Справа № 520/10023/19
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2020-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2020 р. Справа № 520/10023/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.11.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Тітов О.М., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 27.11.19 року по справі № 520/10023/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної фіскальної служби в Харківській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 ( далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Харківській області (далі відповідач, ГУ ДФС в Харківській обл) в якому просила суд: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення ГУ ДФС у Харківській обл. № 2032 , №2032, № 2032 від 30.05.2019.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27.11.2019 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Харківській обл. від 30.05.2019 №2032 на суму 2120,40 грн.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з даним судовим рішенням позивач подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати частково рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.11.2019 в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначила, що поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що позивач ставить під сумнів компетенцію відповідача у прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Судом першої інстанції не враховано, що ст. 266 Податкового Кодексу України ( далі ПК України) доповнена новим пунктом 266.10.3, який набув чинності з 01.01.2018. На думку апелянта за 2016 рік податкове повідомлення-рішення мало бути прийняте та надіслане до 01.07.2017, а за 2017 рік до 01.07.2018.

23.01.2020 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1

13.02.2020 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду закінчено підготовку та призначено до розгляду справу №520/10023/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в порядку письмового провадження.

Відповідно до положеньч.1 ст. 308 , п.3 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України ( далі КАС України) розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у ній доказами та в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які позивач посилається в апеляційній скарзі, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини, які не оспорені сторонами.

30.05.2019 ГУ ДФС у Харківській обл. були винесені податкові повідомлення-рішення №032, №2032, №2032 про визначення податкового зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у наступних розмірах: за 2015 рік - 2120,40грн, за 2016 рік - 4800,29грн, за 2017 рік - 6966,40 грн. відповідно.

22.05.2019 ОСОБА_1 отримані вище зазначені податкові повідомлення-рішення.

Відмовляючи частково в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з правомірності винесення відповідачем податкових повідомлень-рішень №2032, №2032 щодо нарахування податкового зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016, 2017 роки.

Колегія суддів з даними висновками суду першої інстанції не погоджується та зазначає.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року № 71-VIII (далі - Закон № 71) запроваджено новий місцевий податок, а саме податок на майно, який складається із: податку на майно, відмінне від земельної ділянки, транспортного податку та плати за землю.

Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно з підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Підпунктом 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України передбачено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Згідно з пп.266.7.2 п.266.7 ст.266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Колегія суддів зазначає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 30.05.2019 №2032 та №2032 про визначення ОСОБА_1 грошового зобов`язання по об`єкту оподаткування нежитлових приміщень площею 217,7 кв. м., розташованих у будівлі по АДРЕСА_1 за 2016 рік у сумі 4800,29 грн та за 2017 рік у сумі 6966,40 грн відповідно, винесені після 01 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком), що свідчить про порушення відповідачем приписів пп.266.7.2 п.266.7 ст.266 ПК України.

Посилання відповідача, з якими погодився суд першої інстанції, на пп.266.10.3 п.266.10 ст.266 ПК України в обґрунтування правомірності вищезазначених податкових повідомлень-рішень, колегія суддів необґрунтованим та зазначає наступне.

07.12.2017 прийнято Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2018 році» № 2245-VIII (далі Закон №2245), яким пункт 266.10 статті 266 ПК України доповнено підпунктами 266.10.2 і 266.10.3.

У разі якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) податкове/податкові повідомлення-рішення у строки, встановлені підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 цієї статті, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання (п.266.10.2 ПК України).

Податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу" (266.10.3 ПК України).

Таким чином, вказаним Законом № 2245 надано право контролюючим органам визначати грошове зобов`язання на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за звітні податкові періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 ст.102 ПК України.

Разом з тим, змін до пп.266.7.2 п.266.7 ст.266 ПК України щодо строків надіслання податкових повідомлень-рішень цим Законом не внесено.

Положення вказаного Закону набрали чинності з 01.01.2018, тобто, після закінчення податкових періодів, за які визначено грошові зобов`язання (2016-2017 роки).

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 надано офіційне тлумачення принципу дії закону в часі.

Зокрема, зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно - правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно - правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно - правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

У даному рішенні також акцентується увага на тому, що вищевказана конституційна норма допускає зворотну дію в часі лише нормативно-правових актів, які стосуються скасування чи пом`якшення відповідальності за правопорушення фізичних осіб.

Враховуючи вище зазначене, колегія суддів вважає, що норми пп.266.10.3 п.266.10 ст.266 ПК України надають повноваження відповідачу визначати грошове зобов`язання із земельного податку в межах 1095-денного строку, який починає відлік з того звітного періоду, в якому такі повноваження надані (з 2018 звітного року), і не спростовує обов`язку контролюючого органу винести відповідне податкове повідомлення-рішення до 01 липня року, наступного за звітним.

Тобто, вказані норми не підлягають застосуванню до спірних відносин щодо визначення у 2019 році грошового зобов`язання за 2016, 2017 роки та не виправдовують тієї обставини, що вказані вище податкові повідомлення-рішення винесені після 01 липня 2018 року, що вказує на порушення відповідачем пп.266.7.2 п.266.7 ст.266 ПК України.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів прийшла до висновку про наявність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та наявності підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову.

Розподіл судових витрат провести відповідно до ч.6 ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2019 року по справі № 520/10023/19 - скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №2032 та № 2032 від 30.05.2019 прийнятих Головним управлінням Державної фіскальної служби у Харківській області.

Ухвалити постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області від 30 травня 2019 року №2032 та №2032.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2019 року по справі №520/10023/19 залишити без змін.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 1150 (одна тисяча сто п`ятдесят) грн 50 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Хврківській області (, адреса:61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46).

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Л.В. Любчич
Судді(підпис) (підпис) О.В. Присяжнюк О.А. Спаскін