Справа № 1.380.2019.005117
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2020-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.005117
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К РА Ї Н И

19 березня 2020 року

м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Сакалоша В.М.,

секретаря судового засідання Гулкевича В.О.,

представники сторін не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Боянецької сільської ради Жовківського району Львівської області про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) до Боянецької сільської ради Жовківського району Львівської області (далі Боянецька сільська рада, відповідач) в якій позивач просить суд:

- визнати протиправним і скасувати рішення Боянецької сільської ради Жовківського району Львівської області №07 від 18.04.2019 «Про виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду по справі №444/53/18 за позовом ОСОБА_1 до Боянецької сільської ради про визнання протиправною бездіяльність»;

- зобов`язати Боянецьку сільську раду Жовківського району Львівської області повторно розглянути на черговій сесії сільської ради заяву ОСОБА_1 від 30.11.2017 про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою по встановленню (відновленню) меж земельної ділянки площею 1,5 га в урочищі «Щебаневі городи» в межах населеного пункту села Боянець Жовківського району Львівської області, з врахуванням норм чинного законодавства та правової оцінки наданої судом.

Позовні вимоги позивача обґрунтовані наступним.

18.04.2019 Боянецькою сільською радою було прийнято рішення №07 «Про виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду по справі №444/53/18 за позовом ОСОБА_1 до Боянецької сільської ради про визнання протиправною бездіяльність». Даним рішенням сільська рада відмовила позивачу в наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою по встановленню (відновленню) меж земельної ділянки площею 1,5 га в урочищі «Щербаневі городи» в межах населеного пункту села Боянець, з підстав невідповідності розташування вказаної земельної ділянки містобудівній документації Генеральному плану с. Боянець, яким не передбачено розташування земель сільськогосподарського призначення на території цього населеного пункту.

ОСОБА_1 таке рішення вважає протиправним, необґрунтованим, прийнятим без відповідних на те правових підстав та таким, що не відповідає фактичним обставинам. Зазначає, що згідно викопіювання з Генерального плану села Боянець вказана земельна ділянка позначена як «інвестиційно приваблива територія». Водночас згідно листа-довідки Відділу у Жовківському районі ГУ Держгеокадастру у Львівській області наданого на заяву позивача, відповідно до проекту роздержавлення та приватизації земель Боянецької сільської ради, відображені на долучених графічних матеріалах землі відносяться до сільськогосподарського призначення, угіддя-рілля.

Вказує, що «цільове призначення земельної ділянки (категорія земель та певний вид використання в межах відповідної категорії земель)» в розумінні Земельного кодексу України та «функціональне призначення території» в розумінні Генерального плану села Боянець, як містобудівної документації розробленої відповідно до містобудівного законодавства та державних будівельних норм не є тотожними і однорідними поняттями в регулюванні певних земельних відносин, оскільки в межах певної функціональної території села Боянець, визначеною містобудівною документацією, зокрема Генеральним планом, можуть бути різні цільові призначення земельних ділянок. Наголошує, що Земельний кодекс України не містить визначення «інвестиційно привабливої території», а тим більше не відносить таку до жодної із категорій цільового призначення, передбаченого ст. 19 Земельного кодексу України чи виду використання земельної ділянки в межах відповідної категорії земель. Також позивач зазначає, що передання земельної ділянки, віднесеної до земель сільськогосподарського призначення (рілля) до функціонального призначення «інвестиційно приваблива територія» згідно генерального плану населеного пункту, без зміни її цільового призначення суперечить приписам земельного Законодавства.

Ухвалою від 08.10.2019 суд відкрив провадження в адміністративній справі.

У судовому засіданні по розгляду справи призначеному на 07.11.2019, розгляд справи було відкладено за клопотанням представника відповідача.

У зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному наступне судове засідання відбулося 21.01.2020 та розгляд справи було відкладено для надання відзиву.

20.02.2020 Боянецька сільська рада надала відзив на позовну заяву. На заперечення позовних вимог зазначає, що оскаржуване рішення прийнято правомірно, відповідно до затвердженого Генерального плану села Боянець в межах населеного пункту не передбачено розташування земель сільськогосподарського призначення у відповідності до ст.118 Земельного кодексу України.

Розгляд справи призначений на 20.02.2020 було відкладено у зв`язку з неявкою сторін.

У судовому засіданні яке відбулося 12.03.2020 розгляд справи було відкладено для надання додаткових доказів.

В судове засідання по розгляду справи представники сторін не з`явилися. Судом отримані клопотання про відкладення розгляду справи.

Вирішуючи питання про продовження розгляду справи за вказаних обставин суд керувався тим, що завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Враховуючи передбачені КАС України строки розгляду адміністративних справ, беручи до уваги приписи ст.119 КАС України, дослідивши обсяг наявних у справі доказів, зважаючи на те що провадження справі було відкрито 08.10.2019, суд прийшов до висновку що розгляд справи можна продовжити за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Всебічно та повно з`ясувавши обставини справи та дослідивши наявні докази суд встановив.

Ухвалою Боянецької сільської ради народних депутатів Жовківського району Львівської області від 06.10.1993 року Про виділення земельної ділянки для будівництва фермерського господарства фермеру ОСОБА_1 було виділено земельну ділянку, площею 1,5 га в урочищі Щербаневі городи під будівництво фермерського господарства фермеру ОСОБА_1 (на підставі його заяви від 07.03.1993).

На підставі розпорядження № 204 від 28.10.1994 року було створено комісію по вибору земельної ділянки ОСОБА_1 для будівництва фермерських приміщень. Цього ж року на підставі заяви фермерського господарства Жидика Й. ОСОБА_2 (вх.№16 від 15.04.1994) Львівським державним сільськогосподарським інститутом було розроблено та виготовлено генеральний план забудови фермерського господарства на земельній ділянці площею 1,5 га в урочищі «Щербаневі городи».

11.09.1995 року проведено вибір ділянки під будівництво фермерського господарства, про що було складено відповідний акт.

Рішенням сесії Боянецької сільської ради від 05.05.2015 №04 був затверджений Генеральний план с. Боянець Жовківського району Львівської області розроблений Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Центр просторового розвитку».

Рішенням сесії Боянецької сільської ради №27 від 24.09.2015 було затверджено проект землеустрою щодо зміни меж села Боянець (загальною площею 472,1140 га.) Згідно викопіювання з генерального плану села Боянець Жовківського району, земельна ділянка площею 1,5 га в урочищі «Щербаневі городи» позначена як інвестиційно приваблива територія.

На підставі Заключення № 14/01 від 12.03.2016 року По відводу земельної ділянки під будівництво під фермерське господарство фермера ОСОБА_1 , що складається з свинарника на 50 голів, криниці, житлового будинку, ангару, м`ясопереробного пункту потужністю 250 кг / зміну, приміщення для сільськогосподарської техніки, очисні споруди та автозаправку було виділено земельну ділянку 1,5 га у с. Боянець Жовківського району Львівської області.

06.11.2017 ОСОБА_1 звернувся із інформаційним запитом до відповідача, на який Боянецька сільська рада листом від 09.11.2017 року повідомила позивача, що спірна земельна ділянка належить до земель комунальної власності сільської ради і відповідно до Проекту роздержавлення і приватизації земель СП «Джерело» дана земельна ділянка відноситься до земель сільськогосподарського призначення, а згідно діючого Генерального плану являється інвестиційно привабливою територією.

30.11.2017 року позивач звернувся до Боянецької сільської ради Жовківського району Львівської області із заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою по встановленню (відновленню) меж земельної ділянки площею 1,5 га в урочищі Щербаневі городи в межах населеного пункту с. Боянець комунальної власності земель сільськогосподарського призначення для фермерського господарства.

21.12.2017 року Боянецька сільська рада Жовківського району Львівської області надала позивачу відповідь № 585/02-14, в якій зазначила, що питання про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою по встановленню (відновленню) меж земельної ділянки площею 1,5 га для фермерського господарства в урочищі Щербаневі городи було розглянуто на сесії Боянецької сільської ради, що відбулася 14.12.2017 року, рішення не прийнято.

Вказану відповідь позивач оскаржив до суду.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 31.07.2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 будо задоволено повністю.

Суд вирішив:

- визнати протиправною бездіяльність Боянецької сільської ради Жовківського району Львівської області щодо неприйняття рішення за заявою ОСОБА_1 від 30.11.2017 року про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою по встановленню (відновленню) меж земельної ділянки площею 1,5 га в урочищі Щербаневі городи в межах населеного пункту села Боянець Жовківського району Львівської області.

- зобов`язати Боянецьку сільську раду Жовківського району Львівської області вирішити питання за заявою ОСОБА_1 від 30.11.2017 року про надання ОСОБА_1 дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою по встановленню (відновленню) меж земельної ділянки площею 1,5 га для ведення фермерського господарства в урочищі Щербаневі городи в межах населеного пункту села Боянець Жовківського району Львівської області.

Рішення набрало законної сили 04.09.2018.

Суд зазначає, що відповідно до ст.ст. 129, 129-1 Конституції України обов`язковість рішень суду визначена як одна з основних засад судочинства. Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Також суд бере до уваги, що відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 21.02.2019 було встановлено судовий контроль за виконанням рішення від 31.07.2018.

Згідно Протоколу засідання постійної комісії з питань регулювання земельних відносин, архітектури та будівництва Боянецької сільської ради від 28.03.2019 питання про виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21.02.2019 по справі 444/53/18 за позовом ОСОБА_1 до Боянецької сільської ради було включено до порядку денного.

За результатами засідання, двадцять п`ятої сесії сьомого демократичного скликання відповідачем було прийнято Рішення від 18.04.2019 №07 відповідно до якого керуючись ст.144 Конституції України, с. 12, ч. 7 ст.118 Земельного кодексу України, ст.26 п. 1 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Боянецька сільська рада вирішила відмовити ОСОБА_1 в наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою по встановленню (відновленню) меж земельної ділянки площею 1,5 га в урочищі «Щербаневі городи» в межах населеного пункту села Боянець, у зв`язку з невідповідністю розташування вказаної земельної ділянки містобудівній документації, Генеральному плану с. Боянець, яким не передбачено розташування земель сільськогосподарського призначення на території цього населеного пункту.

Не погоджуючись з означеним рішенням, вважаючи його незаконним та протиправним, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір суд керувався наступним.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 14 Конституції України закріплено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель регулюються Земельним кодексом України (далі - ЗК України).

Згідно з ст. 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.

Відповідно до ст. 22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування, зокрема, громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України визначений перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за результатами розгляду належним чином оформлених клопотання та додатків до нього, а саме:

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів;

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам прийнятих відповідно до цих законів нормативно-правових актів;

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відтак, ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Аналогічна правова позиція викладена у поставнові Верховного Суду від 16.05.2019 у справі №826/17220/17.

Як вже встановлено судом оскаржуване рішення про відмову мотивоване тим що розташування земельної ділянки не відповідає містобудівній документації, оскільки у Генеральному плані не передбачено на території населеного пункту розташування земель сільськогосподарського призначення. Відповідач у своїх запереченнях покликався на те, що спірна земельна ділянка згідно діючого Генерального плану є інвестиційно привабливою територією.

Щодо вказаного, суд вважає за доцільно зазначити наступне.

Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 12 Закону України «Про основи містобудування», до компетенції сільських, селищних, міських рад у сфері містобудування на відповідній території належить затвердження відповідно до законодавства місцевих програм, генеральних планів відповідних населених пунктів, планів зонування територій, а за відсутності затверджених в установленому законом порядку планів зонування території - детальних планів територій.

Так відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» генеральний план населеного пункту - містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту.

Згідно ч. 1 ст. 16 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

Виходячи із змісту частини 2 даної статті, містобудівна документація на місцевому рівні розробляється з урахуванням даних державного земельного кадастру на актуалізованій картографічній основі в цифровій формі як просторово орієнтована інформація в державній системі координат на паперових і електронних носіях.

Порядок обміну інформацією між містобудівним та державним земельним кадастрами встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Частиною 1 статті 17 цього ж Закону передбачено, що генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

На підставі затвердженого генерального плану населеного пункту розробляється план земельно-господарського устрою, який після його затвердження стає невід`ємною частиною генерального плану.

Перелік робіт з розроблення генерального плану населеного пункту та документації із землеустрою та їх порядок визначають будівельними нормами, державними стандартами і правилами та завданням на розроблення (внесення змін, оновлення) містобудівної документації, яке складається і затверджується її замовником за погодженням з розробником. У складі генерального плану населеного пункту може розроблятися план зонування території цього населеного пункту. План зонування території може розроблятися і як окрема містобудівна документація після затвердження генерального плану.

Відповідно до пункту 2 Порядку складення плану земельно - господарського устрою території населеного пункту, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від від 22 лютого 2008 року №79, план розробляється з метою здійснення організаційно-правових, інженерно-технічннх та природоохоронних заходів щодо використання земель відповідно до цільового призначення, розподілу земель за формами власності та користування, зокрема оренди, забезпечення режиму використання земель у межах охоронних зон, зон особливого режнмг та захисту від руйнування.

Пунктом 5 даного Порядку встановлює, що у плані зазначаються та встановлюються:

- інженерно - економічні відомості щодо структури території і стану земель, у тому числі наданих для розміщення зелених зон і зелених насаджень у межах населеного пункту починаючи з дати складення плану до дати закінчення його дії;

- заходи щодо забезпечення земельно - господарського устрою та їх обґрунтування збереження зелених зон і зелених насаджень;

- економічна, фінансова та інша інформація;

- графічні матеріали.

Крім того Планом визначаються, межі земельних ділянок усіх форм власності користування із зазначенням їх цільового призначення, межі охоронних і санітарно-захисних зон, зон особливого режиму використання земель.

Стаття 1 Закону України «Про землеустрій», містить визначення поняття «цільове призначення земельної ділянки», відповідно до якого - це є її використання за призначенням визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавчії порядку. Як вже зазначалося судом, категорії земельних ділянок визначеніч. 1 ст. 19 ЗК України. І як вбачається з вказаного переліку, він не містить земель з цільовим призначенням «інвестиційно привабливі території», більш того ЗК України взалалі не містить визначення «інвестиційно привабливі території» і не відносить таку до жодної із категорій передбачених ст. 19 Кодексу.

Суд зазначає, що ст. 20 ЗК України передбачено, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автоноь Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель ділянок здійснюється виключно за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Так зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, на підставі рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земель ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідне повноважень, визначених статтею 122 ЗК Кодексу.

Судом не встановлено, щоб на підставі рішення Боянецької сільської ради було змінено призначення земельної ділянки площею 1,5 в урочищі «Щербаневі городи» яку на підставі Заключення № 14/01 від 12.03.2016 року було відведено під будівництво фермерського господарства фермера ОСОБА_1 .

Суд також бере до уваги що відповідно до відповіді наданої 19.08.2019 № 120/0-0.23-112/135-19 Відділом у Жовківському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області ОСОБА_1 на його заяву від 15.08.2019, про надання інформації щодо категорії земель відображених на долучених графічних матеріалах - землі відображені на них відносяться до земель сільськогосподарського призначення, угіддя-рілля (відповідно до проекту роздержавлення та приватизації земель). З огляду на зазначене, та сукупний аналіз норм чинного земельного Законодавства, на переконання суду покликання відповідача у оскаржуваному рішенні на те, що розташування земель сільськогосподарського призначення не передбачене на території Боянецької сільської ради є необґрунтованими та не доведеними належними доказами, ні на момент прийняття рішення, на під час розгляду даної справи. Крім того суд зазначає, що цільове призначення спірної ділянки не змінювалося і доказів на спростування зазначеного відповідачем не надано.

З врахуванням наведеного, суд погоджується з доводами представника позивача, щодо того, що «цільове призначення земельної ділянки (категорія земель та певний вид використання земельної ділянки в межах відповідної категорії земель)» та «функціональне призначення території», не є тотожними і однорідними поняттями в регулюванні земельних правовідносин, оскільки в межах певної функціональної території села Боянець, можуть бути різні цільові призначення земельних ділянок.

При цьому суд також зазначає, що частиною ч. 1 статті 193 ЗК України, державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

На переконання суду, основними, є відомості щодо цільового використання земельної ділянки, відповідно до приписів вищезазначених норм Закону, які відображаються у державному земельному кадастрі, адже генеральний план населеного пункту відповідно до вимог ч. 2 ст. 16 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», розробляється з урахуванням його даних.

Суд зазначає, що віднесення певних територій до інвестиційно привабливих спрямоване на регіональний розвиток усіх сфер господарської діяльності і не є за свою суттю зміною статусу цих земель, їх цільового призначення.

Суд також звертає увагу, що причина відмови не відповідає чітко встановленому ЗК України переліку підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, оскільки присвоєння земельній ділянці функціонального призначення «інвестиційно приваблива територія» без зміни її цільового призначення суперечить прямим приписам ЗК України.

Суд звертає увагу на доводи представника відповідача, однак, щодо цього зазначає наступне, що оскільки докази, які містяться в матеріалах справи свідчать про те, що на момент виділення позивачу спірної земельної ділянки та розроблення ним генерального плану забудови фермерського господарства, Генеральний план села Боянець із віднесенням земель до інвестиційно привабливих територій затверджений не був. Також як вбачається з матеріалів справи, а саме інформації наданої ГУ ДФС у Львівській області позивачем з 2013 по 2018 роки сплачувався сільськогосподарський податок.

При цьому, суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішеннях у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v.Croatia), «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (PincovdandPine v.The Czech Republic), «Ґаші проти Хорватії» (Gashiv.Croatia), «Трго проти Хорватії» (Trgo v.Croatia) щодо застосування принципу «належного урядування», згідно якого державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що вимога позивача про визнання протиправним і скасувати рішення Боянецької сільської ради Жовківського району Львівської області №07 від 18.04.2019 «Про виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду по справі №444/53/18 за позовом ОСОБА_1 до Боянецької сільської ради про визнання протиправною бездіяльність підлягає задоволенню.

У разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 22.12.2018 року у справі №804/1469/17 та від 10.04.2019 року у справі №826/11251/18.

В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про відсутність можливості та наміру суб`єкта владних повноважень прийняти обґрунтоване та законне рішення у формі, передбаченій чинним законодавством, з урахуванням позиції суду.

Таким чином, належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача є зобов`язання Боянецької сільської ради Жовківського району Львівської області повторно розглянути на черговій сесії сільської ради заяву ОСОБА_1 від 30.11.2017 про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою по встановленню (відновленню) меж земельної ділянки площею 1,5 га в урочищі «Щебаневі городи» в межах населеного пункту села Боянець Жовківського району Львівської області, з врахуванням норм чинного законодавства та правової оцінки наданої судом.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню.

Підстав для розподілу судових витрат судом не встановлено.

Керуючись ст.ст. 72, 73, 114, 115, 117, 241, 248, 256, 294, 295, пп. 15.5 п.15 розділу VII «Перехідні положення» КАС України, суддя

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправним і скасувати рішення Боянецької сільської ради Жовківського району Львівської області №07 від 18.04.2019 «Про виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду по справі №444/53/18 за позовом ОСОБА_1 до Боянецької сільської ради про визнання протиправною бездіяльність».

Зобов`язати Боянецьку сільську раду Жовківського району Львівської області повторно розглянути на черговій сесії сільської ради заяву ОСОБА_1 від 30.11.2017 про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою по встановленню (відновленню) меж земельної ділянки площею 1,5 га в урочищі «Щебаневі городи» в межах населеного пункту села Боянець Жовківського району Львівської області, з врахуванням норм чинного законодавства та правової оцінки наданої судом.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено 24.03.2020.

Суддя В.М. Сакалош