Справа № 540/2056/19
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2020-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2020 р.м.ОдесаСправа № 540/2056/19
Головуючий в 1 інстанції: Кисильова О.Й.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Домусчі С.Д.

суддів: Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, третя особа Верхньоторгаївська сільська рада Ніжньосірогозького району Херсонської області про визнання протиправним та скасування наказу про відмову у виділені земельної ділянки, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 звернулася із позовом до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, за участю третьої особи - Верхньоторгаївської сільської ради Нижньосірогозького району Херсонської області, в якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області від 25.07.2019 року за № 2411-СГ «Про відмову у виділенні земельної ділянки»;

- зов`язати Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області виділити ОСОБА_1 із земель резервного фонду державної власності на території Верхньоторгаївської сільської ради Нижньосірогозького району Херсонської області в натурі (на місцевості) земельну ділянку відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого Пестрецовим В.В. приватним нотаріусом Нижньосірогозького районного нотаріального округу Херсонської області, зареєстрованого у реєстрі за № 889, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 , 1/2 частини земельної частки (паю) розміром 9,7 умовних кадастрових гектарів, розташованих на території Верхньоторгаївської сільської ради Нижньосірогозького району Херсонської області для сільськогосподарського використання.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом вона є власником 1/2 земельної ділянки (паю) розміром 9,7 умовних кадастрових гектарів КСП «Шлях до комунізму». З метою виділення земельної ділянки в натурі неодноразово зверталася до Верхньоторгаївської сільської ради з відповідною заявою та отримала відповідь Управління про те, що всі земельні частки (паї) передані у власність громадян згідно сертифікатів і не розподілених та не витребуваних земельних часток (паїв) немає. Зазначене стало підставою для звернення позивача до відповідача із заявою про виділення земельної ділянки із земель резервного фонду державної власності, на що позивач отримала відмову у формі листа від 21.11.2018 року № 8267/0-3092/0/95-18. Позивач оскаржила дану відмову та рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 29.05.2019 року у справі № 540/630/19 позовні вимоги були задоволені повністю.

У справі № 540/630/19 суд визнав протиправною відмову та зобов`язав ГУ Держгеокадастру у Херсонській області розглянути заяву від 19.10.2018 року про виділення земельної ділянки із земель резервного фонду державної власності на території Верхньоторгаївської сільської ради та прийняти за наслідками розгляду вмотивоване рішення.

12.06.2019 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою щодо повторного розгляду заяви з урахуванням висновків, викладених у рішенні від 29.05.2019 року по справі № 540/630/19.

25.07.2019 року відповідач прийняв наказ № 2411-СГ, яким відмовив у виділенні земельної ділянки в натурі у зв`язку з відсутністю документу, що підтверджує статус заявника, як громадянина, який має право на виділення земельної ділянки в натурі із земель резервного фонду в розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради, передбачене абз. 5 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)». Позивач вважає вказану відмову протиправною, оскільки вона має право на земельну частку (пай) на підставі положень абз. 2, 3 ст. 1 вказаного Закону.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2019 року, ухваленим в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволений частково.

Визнаний протиправним та скасований наказ Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області від 25.07.2019 року № 2411-СГ «Про відмову у виділенні земельної ділянки».

Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області зобов`язане повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.06.2019 року про виділення із земель резервного фонду державної власності на території Верхньоторгаївської сільської ради Нижньосірогозького району Херсонської області в натурі (на місцевості) 1/2 частки від земельної ділянки в розмірі 9,7 умовних кадастрових гектарів з урахуванням висновків, викладених у рішенні суду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права просить скасувати рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2019 року та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив про відсутність у Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області повноважень щодо розпорядження земельними ділянками колишніх колективних сільськогосподарських підприємств, оскільки це суперечить вимогам ч.4 ст. 122 ЗК України. Також апелянт заначив про відсутність у позивача права на виділення земельної частки (паю) із земель резерву, оскільки позивач, відповідно до ст. 1 Закону №899-IV не відноситься до переліку осіб, яким здійснюється виділення земельних ділянок із земель запасу чи резервного фонду. Послався апелянт і на те, що оскаржуваним рішенням суд першої інстанції фактично перебрав на себе повноваження апелянта.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд встановив, що згідно із сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ХС № 020233, виданого Нижньосірогозькою районною державною адміністрацією 09.07.1996 року, ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , належало право на земельну частку (пай) розміром 9,7 умовних кадастрових гектарів.

Після смерті ОСОБА_3 спадкоємцями за законом є його донька ОСОБА_1 та син - ОСОБА_3 .

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.12.2017 року №889, посвідченого державним нотаріусом Нижньосірогозького районного нотаріального округу Херсонської області Пестрецовим В.В., ОСОБА_1 є власником 1/2 земельної частки (паю) розміром 9,7 умовних кадастрових гектарів колективного сільськогосподарського підприємства «Шлях до комунізму», що розташоване в с. Верхні Торгаї Нижньосірогозького району Херсонської області.

19.10.2018 року ОСОБА_1 звернулася до ГУ Держгеокадастру в Херсонській області із заявою про виділення в натурі (на місцевості) із земель резервного фонду державної власності на території Верхньоторгаївської сільської ради Нижньосірогозького району Херсонської області земельної ділянки розміром 9,7 умовних кадастрових гектарів для сільськогосподарського використання, що належить їй відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.12.2017 року №889.

Листом від 21.11.2018 року № 8267/0-3092/0/95-18 ГУ Держгеокадастру у Херсонській області повідомило ОСОБА_1 про неможливість задоволення вищевказаного клопотання, у зв`язку із тим, що ст. 121 ЗК України не передбачено безоплатну передачу громадянам земельної ділянки із земель державної власності для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а також у зв`язку з тим, що на території Верхньоторгаївської сільської ради відсутні землі колективної власності, не витребувані паї, які можна передати у власність громадянам для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

ОСОБА_1 оскаржила відмову від 21.11.2018 року до Херсонського окружного адміністративного суду, рішенням якого від 29.05.2019 року у справі № 540/630/19 позов задоволений в повному обсязі.

Суд визнав протиправним та скасуваав рішення ГУ Держгеокадастру у Херсонській області від 21.11.2018 року № 8267/0-3092/0/95-18 про відмову в задоволенні заяви, поданої 19.10.2018 року ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , про виділення із земель резервного фонду державної власності на території Верхньоторгаївської сільської ради Нижньосірогозького району Херсонської області в натурі (на місцевості) земельної ділянки в розмірі 9,7 умовних кадастрових гектарів для сільськогосподарського використання.

Також суд зобов`язав ГУ Держгеокадастру у Херсонській області розглянути заяву, подану 19.10.2018 року ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_1 , про виділення із земель резервного фонду державної власності на території Верхньоторгаївської сільської ради Нижньосірогозького району Херсонської області в натурі (на місцевості) земельної ділянки в розмірі 9,7 умовних кадастрових гектарів для сільськогосподарського використання та прийняти за наслідками розгляду вмотивоване рішення у формі наказу.

12.06.2019 року позивач звернулася до ГУ Держгеокадастру у Херсонській області із заявою, в якій просила видати наказ про виділення їй із земель резервного фонду державної власності на території Верхньоторгаївської сільської ради Нижньосірогозького району Херсонської області в натурі (на місцевості) земельну ділянку відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого приватним нотаріусом Нижньосірогозького районного нотаріального округу Херсонської області Пестрецовим В.В., зареєстрованого у реєстрі за № 889 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 , в розмірі 1/2 частини від 9,7 умовних кадастрових гектарів, розташованих на території Верхньоторгаївської сільської ради Нижньосірогозького району Херсонської області для сільськогосподарського використання, з урахуванням обставин, викладених у рішенні Херсонського окружного адміністративного суду від 29.05.2019 року у справі №540/630/19.

25.07.2019 року відповідач видав наказ № 2411-СГ, яким відмовив ОСОБА_1 у виділенні із земель резервного фонду державної власності на території Верхньоторгаївської сільської ради Нижньосірогозького району Херсонської області в натурі (на місцевості) земельної ділянки в розмірі 9,7 умовних кадастрових гектарів для сільськогосподарського використання у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують статус заявника як громадянина, який має право на виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) із земель резервного фонду в розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради, передбачене абзацом 5 статті 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв)».

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що викладена у наказі від 25.07.2019 року № 2411-СГ підстава для відмови ОСОБА_1 у виділенні земельної частки (паю) жодним чином не пов`язана із правом позивача на отримання земельної частки із земель резервного фонду.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Статтею 13 Конституції України встановлено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Пунктом 8 Перехідних положень Земельного кодексу України (далі - ЗК України) визначено, що члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств та працівники державних і комунальних закладів освіти, культури та охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонери з їх числа, які на час набрання чинності цим Кодексом не приватизували земельні ділянки шляхом оформлення права на земельну частку (пай), мають право на їх приватизацію в порядку, встановленому статтями 25 та 118 цього Кодексу.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 25 ЗК України при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). Рішення про приватизацію земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій приймають органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень за клопотанням працівників цих підприємств, установ та організацій.

За змістом ч. 5 ст. 25 ЗК України особи, зазначені у частині 1 цієї статті, мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості).

Таким чином, відповідно до вказаних норм, однією з підстав набуття громадянами права власності на земельну ділянку є виділення в натурі (на місцевості) належної земельної частки (паю). Дане право гарантоване Конституцією та законами України. Право на отримання земельної частки (паю) мають працівники та пенсіонери державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, інших установ та організацій.

Частинами 10, 11 статті 25 ЗК України визначено, що органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у процесі приватизації створюють резервний фонд земель за погодженням його місця розташування з особами, зазначеними в частині першій цієї статті у розмірі до 15 відсотків площі усіх сільськогосподарських угідь, які були у постійному користуванні відповідних підприємств, установ та організацій. Резервний фонд земель перебуває у державній або комунальній власності і призначається для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначенням.

За приписами ч. 4 ст. 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, зазначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Отже, земельним законодавством передбачено право громадянина на одержання своєї земельної частки (паю), виділеного в натурі (на місцевості).

Відповідно до частини шостої ст.118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

До компетенції районних державних адміністрацій, у відповідності до частини третьої ст. 122 Земельного кодексу України, належать повноваження з передачі земельних ділянок державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для:

а) ведення водного господарства;

б) будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті;

в) індивідуального дачного будівництва

За приписами частини четвертої вказаної норми, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, зазначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Отже, посилання апелянта на правомірність оскаржуваного наказу з підстав відсутності у ГУ Держгеокадастру у Херсонській області повноважень на виділення земельної ділянки позивачу, апеляційний суд відхиляє. При цьому апеляційний суд зазначає, що наявність повноважень у апелянта на виділення позивачу земельної ділянки встановлено судовим рішенням в іншій справі № 540/630/19, яке набрало законної сили, а тому, відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України, не підлягають доказуванню в даній справі. Окрім цього, як правильно зазначив, суд першої інстанції, ці обставини не були підставою для відмови ОСОБА_1 у виділенні земельної ділянки, а відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Апеляційний суд зазначає, що згідно із приписами частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності.

Зокрема, повноваження суду при вирішенні справи визначені статтею 245 КАС України. Відповідно до пункту частини 2 цієї норми, у разі задоволення позову, суд може прийняти рішення визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням висновків, викладених у рішенні суду.

Втручання суду в повноваження суб`єкта публічної влади можливе лише тоді, якщо судом буде встановлено, що в адміністративній процедурі фізична (юридична) особа виконала всі приписи законодавства, а суб`єкт владних повноважень у відповідь необґрунтовано й незаконно не вчинив належну дію чи не ухвалив необхідне рішення.

З огляду на вищезазначене, апеляційний суд відхиляє посилання апеллянта на перебрання судом першої інстанції на себе функцій ГУ Держгеокадастру у Херсонській області.

Апеляційний суд, відхиляє доводи апеллянта про відсутність у позивача права на виділення земельної частки (паю) із земель резерву, з посиланням на те, що позивач відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» №899-IV не відноситься до переліку осіб, яким здійснюється виділення земельних ділянок із земель запасу чи резервного фонду, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» №899-IV, право на земельну частку (пай) мають:

- колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку;

- громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом;

- громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай);

- громадяни України, евакуйовані із зони відчуження, відселені із зони безумовного (обов`язкового) або зони гарантованого добровільного відселення, а також громадяни України, що самостійно переселилися з територій, які зазнали радіоактивного забруднення, і які на момент евакуації, відселення або самостійного переселення були членами колективних або інших сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які проживають у сільській місцевості.

Громадянам, зазначеним в абзаці п`ятому частини першої цієї статті, земельні ділянки в натурі (на місцевості) виділяються із земель запасу чи резервного фонду в розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. У разі відсутності на території відповідної ради необхідних площ земель запасу чи резервного фонду земельна ділянка за їх згодою може бути виділена в натурі (на місцевості) меншого розміру або за рахунок земель запасу чи резервного фонду, розташованих на території іншої ради в межах області.

Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Приписи частини 2 статті 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» №899-IV, визначають певних осіб, яким земельні ділянки виділяються із земель запасу чи резервного фонду. Проте зазначена норма не встановлює правила виділення земельних ділянок із земель запасу чи резервного фонду виключно певному колу осіб.

Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, внаслідок чого апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 2-12, 72-78, 242, 257, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області - залишити без задоволення.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2019 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Повний текст судового рішення складений 24.03.2020 року.

Головуючий суддя Домусчі С.Д.
Судді Семенюк Г.В. Шляхтицький О.І.