Справа № 640/13496/19
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2020-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2020 року м. Київ № 640/13496/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Мазур А.С., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу:

за позовомОСОБА_1
до третя особа Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Четверта Київська нотаріальна контора
про скасування постанови

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві (в подальшому змінено назву на Подільський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)), Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві ( в подальшому змінено назву на Голосіївський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)) за участі третьої особи Четвертої Київської державної нотаріальної контори, в якому просив суд скасувати постанову Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва про арешт майна боржника від 08.12.2006 №4219009 щодо примусового виконання виконавчого листа №2-П-1463, виданого Подільським районним судом м. Києва 07.08.2006 про стягнення з позивача на користь АКІБ «Укрсиббанк» боргу у сумі 232198,00 грн. та зобов`язати Четверту Київську державну нотаріальну контору зняти арешт з усього майна ОСОБА_1 .

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.08.2019 залишено позовну заяву без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків, шляхом надання доказів щодо поважності причин пропуску строку на звернення до суду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.09.2019 повернуто позовну заяву, як таку, що подано із пропуском встановленого процесуального строку.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.12.2019 скасовано ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.09.2019, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.01.2020 прийнято справу до провадження та призначено до розгляду по суті. Крім того, ухвалою зобов`язано відповідача надати суду постанову про арешт майна боржника №167/16 від 08.12.2006, матеріали виконавчого провадження №3248121 та №3179968.

19.03.2020 суд на підставі ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою №167/16 від 08.12.2006 державним виконавцем Державної виконавчої служби у Подільському районі міста Києва накладено арешт на все майно позивача, запис №4219009, в подальшому виконавче провадження № 4219009 було закінчено у зв`язку із направленням виконавчого документа за належністю до відділу державної виконавчої служби Голосіївського району міста Києва. Враховуючи викладене, позивач звернувся до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві з інформаційним запитом про виконавче провадження № 4219009, на який листом вих. №45077 відповідач повідомив про відсутність у провадженні виконавчого органу такого виконавчого провадження. У зв`язку з викладеним, позивач повторно звертається до Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві із інформаційним запитом, на який відповідач надав відповідь та повідомив про знищення виконавчого провадження за терміном зберігання.

Відділ державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві у відзиві на позовну заяву повідомив, що на виконанні в Подільському РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві перебувало виконавче провадження № 3248121 з виконання виконавчого листа № 2-П-1463 від 07.06.2006 Подільського районного суду міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 , на користь АКІБ «Укрсиббанк» боргу у розмірі 232 198, 00 грн. Постановою державного виконавця від 08.12.2006 відкрито виконавче провадження в рамках якого накладено арешт на майно боржника. В ході виконання зазначеного вище рішення суду, державним виконавцем було встановлено, що майно боржника, на яке може бути звернено стягнення знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а тому 16.08.2007 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, матеріали виконавчого провадження відсутні у зв`язку з їх знищенням за закінченням терміну зберігання, відповідно до Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 №2274/5.

Голосіївський районний відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві правом на подання відзиву не скористався, відповідь на судовий запит від 18.02.202 не надав, у зв`язку з чим, суд розглядає справу за наявними в ній матеріалами, згідно вимог ч. 6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповіді на відзив, позивач посилався на те, що Відділ державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві не надав суду жодних доказів на підтвердження того, що матеріали виконавчого провадження були направлені на адресу Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві. Крім того, на спростування вказаних обставин, позивач посилався на те, що об`єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 ніколи не належав останньому на праві власності останньому, що також підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

На виконанні в Подільському РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві перебувало виконавче провадження № 3248121 з виконання виконавчого листа № 2-П-1463 від 07.08.2006 Подільського районного суду міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь АКІБ «Укрсиббанк» боргу у розмірі 232 198, 00 грн.

Постановою державного виконавця від 08.12.2006 було відкрито виконавче провадження та накладено арешт на майно боржника.

В ході виконання зазначеного вище рішення суду, державним виконавцем було встановлено, що майно боржника, на яке може бути звернено стягнення знаходиться за адресою: місто АДРЕСА_1 , а тому 16.08.2007 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Виконавчий документ було передано за територіальністю до відділу державної виконавчої служби Голосіївського району міста Києва.

10.05.2019 Голосіївським районним відділом державної виконавчої служби міста Києв Головного територіального управління юстиції у місті Києві на запит представника позивача повідомлено, що згідно даних АСВП виконавчі провадження щодо ОСОБА_1 на виконанні у відділі не перебувають та не надходили.

17.05.2019 позивач звернувся до Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві із заявою про зняття арешту з майна боржника на підставі постанови про арешт майна від 16.12.2006.

05.06.2019 Подільський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві листом №15/11 повідомив позивача про те, що матеріали виконавчого провадження були знищені за закінченням терміну зберігання, а відтак, відділ не має можливості припинити чинність арешту майна боржника.

Вважаючи вказані дії протиправними, а своє право порушеним, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Розглядаючи адміністративну справу по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку регулюються вимогами Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV ( в редакції від 01.01.2006, чинній на момент виникнення даних правовідносин, далі - Закон № 606-XIV).

Положеннями статті 1 Закону № 606-XIV визначено, що виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частинами першою, другою статті 2 Закону N 606-XIV примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Згідно ст. 5 Закону № 606-XIV державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в порядку, встановленому законодавством.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Державним виконавцем за постановою про відкриття виконавчого провадження або за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження може бути накладений арешт у межах суми стягнення за виконавчими документами з урахуванням витрат, пов`язаних з проведенням виконавчих дій на виконання на все майно боржника або на окремо визначене майно боржника. У разі потреби постанова, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, надсилається державним виконавцем до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Копія постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника не пізніше наступного після її винесення дня надсилається боржнику та відповідно до банків чи інших фінансових установ або органів, зазначених у частині другій цієї статті. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника

може бути оскаржена боржником начальнику відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, або до суду у 10-денний строк. (ст. 52 Закону № 606-XIV )

Згідно ст. 38 Закону № 606-XIV у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника,

скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку з завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до приписів статті 59 Закону № 606-XIV арешт може бути знятий за рішенням суду.

Як вбачається із пояснень відповідача-1, останній зазначає, що державним виконавцем було встановлено, що майно боржника, на яке може бути звернено стягнення знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим, прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 10. ч. 1 ст. 37 Закону № 606-XIV, а саме, у зв`язку із направленням виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби. В свою чергу, доказів на підтвердження вказаних обставин суду надано не було у зв`язку із знищенням за закінченням строку зберігання матеріалів виконавчого провадження.

Крім того, в матеріалах адміністративної справи міститься відповідь Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 10.05.2019 №45077 про відсутність в системі АСВП даних про наявність виконавчого провадження стосовно ОСОБА_1 , до того ж, зазначені провадження не надходили на адресу відповідача-2.

Також, позивачем було надано суду витяг з Державного реєстру прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, з якого вбачається, що майно за адресою: АДРЕСА_1 не належить позивачу, до того ж, в реєстрі відсутня будь-яка інформація про звернення стягнення на вказане майно.

Враховуючи викладене та виходячи з того, що виконавче провадження №4219009 закінчене, а відповідачем-1 не надано суду доказів того, що закінчення виконавчого провадження прийнято у зв`язку із направленням виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби, суд приходить до висновку, що відповідач-1 був зобов`язаний зазначити про скасування арешту, накладеного на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, а відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню в цій частині.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання Четвертої київської державної нотаріальної контори зняти арешт з усього майна позивача, то суд зазначає наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, Четверта київська державна нотаріальна контора залучена до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача.

Враховуючи викладене, суд звертає увагу позивача, що позовні вимоги звертаються до відповідачів у справі, а не до третіх осіб, тому суд позовна вимога про зобов`язання третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача вчинити певні дії, зокрема зняти арешт з усього майна позивача не підлягає задоволенню.

Аналогічна правова позиція викладена також у постанові Великої палати Верховного Суду від 13.03.2019 по справі № 520/7281/15-ц.

Положеннями статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судові витрати розподілити згідно вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 9,14, 72-77, 90, 139, 229, 241-246, 250, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , іпн. НОМЕР_1 ) задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва про арешт майна боржника від 08.12.2006 №4219009.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , іпн. НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (04208, м. Київ, пр.-т Г.Гонгадзе, 5-Б, ) понесені витрати зі сплати судового збору у сумі 384 (триста вісімдесят чотири) грн. 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідно статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення. з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України(в редакції Закону № 2147-VIII)

Суддя А.С. Мазур