Справа № 480/4961/19
Суддя: О.М. Кунець
Дата ухвалення: 2020-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 березня 2020 р. Справа № 480/4961/19
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Кунець О.М.,
за участю секретаря судового засідання - Токар Ю.В.,
позивача - ОСОБА_1 ,
представника відповідача - Маківського О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/4961/19
за позовом ОСОБА_1
до Головного Управління Пенсійного фонду України в Сумській області
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
Ухвалою Липоводолинського районного суду Сумської області від 31.10.2019 передано на розгляд Сумського окружного адміністративного суду позовну заяву ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Сумській області, у якій позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 31.07.2019 №1121/І-11 про відмову позивачу у зарахуванні стажу роботи у пологовому будинку м. Євпаторія на посаді лікаря анестезіолога, на пільгових умовах відповідно до ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення";
- зобов`язати відповідача зарахувати позивачу період роботи з 03.08.1987 року по 22.06.1992 року на посаді лікаря анестезіолога пологового будинку м. Євпаторія АР Крим до страхового стажу роботи в подвійному розмірі відповідно до ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
02.12.2019 справа №581/756/19 надійшла до Сумського окружного адміністративного суду.
З урахуванням положень пп.15.2 п.15 Розділу VІІ "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, комп`ютерною програмою "Діловодство спеціалізованого суду" вищевказаній справі присвоєно номер №480/4961/19 та розподілено головуючому судді - Кунець О.М.
Ухвалою суду від 05.12.2019 відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити.
Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог, просив відмовити у задоволенні позову. Письмовий відзив на позовну заяву суду не надав.
Суд, заслухавши позивача, представника відповідача вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги, виходячи з наступного.
У судовому засіданні встановлено, що згідно записів у трудовій книжці ОСОБА_1 у період з 03.08.1987 по 22.06.1992 працював у пологовому будинку м. Євпаторія на посаді лікаря анастезіолога (а.с.14-15).
З 10.07.2019 позивачу була призначена пенсія за віком.
Проте, при обрахуванні стажу ОСОБА_1 відповідачем не було враховано стаж позивача за період роботи з 03.08.1987 по 22.06.1992 працював у пологовому будинку м.Євпаторія на посаді лікаря анастезіолога.
Позивач звернувся до ГУПФУ в Сумській області щодо зарахування до страхового стажу періоду роботи з 03.08.1987 по 22.06.1992 у подвійному розмірі.
Однак, листом від 31.07.2019 №1121/І-11 відповідач повідомив ОСОБА_1 , що згідно із записами трудової книжки позивача було зараховано на посаду лікаря анастезіолога в пологовий будинок м. Євпаторія. Сам пологовий будинок не відноситься до закладів, робота у яких зараховується у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України №1788-ХІІ. Із записів трудової книжки неможливо встановити, в якому відділенні позивач працював анастезіологом. Зарахування стажу на посаді анастезіолога у подвійному розмірі можливе у разі, якщо позивач працював у анастезіологічному відділенні/відділеннях реанімації, інтенсивної терапії або реанімації і інтенсивної терапії. Таким чином, для зарахування до страхового стажу періоду роботи позивача з 03.08.1987 по 22.06.1992 у пологовому будинку м. Євпаторія у подвійному розмірі підстави відсутні (а.с.19).
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).
Статтею 8 Закону №1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Згідно із частиною першою статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.
Відповідно до статті 24 Закон №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Пунктом 3 Порядку №637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Факт роботи позивача у період з 03.08.1987 по 22.06.1992 на посаді лікаря анестезіолога в пологовому будинку м. Євпаторія підтверджується записами у трудовій книжці, з відмітками про відповідні накази (а.с.14-15).
Тобто, у відповідача відсутні зауваження щодо неправильності, неточності записів про періоди роботи позивача на відповідній посаді.
1 січня 2004 року набрав чинності Закон №1058-IV. До цього моменту пенсійні відносини врегульовувалися Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року №1788-XII (далі - Закон №1788-XII).
Так, відповідно до статті 60 Закону №1788-XII робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Наказом Міністерства охорони здоров`я України №303 від 8 жовтня 1997 року проведено реорганізацію анестезіологічної служби у складі лікувально-профілактичних закладів охорони здоров`я. Замість відділень (груп) анестезіології реанімації та відділень реанімації і інтенсивної терапії були створені анестезіологічні відділення або відділення анестезіології, анестезіологічні відділення з ліжками (палатами) для інтенсивної терапії, анестезіологічні групи, відділення інтенсивної терапії, вузькоспеціалізовані відділення інтенсивної терапії.
Згідно роз`яснення, наданого Міністерством охорони здоров`я і Міністерства праці та соціальної політики України у листах від 28 травня 2002 року №10.02.11/450 та від 21 червня 2002 року №02-886з-08, період роботи працівників у відділеннях анестезіології та інтенсивної терапії зараховуються до стажу у подвійному розмірі, як це передбачено статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Слід відмітити, що у відповідності до спеціального листа Міністерства охорони здоров`я України на адресу Пенсійного фонду України від 08.12.2006 року № 10.01.09/2209 щодо віднесення окремих структурних підрозділів охорони здоров`я до відділень реанімації, робота в яких відповідно до ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі, вказано що у реанімаційній службі закладів охорони здоров`я існували такі відділення: відділення (групи) анестезіології реанімації створювалися в лікарнях, які мали до 80% ліжок хірургічного профілю. В закладках, де кількість хірургічних ліжок менша і таке відділення не може бути створено за встановленими нормативами (пологові будинки з числом ліжок хірургічного профілю 75 і т.д.), організовувалися палати для реанімації і інтенсивної терапії з введенням п о с а д л і к а р і в а н е с т е з і о л о г і в реаніматологів та медичних сестер анестезіологів (наказ МОЗ СРСР від 19.08.1969 року № 605 «Про поліпшення анестезіолого реанімаційної служби в державі») та відділення реанімації і інтенсивної терапії.
Відповідно до статей 9, 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи викладене, відповідач при обчислені стажу роботи ОСОБА_1 протиправно неврахував у подвійному розмірі період з 03.08.1987 по 22.06.1992, у зв`язку з чим рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 31.07.2019 №1121/І-11 про відмову ОСОБА_1 у зарахуванні стажу роботи у пологовому будинку м. Євпаторія на посаді лікаря анастезіолога, на пільгових умовах відповідно до ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" підлягає стасуванню.
Такі висновки суду у цій справі узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, висловленою, зокрема, у постановах від 11 грудня 2018 року у справі №310/385/17(2-а/310/47/17), від 23 січня 2019 року у справі №485/103/17 та від 4 грудня 2019 року у справі №689/872/17.
Разом з тим, статтею 58 Закону №1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій.
Відповідно до частини другої статті 245 КАС України, яка визначає повноваження суду при вирішенні справи, суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Статтею 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенцію) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").
З огляду на зазначене та з метою відновлення прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, та з метою дотримання судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений, виходячи з наведених вимог законодавства та вказаних рішень Європейського суду з прав людини, суд дійшов висновку про необхідність зобов`язання відповідача зарахувати позивачу період роботи з 03.08.1987 по 22.06.1992 на посаді лікаря анастезіолога пологового будинку м. Євпаторія АР Крим до стахового стажу роботи в подвійному розмірі відповідно до ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
Частиною першою статті 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Таким чином, на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного Управління Пенсійного фонду України в Сумській області підлягають стягненню судові витрати у сумі 769 грн.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного Управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 31.07.2019 №1121/І-11 про відмову ОСОБА_1 у зарахуванні стажу роботи у пологовому будинку м. Євпаторія на посаді лікаря анестезіолога, на пільгових умовах відповідно до ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 23.03.2020 року.

Суддя О.М. Кунець