів у даній справі сторона позивача з поважних причин не могла подати усі докази, які підтверджують розмір понесених нею судових витрат (акт приймання-передачі наданих послуг з правової допомоги згідно з умовами договору від 29 травня 2019 року №2/22-23/05/19 складений та підписаний сторонами 09 вересня 2019 року), а тому 06 вересня 2019 року було подано заяву про вирішення питання щодо судових витрат після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Відтак, просили стягнути судові витрати, пов`язані з наданням правничої допомоги, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

17 вересня 2019 року відповідачем подано письмове заперечення проти заяви щодо ухвалення додаткового судового рішення, у якому зазначається про завищений розмір витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідач звертає увагу на те, що позивачем в позові не було заявлено вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу адвоката, а також не надано суду заяву про розподіл судових витрат з підтвердженням понесених (чи очікуваних) витрат на професійну правничу допомогу та обґрунтуванням обсягу наданих послуг і виконаних робіт, не надано договору про надання правової допомоги, за яким визначаються розмір винагороди, порядок оплати послуг, а наданий акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) хоч і містить опис робіт (дії у справі), проте у ньому не зазначено вартості витрат за годину роботи (лише загальну суму, на яку надані послуги). На думку відповідача, позивачем не доведено необхідність укладення договору про надання правової допомоги за наявності в структурі ДП «ЛРЗ «Мотор» юридичного департаменту; вивчення і супроводження даної судової справи не потребувало знань з інших галузей права, окрім податкового, тому не було необхідним залучення ще двох адвокатів. Крім того, ряд послуг, що надавалися, не є доцільними та не потребують спеціальних професійних навиків, деякі види наданих послуг міг виконати безпосередньо позивач, а дії з підготовки договору про надання правової допомоги, його підписання не пов`язані з розглядом справи. Вважає, що розмір витрат на правничу допомогу не відповідає критеріям співмірності, доцільності та обґрунтованості.

Задовольняючи частково заяву про прийняття додаткового рішення, суд першої інстанції зазначив, що на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу суду надано копії таких документів: договору про надання правової допомоги від 29 травня 2019 року №2/22-23/05/19/378, укладеного між ДП «ЛРЗ «Мотор» та адвокатами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , платіжного доручення від 04 червня 2019 року №3098 на суму 99000,00 грн. (а.с.243-246 том 2), акта прийому-передачі послуг з надання правової допомоги (детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатами) - а.с.89-92 том 3.

Також суд зазначив про те, що при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, суд має виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру залежно від конкретних обставин справи. Надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто повинно бути доведено доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи (наприклад, клопотання про допит свідка, долучення документів - податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб.

Відтак, суд першої інстанції виходячи із критеріїв, визначених частинами третьою, п`ятою статті 134, частиною дев`ятою статті 139 КАС України, враховуючи заперечення відповідача щодо обґрунтованості та співмірності розміру витрат на правничу допомогу, справедливим розміром відшкодування позивачу фактично понесених витрат визначив розмір витрат, що становить 25000,00 грн. .

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч.7 ст.139 КАС України).

Відповідно ч.3, 4 ст.143 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Частинами 3, 4 статті 134 КАС України визначено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що розмір суми витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу та вартості виконаних робіт, витрати на проведення яких понесені в межах розгляду конкретної судової справи. При цьому розмір витрат має бути співмірним із складністю виконаних адвокатом конкретних робіт та часом, витраченим на виконання цих робіт.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України. Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.5 ст.134 КАС України).

Згідно з ч.6 ст.135 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.7 ст.135 КАС України).

З аналізу положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, пов`язаних безпосередньо з розглядом певної судової справи, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 цього Закону визначено такі види адвокатської діяльності, як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» ).

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» ).

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Предметом договору від 29 травня 2019 року №2/22-23/05/19/378 є надання правової допомоги під час розгляду у Волинському окружному адміністративному суді справи №140/1511/19. Пунктом 7.1 даного договору передбачено, що гонорар за надану адвокатами правову допомогу в розмірі 99000,00 грн. має бути сплачений позивачем в строк не пізніше 05 червня 2019 року в безготівковій формі шляхом перерахування на банківський рахунок адвоката Сафулька С.Ф.. Після винесення рішення Волинським окружним адміністративним судом сторони оформляють акт приймання-передачі наданих послуг на підставі рішення суду (пункт 7.4 договору).

Згідно з актом прийому-передачі послуг з надання правової допомоги (детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатами від 09 вересня 2019 року (далі - акт) адвокатами виконано роботи (надано послуги) із зазначенням кількості годин. Також в акті зазначено, що клієнт сплатив гонорар за надання правової допомоги в сумі 99000,00 грн..

Вирішуючи питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу, їх доведеності, суд першої інстанції вірно оцінив їх та вказав на те, що ряд послуг, які надавалися позивачу у межах договору про надання правової допомоги, не мали впливу на хід розгляду справи, також деякі послуги дублювали одна одну.

При визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, суд першої інстанції вірно виходив з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру залежно від конкретних обставин справи.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» , суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Таким чином, враховуючи наявність документального підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, виходячи з принципу співмірності витрат на оплату послуг адвоката обсягу фактично наданих послуг, колегія суддів вважає обґрунтований висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення заяви стосовно розподілу судових витрат, шляхом стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 25000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ч. 3 ст. 243, 250, ст. ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст.ст. 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДФС України залишити без задоволення, а додаткове рішення Волинського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року у справі № 140/1511/19 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Н. В. Ільчишин
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 17.03.2020 року у зв`язку із перебуванням головуючого-судді на листку непрцездатності.