Справа № 540/138/20
Суддя: Попов В.Ф.
Дата ухвалення: 2020-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/138/20
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Попова В.Ф., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася з позовом до Міністерства оборони України (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати пункт 2 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 22.11.2019 року № 161, щодо відмови в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 ;

- зобов`язати відповідача призначити та виплатити позивачці - матері загиблого військовослужбовця, одноразову грошову допомогу у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року;

- стягнути моральну шкоду у сумі 150000 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач протиправно відмовив у задоволенні заяви про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю її сина - військовослужбовця. Такі дії спричинили позивачці моральної шкоди, яка полягала у душевних хвилюваннях, що призвели до погіршення стану здоров`я.

Відповідач подав відзив, відповідно до якого, позовні вимоги не визнає та у задоволенні позову просить відмовити. Зазначає, що позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки смерть її сина - військовослужбовця настала внаслідок вчинення ним дій у стані алкогольного сп`яніння, що в силу ст. 16-4 ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" виключає право на отримання цих коштів. Крім того, вказує, що право на отримання такої виплати розповсюджується не тільки на позивача а ще й на батька загиблого. На думку відповідача, перелічені обставини свідчать про відсутність підстав для задоволення позову.

Розгляд справи здійснено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи на підставі ч. 2 ст. 262 КАС України.

Судом встановлені такі обставини по справі.

Позивач у справі є матір`ю загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 , який проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 59 від 19.02.2018 року, виданого Комунальною установою «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи», ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок отримання останнім множинних проникаючих колото-різаних поранень грудної клітки з ушкодженням легень.

Командиром військової частини, в якій проходив військову службу загиблий, було ініційовано проведення спеціального розслідування на підставі наказу від 17.02.2018 року № 198, в ході якого було встановлено, що ОСОБА_2 у вільний від служби час знаходився за межами розташування у звільненні для вирішення особистих потреб. 17.02.2018 року приблизно о 18:06 год. представники Національної поліції повідомили представників військової частини про смерть ОСОБА_2 , яка настала внаслідок ножового поранення від цивільної особи під час суперечки, що виникла з невідомих обставин між ним та громадянином ОСОБА_3 , за даним фактом відкрито кримінальне провадження, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Інформація про алкогольне сп`яніння учасників події відсутня.

Згідно витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця № 2960 від 26.10.2018 року, поранення та причина смерті ОСОБА_2 одержані в результаті нещасного випадку, так, пов`язані з проходженням військової служби.

З метою одержання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця, позивач звернулася до Херсонського обласного військового комісаріату із заявою про призначення допомоги та надала необхідні документи.

Листом від 17.10.2018 року №0290/205(з)/103 Департаментом фінансів Міністерства оборони України позивачку було проінформовано, що її звернення надійшло 12.10.2018 року та після опрацювання буде подане на розгляд Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, а про прийняте рішення повідомить Херсонський обласний військовий комісаріат.

Херсонський обласний військовий комісаріат листом від 04.12.2019 року №6/2/4241 надав відповідь про те, що Міністерством оборони України позивачці відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги (пункт 2 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 22.11.2019 року №161), оскільки на час загибелі її син перебував у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджено висновком експерта Запорізького обласного бюро судово-медичної експертизи від 19.02.2018 року №59 та вчиняв дії, які призвели до сварки та його вбивства. Вказані обставини згідно зі ст. 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» виключають право на призначення та виплату такої допомоги.

Вироком Куйбишевського районного суду Запорізької області від 19.10.2018 року по справі № 327/232/18, ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, за те що він (серед іншого), діючи умисно, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до ОСОБА_2 , спричинив останньому тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, в результаті чого настала смерть ОСОБА_2 на місці злочину.

19.07.2019 року вироком Запорізького апеляційного суду вирок від 19.10.2018 року в частині призначеного покарання скасовано та ухвалено новий вирок, в решті вирок Куйбишевського районного суду Запорізької області залишений без змін.

Постановою Верховного Суду від 13.02.2020 року вироки суду першої та апеляційної інстанцій залишені без зміни.

Дослідивши подані учасниками справи письмові доказі, суд дійшов до наступних висновків.

У відповідності до вимог ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Статтею 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII) визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Дія цього Закону поширюється на членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти (пункт 2 частини першої статті 3 Закону № 2011-ХІІ).

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Згідно з положеннями п. 2 ч. 2 ст. 16 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, смерті військовослужбовця, що настала внаслідок нещасного випадку, що мав місце в період проходження ним військової служби.

За приписами ст. 16-1 Закону № 2011-XII у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Судом встановлено та не заперечується відповідачем, що позивач у справі відноситься до переліку осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги.

Відповідно до ст. 16-4 Закону № 2011-XII призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком, зокрема, вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення, вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння.

Проаналізувавши вказані приписи, суд дійшов висновку, що допомога не призначається і не виплачується лише у випадку, якщо смерть військовослужбовця є наслідком вчинення активних, протиправних дій самим військовослужбовцем, який знаходиться у стані алкогольного сп`яніння.

Сам факт знаходження військовослужбовця у стані алкогольного/наркотичного сп`яніння на час настання смерті не визначається вказаними нормами права як підстава для відмови у призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги.

Аналогічний правовий висновок висловив Верховний Суд у постанові від 04.03.2020 року по справі № 813/2071/17.

Таким чином, відповідачем не доведено факт вчинення померлим дій у стані алкогольного сп`яніння, які призвели до сварки та його вбивства.

Вищевказана позиція відповідача також спростовується обставинами встановленими в ході розгляду справи № 327/232/18 за фактом навмисного вбивства двох осіб, серед яких син позивачки.

Так, у вироку ухваленого судом апеляційної інстанції встановлено, що даних щодо жорсткого поводження або саме приниження честі та гідності обвинуваченого чи системного характеру такого поводження з боку потерпілого ОСОБА_2 , беручи до уваги відсутність попереднього знайомства між вказаними особами, обставини справи не містять.

Посилання Міністерства оборони України на висновок експерта Запорізького обласного бюро СМЕ від 19.02.2018 № 59 про стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_4 на час загибелі, як на підставу для відмови призначити одноразову грошову допомогу позивачці є безпідставним, оскільки сам по собі стан особи не є ключовим у розумінні ст. 16-4 Закону № 2011-XII, він обов`язково має бути поєднаний із вчиненням такою особою дій, що не підтверджено жодними доказами.

Виходячи з наведеного, суд робить висновок, що смерть військовослужбовця ОСОБА_2 настала внаслідок нещасного випадку, що мав місце в період проходження ним військової служби, а відтак, пункт 2 протоколу засідання комісії МОУ з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 22.11.2019 року № 161, щодо відмови позивачці в призначенні одноразової грошової допомоги є протиправним та підлягає скасуванню.

Разом із тим, відповідач зазначив що позивачка не єдина особа, яка має право на отримання цієї виплати, оскільки у загиблого є батько ОСОБА_5 , який також в силу ч. 1 ст. 16-1 Закону № 2011-XII має право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги. Інших осіб не встановлено.

Суд погоджується з такою позицією відповідача виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 16-2 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 2-3 пункту 2 статті 16 цього Закону.

За приписами ч. 1 ст. 16-3 Закону № 2011-XII, одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою чи заявою їх законних представників. У разі відмови якоїсь з осіб, зазначених у статті 16 - 1 цього Закону, від призначення та отримання одноразової грошової допомоги, або якщо одна із зазначених осіб у строк, встановлений пунктом 8 цієї статті, не реалізувала своє право на призначення та отримання такої допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги. Особам, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, її виплата здійснюється незалежно від реалізації права на призначення та отримання такої допомоги будь-якою з осіб, зазначених у статті 16 - 1 цього Закону.

Часиною 8 вказзаної статті передбачено, що особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві визначається Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 (далі - Порядок № 975).

Відповідно до п. 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста є дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.

Виходячи з того, що відомості про відмову батька загиблого отримати свою частку грошової допомоги відсутня, а строк звернення за її отриманням не закінчився, позивач має право на отримання половини від 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

У разі якщо батько протягом трьох років з дня смерті загиблого військовослужбовця не реалізує право на отримання своєї частки від спірної допомоги, у позивачки виникне право на отримання його частини.

Щодо позовної вимоги про стягнення на користь позивачки грошових коштів в сумі 150000 грн на відшкодування завданої їй моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За змістом ст.ст. 23 та 1167 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок душевних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Діючим законодавством України не визначено будь-якої певної шкали для визначення розміру складових моральної шкоди (глибина моральних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого тощо). Не мається будь-якого їхнього еквіваленту у грошових одиницях.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року, при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями, вини останнього в її заподіянні. Суд зокрема, повинен з`ясувати, чи підтверджується факт заподіяння позивачеві моральної шкоди чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення справи.

Отже, суд, визначаючи розмір моральної шкоди, повинен виходити з власних оціночних понять щодо достатності та обґрунтованості.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (абз. 2 ч. 3 ст. 23 Цивільного кодексу України).

Статтею 1173 Цивільного кодексу України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Суд вважає, що сума моральної шкоди визначена позивачкою в розмірі 150 000 грн не відповідає фактично заподіяній.

У цій справі суд розглядає тільки питання поновлення порушеного права позивачки на отримання грошової допомоги від держави в результаті смерті її сина під час проходження служби, а не обставини та факт смерті який і є основною причиною її моральних страждань.

Оскільки відмова МО України була протиправною, що потягло несвоєчасність виплат та необхідність судового захисту порушеного права та зважаючи на те, що точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, особи немає (і не може бути), суд вважає, що за спричинену протиправним рішенням відповідача моральну шкоду позивачці належить стягнути з Міністерства Оборони України 5000,00 грн.

Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 04.03.2020 року по справі № 813/2071/17.

Згідно частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

При цьому в силу положень ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази та виходячи з наданих суду повноважень, визначених ст. 245 КАС України, суд дійшов висновку, що відповідач, відмовляючи позивачці, у призначенні одноразової грошової допомоги, діяв всупереч вимог чинного законодавства України, а тому з метою повного та всебічного захисту інтересів позивачки позовні вимоги підлягають задоволенню в частині визнання протиправним та скасування п. 2 рішення Міністерства оборони України, оформленого протоколом №161 від 22.11.2019 року, зобов`язати Міністерство оборони України призначити та провести виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі половини від 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, а також стягнути на її користь грошові кошти в сумі 5000 грн на відшкодування завданої їй моральної шкоди.

Відповідно до ст. 139 КАС України судовий збір стягненню не підлягає.

Керуючись статтями 242 - 246, 250, 255 КАС України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати пункт 2 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 22.11.2019 року № 161, щодо відмови в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 .

Зобов`язати Міністерство оборони України (, місцезнаходження: 03168, м. Київ, Повітрофлотський проспект, 6) призначити та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) - матері загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 , одноразову грошову допомогу у розмірі половини від 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

Стягнути з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 5000,00 грн (п`ять тисяч гривень) на відшкодування завданої моральної шкоди.

В задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя В.Ф. Попов

кат. 112030000