Справа № 200/848/20-а
Суддя: Христофоров А.Б.
Дата ухвалення: 2020-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2020 р. Справа№200/848/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Христофорова А.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області про визнання протиправною та скасування податкової консультації, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

20 січня 2020 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області в якому позивачка просить суд:

- визнати протиправною та скасувати податкову консультацію зареєстровану в Єдиному реєстрі індивідуальних податкових консультацій за № 1944/10/05-99-33-02/ІПК від 18 грудня 2019 року;

- зобов`язати відповідача протягом 30 календарних днів з дня набрання законної сили рішенням суду про скасування податкової консультації надати позивачці нову податкову консультацію з урахуванням висновків суду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка є фізичною особою-підприємцем, перебуває на податковому обліку як платник податків у Маріупольській ОДПІ ГУ ДПС України у Донецькій області на загальній системі оподаткування.

На звернення позивачки до Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області стосовно отримання індивідуальної податкової консультації з приводу практичного застосування положень п.п.177.4.5, 177.4.6. ст. 177 ПК України в контексті віднесення сідлових тягачів-Е, напівпричепів н/пр контейнеровозів-Е та напівпричепів н/пр-бортові-Е до об`єктів подвійного призначення та приписів ст. 177 ПК України, в контексті реалізації принципу презумпції правомірності рішень платника податку, закріпленого в підпункті 4.1.4. пункту 4.1. статті 4 ПК України, коли ст. 177 ПК України допускає неоднозначне трактування можливості включення понесених підприємцем витрат до складу витрат, з метою визначення об`єкту оподаткування, відповідачем була надана податкова консультація № 1944/10/05-99-33-02/ІПК від 18 грудня 2019 року, в якій зазначено про те, що сідельні тягачі-Е, напівпричепи н/пр контейнеровози-Е та напівпричепи н/пр-бортові-Е відносяться до об`єктів подвійного призначення (є вантажними автомобілями), внаслідок чого у відповідності до п.п.177.4.5, 177.4.6. ст. 177 ПК України, не включаються до складу витрат підприємця на утримання основних засобів подвійного призначення.

Посилаючись на ненадання відповідачем податкової консультації щодо практичного застосування приписів ст. 177 ПК України, в контексті реалізації принципу презумпції правомірності рішень платника податку, закріпленого в підпункті 4.1.4. пункту 4.1. статті 4 ПК України, коли ст. 177 ПК України допускає неоднозначне трактування можливості включення понесених підприємцем витрат до складу витрат, з метою визначення об`єкту оподаткування, а також на помилковість висновків відповідача стосовно віднесення сідлових тягачів-Е, напівпричепів н/пр контейнеровозів-Е та напівпричепів н/пр-бортові-Е до об`єктів подвійного призначення, а саме вантажних автомобілів, вважає, що спірна податкова консультація № 1944/10/05-99-33-02/ІПК від 18 грудня 2019 року, є протиправною та підлягає скасуванню, а відповідача слід зобов`язати надати позивачці нову податкову консультацію з урахуванням висновків наведених у судовому рішенні.

Ухвалою суду від 24 січня 2020 року, позов прийнятий до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи, встановлений строк для подання відповідачем відзиву на позовну заяву та доказів, які підтверджують обставини, якими він обґрунтовується, протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, роз`яснено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

На виконання вимог чинного процесуального законодавства, вищевказана ухвала суду про відкриття провадження у справі була направлена рекомендованим поштовим відправленням на адресу відповідача, та згідно із повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення, була отримана відповідачем 03 лютого 2020 року.

Разом з тим, станом на час розгляду справи, відзив на адміністративний позов відповідачем не поданий.

Відповідно статті 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

У зв`язку із наведеним, враховуючи положення ч. 2 ст. 175 КАС України, за якими у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи, враховуючи неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк та не повідомлення поважності причин його неподання, суд приходить до висновку про розгляд справи за наявними матеріалами.

Дослідивши подані позивачкою матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Згідно із випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, позивачка ОСОБА_1 , як ФОП зареєстрована з 09 червня 2016 року, та з цього часу перебуває на податковому обліку у Маріупольській ОДПІ ГУ ДПС України у Донецькій області на загальній системі оподаткування. Основний вид економічної діяльності: вантажний автомобільний транспорт (а.с. 15-16).

22 листопада 2019 року, позивачка ОСОБА_1 звернулась до ГУ ДПС у Донецькій області із письмовим зверненням на отримання індивідуальної податкової консультації з приводу:

- чи є сідлові тягачі-Е, напівпричепи н/пр контейнеровози-Е та напівпричепи н/пр-бортові-Е об`єктами подвійного призначення в контексті вимог п.п. 177.4.5, 177.4.6. ст. 177 ПК України ?;

- застосування приписів ст. 177 ПК України, в контексті реалізації принципу презумпції правомірності рішень платника податку, закріпленого в підпункті 4.1.4. пункту 4.1. статті 4 ПК України, коли ст. 177 ПК України допускає неоднозначне трактування можливості включення понесених підприємцем витрат до складу витрат, з метою визначення об`єкту оподаткування (а.с. 6-8).

За результатами розгляду звернення, 18 грудня 2019 року за № 1944/10/05-99-33-02/ІПК, ГУ ДПС у Донецькій області була надана податкова консультація в якій зазначено, що пп. 177.4.5 п. 177.4 ст. 177 ПК України встановлено, що не включаються до складу витрат підприємця витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених ст. 177 Кодексу, до яких належать зокрема, легкові та вантажні автомобілі (пп. 177.4.6 п. 177.4 т. 177).

При цьому, Кодексом не передбачено визначення (критерії), за яких обставин (умов) основні засоби подвійного призначення визнаються такими, що мають ознаки подвійного призначення, які б відповідно мали визначати на які цілі вантажні автомобілі можуть використовуватись частково/повністю фізичною собою - підприємцем через те, що їх власником є фізична особа.

У підсумку зазначено, що фізична особа-підприємець на загальній системі оподаткування не має право включати до складу витрат витрати, пов`язані з утриманням, технічним обслуговуванням та ремонтом сідельного тягача з напівпричепом, які визначені для перевезення вантажів (а.с. 11-14).

Дослідивши спірні правовідносини та надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до пунктів 52.1, 52.2 статті 52 ПК України, за зверненням платників податків контролюючі органи надають їм безоплатно індивідуальні податкові консультації з питань практичного застосування окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 25 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом.

Індивідуальна податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі ПК України).

Згідно із пунктом 177.2 статті 177 ПК України, об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до пп. 177.4.5, 177.4.6 п. 177.4 ст. 177 ПК України, не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.

Зазначені у цій статті підприємці мають право (за власним бажанням) включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням їх господарської діяльності, амортизаційні відрахування з відповідним веденням окремого обліку таких витрат. При цьому амортизації підлягають: витрати на придбання основних засобів та нематеріальних активів; витрати на самостійне виготовлення основних засобів.

Не підлягають амортизації та повністю включаються до складу витрат звітного періоду витрати на: проведення ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних засобів; ліквідацію основних засобів (у частині залишкової вартості).

Не підлягають амортизації такі основні засоби подвійного призначення: земельні ділянки; об`єкти житлової нерухомості; легкові та вантажні автомобілі.

Спірні правовідносини виникли з приводу правомірності наданих податковим органом у податковій консультації роз`яснень, стосовно невключення фізичною особою-підприємцем сум амортизаційних відрахувань, на основні засоби - сідельні тягачі та напівпричепи, до складу документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю (утримання, технічне обслуговування, ремонт).

В обґрунтування доводів про неправомірність наданих відповідачем роз`яснень позивачкою зазначено, що згідно Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, складеної на основі Гармонізованої системи опису та кодування товарів та Митного тарифу (Додатку до Закону України «Про митний тариф України» від 19.09.2013 №584-VII), сідельний тягач відноситься до товарної позиції УКТ ЗЕД під кодом 8701 20 - трактори колісні для напівпричепів. У цій групі термін «трактори» означає транспортні засоби, призначені головним чином для буксирування чи штовхання інших транспортних засобів, пристроїв і вантажів, незалежно від того мають вони чи ні допоміжні пристосування. Сідловий тягач і напівпричіп - це разом автопоїзд, але окремо два транспортні засоби, кожен з яких не є вантажним автомобілем.

Згідно з Митним тарифом напівпричепи бортові, напівпричепи-контейнеровози відносяться до товарної позиції УКТ ЗЕД під кодом 8716 39 і не можуть бути вантажним автомобілем.

З урахуванням наведеного, на думку позивача, сідловий тягач та напівпричіп не автотранспортом вантажним або вантажними автомобілями, а тому не підпадають під категорію витрат, зазначених підпунктом 177.4.6 пункту 177.4 статті 177 ПК України.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту регулюються Законом України «Про автомобільний транспорт».

В розумінні статті першої цього закону автомобільним транспортним засобом є колісний транспортний засіб (автобус, вантажний та легковий автомобіль, причіп, напівпричіп), який використовується для перевезення пасажирів, вантажів або виконання спеціальних робочих функцій (далі - транспортний засіб).

Згідно із визначенням, наведеним у статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт», автомобілем вантажним є автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів.

Таким чином, основною ознакою вантажного автомобіля, в порівнянні з іншими транспортними засобами, є його використання з метою перевезення вантажів.

Разом з тим, відповідно до Закону України «Про автомобільний транспорт», транспортні засоби за своїм призначенням поділяються на такі різновиди:

загального призначення - транспортний засіб, не обладнаний спеціальним устаткуванням і призначений для перевезення пасажирів або вантажів, до якого, в тому числі, відноситься напівпричіп з бортовою платформою відкритого або закритого типу;

спеціалізованого призначення - транспортний засіб, який призначений для перевезення певних категорій пасажирів чи вантажів, до яких, в тому числі, відноситься сідельний тягач);

спеціального призначення - транспортний засіб, призначений для виконання спеціальних робочих функцій.

Відповідно до норм Закону України «Про автомобільний транспорт», напівпричіп - причіп, вісь (осі) якого розміщено позаду центра мас транспортного засобу (за умови рівномірного завантаження) і який обладнано зчіпним пристроєм, що забезпечує передачу горизонтальних і вертикальних зусиль на інший транспортний засіб, що виконує функції тягача.

Згідно з визначенням поняття «сідельний тягач», наведеним у Правилах перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363, таким є автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для буксирування напівпричепа.

З наведеного слідує, що сідельний тягач та напівпричіп, враховуючи їх цільове призначення, відносяться до транспортних засобів в розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт», а тому підлягають під класифікацію за критеріями, визначеними даним законодавчим актом.

Частиною третьою статті 19 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що при державній реєстрації вантажних автомобілів у реєстраційних документах роблять відмітку щодо їх призначення згідно з документами виробника (вантажний автомобіль, причіп, напівпричіп з бортовою платформою відкритого або закритого типу, самоскид, цистерна, сідельний тягач, фургон, для аварійного ремонту, автокран, пожежний, автомобіль-мішалка, вишка розвідувальна чи бурова на автомобілі, для транспортування сміття та інших відходів, технічна допомога, автомобіль прибиральний, автомобіль-майстерня, радіологічна майстерня, автомобіль для пересувних телевізійних і звукових станцій тощо).

Згідно з наявними в матеріалах справи копіями договорів оренди № 1/3-2 від 01.01.2018 року та акту приймання-передання до нього від 01.01.2018 року; № 1/2-2 від 01.01.2018 року та акту приймання-передання до нього від 01.01.2018 року; № 1/2-4 від 01.01.2018 року та акту приймання-передання до нього від 01.01.2018 року; № 1/1 від 09.07.2018 року та акту приймання-передання до нього від 01.01.2018 року; № 1/2 від 09.07.2018 року та акту приймання-передання до нього від 09.07.2018 року, позивачкою, як орендарем прийнято в оренду:

транспортний засіб марки КRONE, модель SDP27, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ;

транспортний засіб марки DAF, модель XF 95.430, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ;

транспортний засіб марки RENAULT, модель MAGNUM, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 ;

транспортний засіб марки DAF, модель XF 105.410, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 ;

транспортний засіб марки KOGEL, модель S 24105.410, державний реєстраційний номер НОМЕР_5 .

Згідно із копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, НОМЕР_6 , транспортний засіб марки КRONE , модель SDP27, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , відноситься до типу - напівпричіп н/пр - бортовий-Е;

Згідно із копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, НОМЕР_8 , транспортний засіб марки DAF, модель XF 95.430, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , відноситься до типу - вантажний (сідловий тягач);

Згідно із копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, НОМЕР_9 , транспортний засіб марки RENAULT, модель MAGNUM, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , відноситься до типу - спеціалізований вантажний сідловий тягач-Е;

Згідно із копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, НОМЕР_10 , транспортний засіб марки DAF, модель XF 105.410, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , відноситься до типу - спеціалізований вантажний - спеціалізований сідловий тягач - Е;

Згідно із копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, НОМЕР_11 , транспортний засіб марки KOGEL, модель S 24105.410, державний реєстраційний номер НОМЕР_5 , відноситься до типу - загальний напівпричіп - загальний н/пр - бортовий-тентований.

При цьому, сідельний тягач в поєднанні з напівпричепом складають автомобільний поїзд, що не заперечується позивачкою.

В контексті наведених норм, дослідивши надані позивачкою на підтвердження своїх доводів докази, суд приходить до висновку, що сідельний тягач в поєднанні з напівпричепом складають автомобільний поїзд та являються транспортним засобом, єдиним призначенням якого є перевезення вантажів, відтак відносяться до категорії вантажних автомобілів. Водночас судом враховується, що автомобільний поїзд не є окремим видом транспортних засобів, а тільки різновидом вантажних автомобілів за ознакою конструктивної схеми.

Суд відхиляє посилання позивачки на те, що відповідно до Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, вантажні автомобілі та автомобілі спеціального призначення відносяться до товарної позиції за кодом 8704 та 8705, тоді як сідельний тягач підпадає під код 8701 20 - трактори колісні для напівпричепів, а напівпричепи - під код 8716 39, як безпідставні та необґрунтовані, оскільки Українська класифікація товарів зовнішньоекономічної діяльності, встановлена Законом України «Про Митний тариф України» від 19.09.2013 №584-VII, призначена для систематизації товарів з метою визначення ставки загальнодержавного податку - ввізного мита на товари, що ввозяться на митну територію України.

Натомість відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, в тому числі й оподаткування доходів фізичних осіб-підприємців, регулюються нормами Податкового кодексу України.

Також є необґрунтованими доводи про те, що сідельний тягач є трактором оскільки відповідно до частини п`ятої Розділу І Технічного регламенту затвердження типу сільськогосподарських та лісогосподарських тракторів, їх причепів і змінних причіпних машин, систем, складових частин та окремих технічних вузлів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2011 №1367 трактор - моторизований колісний або гусеничний транспортний засіб сільськогосподарського або лісогосподарського призначення, що має щонайменше дві осі та характеризується максимальною конструкційною швидкістю не менш як 6 кілометрів на годину, спеціально призначений для того, щоб тягти, штовхати, везти і приводити в рух змінні причіпні машини, що використовуються для виконання сільськогосподарських або лісогосподарських робіт, або буксирувати сільськогосподарські та лісогосподарські причепи. Зазначений транспортний засіб застосовується також для перевезення вантажів під час виконання сільськогосподарських та лісогосподарських робіт і обладнується сидіннями для пасажирів.

Перелік категорій транспортних засобів наведений у зазначеному Технічному регламенті від 28.12.2011 №1367, згідно з яким колісні трактори відносяться до категорії Т.

Аналогічна правова позиція була наведена також у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12 листопада 2019 року, у справі №807/250/18; адміністративне провадження №К/9901/67317/18, № рішення у ЄДРСР 85678822.

Наведеними вище нормами п.п. 177.2, 177.4.5, 177.4.6 п. 177.4 ст. 177 ПК України урегульований порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності на загальній системі оподаткування, при цьому до видів основних засобів подвійного призначення визначених підпунктом 177.4.6 пункту 177.4 статті 177 ПК України, віднесено вантажні автомобілі.

Наведена норма є імперативною, тобто такою, що категорично визначає спосіб та межі її застосування, не допускає жодних відхилень від вичерпного переліку прав і обов`язків суб`єкта (прямо вказує правило поведінки); є безальтернативною для сторін, тобто такою, що не встановлює можливості для самостійного визначення обсягу прав та обов`язків в окремих випадках (не передбачає свободи вибору поведінки суб`єкта господарювання).

Отже, відповідно до ст. 177 ПК України, фізична особа-підприємець на загальній системі оподаткування не має права включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням його господарської діяльності, амортизаційні відрахування з вартості вантажних автомобілів та витрат на їх утримання, зокрема витрат на технічне обслуговування і ремонт вантажних автомобілів, у тому числі вантажних сідельних тягачів та напівпричепів, які за своєю конструкцією та обладнанням призначені для перевезення вантажів.

Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку про правомірність наданої податковим органом консультації стосовно віднесення сідельних тягачів та напівпричепів до основних засобів подвійного призначення відповідно до п.п. 177.4.6 п. 177.4 ст. 177 ПК України, і відповідно, не включення фізичною особою-підприємцем сум амортизаційних відрахувань на них до складу документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю (утримання, технічне обслуговування, ремонт).

Надаючи оцінку доводам якими обґрунтовано позовні вимоги, в частині не надання контролюючим органом податкової консультації з порушеного позивачкою питання стосовно застосування приписів ст. 177 ПК України, в контексті реалізації принципу презумпції правомірності рішень платника податку, закріпленого в підпункті 4.1.4. пункту 4.1. статті 4 ПК України, за яким якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, суд зазначає наступне.

Правилами п. 52.3 ст. 52 ПК України встановлено, що індивідуальна податкова консультація, надана в письмовій формі, обов`язково повинна містити назву - податкова консультація, реєстраційний номер в єдиній базі індивідуальних податкових консультацій, опис питань, що порушуються платником податків, з урахуванням фактичних обставин, зазначених у зверненні платника податків, обґрунтування застосування норм законодавства та висновок з питань практичного використання таких норм законодавства.

Отже, вищевказаними нормами передбачено, що податкова консультація повинна містити, зокрема опис питань, що порушуються платником податків, з урахуванням фактичних обставин, зазначених у зверненні платника податків, обґрунтування застосування норм законодавства та висновок з питань практичного використання таких норм законодавства.

Слід зазначити, що індивідуальна податкова консультація не може складатись лише з послідовного цитування нормативних актів і не містити остаточних та чітких висновків. Тобто, індивідуальна податкова консультація не повинна сама по собі давати привід для подвійного тлумачення зазначеного в тексті консультації. Головною рисою таких актів є їхня конкретність, а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб`єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв`язання за їх допомогою конкретних, а саме індивідуальних, справ або питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата - конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актам. Аналогічна правова позиція була наведена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 13 вересня 2016 року № К/800/54232/15.

При наданні податкової консультації податковим органом вищевказане враховано не було, та в порушення вимог п. 52.3 ст. 52 ПК України, спірна податкова консультація не містить чіткого опису порушеного позивачкою питання стосовно застосування приписів ст. 177 ПК України, в контексті реалізації принципу презумпції правомірності рішень платника податку, закріпленого в підпункті 4.1.4. пункту 4.1. статті 4 ПК України.

Разом з тим суд враховує, що системний аналіз норм податкового законодавства свідчить про те, що підставою визнання недійсною податкової консультації законодавець чітко визначає суперечність такої консультації нормам або змісту відповідного податку чи збору. Вказана правова позиція була неодноразово застосована у постановах ВАСУ від 04.12.2013, від 10.02.2015, від 29.09.2016, від 01.02.2017 у справах №К/9991/58704/12, №К/800/61777/14, №К/800051331/15, №К/9991/56935/12.

Пунктом 56.21. ст. 56 ПК України передбачено, що у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Якщо розглядати презумпцію правомірності у контексті податкового законодавства та практики його застосування, можна зробити висновок, що у разі відсутності норми податкового законодавства або у разі колізії між ними, що дає право неоднозначного тлумачення положень податкового законодавства, рішення податкового органу або суду має бути прийняте на користь платника податків. Такий висновок узгоджується із висновком наведеним ВАСУ наведеним в ухвалі від 01.03.2017 року у справі К /800/26658/16.

У даному випадку, як було встановлено вище, рішення податкового органу не може бути прийняте на користь платника податків, оскільки положення ст. 177 ПК України, зокрема, п.п. 177.4.5, 177.4.6 п. 177.4, є імперативними, тобто такими, що не передбачають вибору, та чітко визначають перелік основних засобів подвійного призначення, що не підлягають амортизації.

Відсутність у даному випадку в консультації чіткого опису порушеного позивачкою питання стосовно застосування приписів ст. 177 ПК України в контексті реалізації принципу презумпції правомірності рішень платника податку закріпленого в підпункті 4.1.4. пункту 4.1. статті 4 ПК України, не змінює правомірності наданого податковим органом роз`яснення, та не є підставою для визнання спірної консультації недійсною, оскільки остання відповідає нормам та змісту відповідного податку/збору, та не створює жодних дискримінаційних чи неконкурентних умов оподаткування для позивачки.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання протиправною та скасування податкової консультації зареєстрованої в Єдиному реєстрі індивідуальних податкових консультацій за № 1944/10/05-99-33-02/ІПК від 18 грудня 2019 року, у зв`язку із чим відмовляє у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Стосовно позовних вимог про зобов`язання податкового органу надати нову податкову консультацію з урахуванням висновків суду, то слід зазначити, що оскільки підставою для надання нової консультації з урахуванням висновків суду, рішення якого набрало законної сили, в силу вимог пункту 53.2 статті 53 ПК України, є скасування судом індивідуальної податкової консультації, то зміна судом способу захисту порушеного права шляхом зобов`язання надати нову податкову консультацію є неприпустимою, та спрямована на майбутній захист прав, свобод і інтересів позивача, які на час розгляду цієї справи не були порушені. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23 липня 2019 року у справі №826/24145/15, касаційне провадження №К/9901/28295/18.

Керуючись ст.ст. 2,5-14,19-22,72-78,94,132-143,159-165,241-247,255,295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_12 ) до Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області (місцезнаходження: 87515, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Італійська, 59, ) про визнання протиправною та скасування податкової консультації, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення складене у повному обсязі та підписане 24 березня 2020 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя А.Б. Христофоров