Справа № 712/13478/16-а
Суддя: Желєзний І.В.
Дата ухвалення: 2020-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

23 березня 2020 року

Київ

справа №712/13478/16-а

адміністративне провадження №К/9901/37348/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді Желєзного І.В.,

суддів: Шарапи В.М., Чиркіна С.М.,

розглянув у порядку письмового провадження

касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: головуючого судді Коротких А.Ю., суддів: Ганечко О.М., Літвіної Н.М. від 03.07.2017

у справі № 712/13478/16-а

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Виконавчого комітету Черкаської міської ради

про скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

І. РУХ СПРАВИ

1. У грудні 2016 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі також - позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до адміністративного суду з позовом до Виконавчого комітету Черкаської міської ради (далі також - відповідач), в якому просив скасувати рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради № 1377 від 20.10.2016 про відмову у погодженні його заяви щодо можливості розміщення тимчасової споруди на розі вул. Гоголя та вул. Остафія Дашковича у м . Черкаси .

2. Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 30.03.2017 позов задоволено у повному обсязі.

3. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 03.07.2017 вказану постанову скасовано, прийнято нову, якою у задоволенні позову відмовлено.

4. У липні 2017 року позивач подав до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 03.07.2017, в якій просить її скасувати, а постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 30.03.2017 залишити без змін.

5. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.08.2017 відкрито касаційне провадження у справі.

6. У подальшому справу було передано до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду на підставі підпункту 1 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону України від 03.10.2017 "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів").

7. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.07.2019 справу передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючого судді Желєзного І.В., суддів Шарапи В.М.,Чиркіна С.М.

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

8. Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради № 1377 від 20.10.2016 позивачу відмовлено у погодженні заяви від 02.06.2016 № 13905 - ТС1 щодо можливості розміщення пересувної тимчасової споруди (автотрейлеру з продажу продовольчих товарів) на розі вул. Гоголя та вул. Остафія Дашковича в м. Черкаси.

9. Відмову у розміщенні ТС обґрунтована тим, що відповідно до вимог рішення Черкаської міської ради від 05.04.2012 № 3-753 «Про затвердження схеми розміщення тимчасових споруд та внесення змін до рішень Черкаської міської ради» забороняється розміщення ТС ближче ніж за 5 м до проїжджої частини вулиць і доріг.

10. Вважаючи таке рішення відповідача протиправним, позивач звернувся з позовом до суду за захистом порушених прав та інтересів зі сторони суб`єкта владних повноважень.

ІІІ. АРГУМЕНТИ СТОРІН

11. Позивач свої вимоги обґрунтовував тим, що відповідач дійшов помилкового висновку, що бажане місце розташування ТС, зазначене позивачем, знаходиться на відстані ближче, ніж за 5 м до проїжджої частини вулиць і доріг; позивача не було повідомлено належним чином про розгляд заяви від 02.06.2016 № 13905 - ТС1 щодо можливості розміщення пересувної тимчасової споруди (автотрейлера з продажу продовольчих товарів) на розі вул. Гоголя та вул. Остафія Дашковича в м.Черкаси, чим безпосередньо відповідачем було порушено пункт 4.10 Регламенту Виконавчого комітету Черкаської міської ради, а відтак оскаржуване рішення відповідача є протиправним та підлягає скасуванню.

12. Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що оспорюване рішення прийняте на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством України.

ІV. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

13. Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, приймаючи оскаржуване рішення, посилався на рішення Черкаської міської ради від 05.04.2012 № 3-753 «Про затвердження схеми розміщення тимчасових споруд та внесення змін до рішення Черкаської міської ради» в частині встановлення заборони розміщення тимчасових споруд ближче ніж за 5 м до проїзної частини вулиць і доріг. Однак постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 26.07.2016, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23.02.2017, дане рішення скасовано. Позивачем вжиті всі передбачені законом заходи щодо вирішення питання по розміщенню та функціонуванню існуючої ТС, а відтак позов підлягає задоволенню.

14. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що рішення Черкаської міської ради «Про затвердження схеми розміщення тимчасових споруд та внесення змін до рішень Черкаської міської ради» від 05.04.2012 № 3-753 постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 26.07.2016, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23.02.2017, скасовано частково, а саме: пункт № 2 про затвердження Положення про розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності у м. Черкаси (додаток 4) та пункт № 5 про доручення департаменту муніципальної інспекції Черкаської міської ради спільно з департаментом містобудування Черкаської міської ради до 01.08.2012 розробити та подати на затвердження виконавчого комітету Черкаської міської ради положення про демонтаж самовільно встановлених тимчасових споруд. З огляду на викладене, судом першої інстанції було помилково задоволено позов позивача до Виконавчого комітету Черкаської міської ради про скасування рішення, оскільки пункт 15 Схеми, яким встановлено заборону розміщення ТС ближче ніж за 5 м до проїзної частини вулиць і доріг, є чинним, в судовому порядку не скасований, а відтак відповідач, відмовляючи в реалізації намірів розміщення ТС фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 , діяв в спосіб, передбачений чинним законодавством та в межах своїх повноважень.

V. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

15. Позивач у касаційній скарзі не погоджується з рішенням суду апеляційної інстанції, посилаючись на те, що суд апеляційної інстанції не з`ясував у повному обсязі усіх обставин, оскільки не врахував, що ФОП ОСОБА_1 надав відповідачу весь пакет необхідних документів та дотримав усі вимоги, які зазначені у рішенні Черкаської міської ради «Про затвердження схеми розміщення тимчасових споруд у м.Черкаси та внесення змін до рішень Черкаської міської ради» №3-753 від 05.04.2012, а також те, що відстань від бажаного місця розташування тимчасової споруди до проїжджої частини становить 5,1 м, тобто відповідає нормам, закріпленим у пункті 15 Схеми.

VI. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

16. Перевіривши доводи касаційної скарги, правильність застосування норм матеріального та процесуального права, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України), колегія суддів зазначає наступне.

17. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

18. Згідно з положеннями частини другої статті 2 КАС України в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

19. Правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою населених пунктів, заходи створення умов, сприятливих для життєдіяльності людини визначено Законом України «Про благоустрій населених пунктів» (далі також - Закон №2807-IV, в редакції, чинній на момент прийняття оспорюваного рішення).

20. Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 2807-IV благоустрій населених пунктів - це комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.

21. Управління у сфері благоустрою населених пунктів здійснюють Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування та інші органи влади в межах їх повноважень (стаття 5 Закону № 2807-IV).

22. Підпунктом 7 пункту "а" частини 1 статті 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, зокрема, організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян.

23. Механізм розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності визначено Порядком, затвердженим Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 №244 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 22.11.2011 за №1330/20068 (далі також - Порядок № 244).

24. Відповідно до пунктів 2.1-2.3 Порядку № 244 підставою для розміщення ТС є паспорт прив`язки ТС.

25. Замовник, який має намір встановити ТС, звертається до відповідного виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, районної державної адміністрації із відповідною заявою у довільній формі про можливість розміщення ТС.

26. До заяви додаються: графічні матеріали із зазначенням бажаного місця розташування ТС, виконані замовником у довільній формі на топографо-геодезичній основі М 1:500 кресленнями контурів ТС з прив`язкою до місцевості; реквізити замовника (найменування, П.І.Б., адреса, контактна інформація). Цей перелік документів є вичерпним.

27. Пунктом 2.4 Порядку № 244 передбачено, що відповідність намірів щодо місця розташування ТС комплексній схемі розміщення ТС (у разі її наявності), будівельним нормам визначає відповідний орган з питань містобудування та архітектури, який утворено у складі виконавчого органу відповідної сільської, селищної, міської ради, районної державної адміністрації, протягом десяти робочих днів з дня подання зазначеної заяви.

28. Про відповідність намірів замовника щодо місця розташування ТС комплексній схемі розміщення ТС (у разі її наявності), будівельним нормам замовник повідомляється відповідним органом з питань містобудування та архітектури письмово протягом трьох робочих днів з дня такого визначення відповідності намірів або замовнику надається аргументована відмова щодо реалізації намірів розміщення ТС (пункт 2.5 Порядку № 244).

29. Паспорт прив`язки ТС оформлюється органом з питань містобудування та архітектури за формою, наведеною у додатку 1 до цього Порядку (пункт 2.10 Порядку № 244).

30. Відповідно до пункту 2.6. Порядку № 244 для оформлення паспорта прив`язки ТС замовник звертається до органу з питань містобудування та архітектури із додатковою заявою щодо оформлення паспорта прив`язки ТС, до якої додає: схему розміщення ТС; ескізи фасадів ТС у кольорі М 1:50 (для стаціонарних ТС), які виготовляє суб`єкт господарювання, що має ліцензію на виконання проектних робіт, або архітектор, який має відповідний кваліфікаційний сертифікат; схему благоустрою прилеглої території, складену замовником або суб`єктом підприємницької діяльності, який має відповідну ліцензію, архітектором, який має відповідний кваліфікаційний сертифікат, відповідно до Закону України «Про благоустрій населених пунктів України»; технічні умови щодо інженерного забезпечення (за наявності), отримані замовником у балансоутримувача відповідних інженерних мереж.

31. Зі змісту наведених правових норм вбачається, що прийняттю рішення про надання паспорта прив`язки розміщення ТС має передувати отримання висновку уповноваженого органу про відповідність намірів замовника щодо місця розташування ТС. При цьому відповідність намірів розміщення тимчасової споруди визначається на підставі відповідності її місця розташування комплексній схемі розміщення ТС, якщо така схема розроблена.

32. Даний висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 31.05.2019 у справі № 823/687/18, від 03.10.2019 у справі № 823/2149/18, від 17.12.2019. у справі № 520/9231/18.

33. Пунктом 1.5 Порядку № 244 визначено, що комплексна схема розміщення ТС - це текстові та графічні матеріали, якими визначаються місця розташування ТС на території населеного пункту або його частини, розроблені з урахуванням вимог будівельних, санітарно-гігієнічних норм, а також існуючих містобудівних обмежень, вимог щодо охорони навколишнього природного середовища та раціонального використання територій, охорони історико-культурної спадщини, земельно-господарського устрою.

34. Як встановлено судом апеляційної інстанції, рішенням Черкаської міської ради «Про затвердження схеми розміщення тимчасових споруд у м. Черкаси та внесення змін до рішень Черкаської міської ради» № 3-753 від 05.04.2012 затверджено комплексну схему розміщення тимчасових споруд у м. Черкаси (далі - Схема).

35. Комплексна схема розміщення ТС визначає основні вимоги щодо порядку та умов розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності у м. Черкаси, вимоги щодо їх розміщення, облаштування та утримання, подання заяв для оформлення паспорту прив`язки.

36. Частиною 3 пункту 15 Схеми визначено вимоги до розміщення, зовнішнього вигляду тимчасових споруд та благоустрою прилеглих територій, а також заборону розміщення ТС ближче ніж за 5 м до проїзної частини вулиць і доріг.

37. Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення у даній справі, виходив, зокрема, з того, що постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 26.07.2016, яке залишено без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23.02.2017, рішення Черкаської міської ради від 05.04.2012 № 3-753, на яке посилався виконавчий комітет Черкаської міської ради і яким затверджено схему розміщення тимчасових споруд у м. Черкаси, скасовано.

38. Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції, виходив з того, що рішення Черкаської міської ради «Про затвердження схеми розміщення тимчасових споруд та внесення змін до рішень Черкаської міської ради» від 05.04.2012 № 3-753 постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 26.07.2016, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23.02.2017, скасовано частково, а саме: пункти №2 та №5. Натомість пункт 15 Схеми, яким встановлено заборону розміщення ТС ближче ніж за 5 м до проїзної частини вулиць і доріг, є чинним, в судовому порядку не скасований, а відтак відповідач, відмовляючи в реалізації намірів розміщення ТС фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 , діяв в спосіб, передбачений чинним законодавством та в межах своїх повноважень.

39. Як встановлено судами, відмова відповідача у розміщенні ТС обґрунтована тим, що забороняється розміщення ТС ближче ніж за 5 м до проїжджої частини вулиць і доріг.

40. Позивач під час розгляду справи наголошував, що відповідач дійшов помилкового висновку, що бажане місце розташування ТС, зазначене позивачем, знаходиться на відстані ближче, ніж за 5 м до проїжджої частини вулиць і доріг.

41. Разом із тим, судами попередніх інстанцій не надано оцінки вказаним доводам позивача, не досліджено наявну у матеріалах справи схему встановлення ТС М 1:500, як і не надано оцінки доводам позивача щодо порушення процедури прийняття оскаржуваного рішення.

42. Встановлення даних обставин має важливе значення для правильного вирішення спору, оскільки свідчить про те, чи є підставною та обґрунтованою відмова відповідача у погодженні його заяви щодо можливості розміщення тимчасової споруди на розі вул. Гоголя та вул. Остафія Дашковича у м. Черкаси.

43. Верховний Суд наголошує, що принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі полягає насамперед у активній ролі суду при розгляді справи. В адміністративному процесі, на відміну від суто змагального процесу, де суд оперує виключно тим, на що посилаються сторони, мають бути повністю встановлені обставини справи з метою ухвалення справедливого та об`єктивного рішення. Принцип офіційності, зокрема, виявляється у тому, що суд визначає обставини, які необхідно встановити для вирішення спору; з`ясовує якими доказами сторони можуть обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо цих обставин; а у разі необхідності суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, доповнити чи пояснити певні обставини, а також надати суду додаткові докази.

44. Відповідно до частини 4 статті 9 КАС України суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

45. Згідно з частиною 2 статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

46. При цьому, Верховний Суд звертає увагу на те, що, встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

47. Зазначені вище обставини свідчать про неповне з`ясування судами попередніх інстанцій обставин справи, що призвело до передчасних висновків суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову та суду апеляційної інстанції щодо наявності підстав для відмови у задоволенні позову. З урахуванням неповного з`ясування судами попередніх інстанцій всіх обставин у справі, суд касаційної інстанції позбавлений можливості надати їм правову оцінку.

48. Таким чином, для повного, об`єктивного та всебічного з`ясування обставин справи суду необхідно надати належну правову оцінку кожному окремому доказу в їх сукупності, які містяться в матеріалах справи або витребовуються, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, з посиланням на це в мотивувальній частині свого рішення, враховуючи при цьому відповідні норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

49. Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (далі також - ЄСПЛ).

50. Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

51. Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

52. У справі «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно зі статтею 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99; пункт 30).

53. У справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58) зазначено, що призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99, пункт 30).

54. У пункті 31 рішення у справі «Волошин проти України» (№ 15853/08) та пункті 22 рішення у справі «Бацаніна проти Росії» (№ 3932/02) зазначено, що принцип рівності сторін вимагає "справедливого балансу між сторонами", і кожній стороні має бути надано відповідну можливість для представлення своєї справи в умовах, що не ставлять її у суттєво невигідне становище порівняно з її.

55. У пункті 25 рішення у справі «Проніна проти України» (№ 63566/00), пункту 13 рішення у справі «Петриченко проти України» (№ 2586/07) та пункту 280 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Нечипорук і Йонкало проти України" (№ 42310/04) була висловлена позиція, згідно з якою Суд зобов`язаний оцінити кожен специфічний, доречний та важливий аргумент, а інакше він не виконує свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції.

56. Таким чином, згідно з уже розробленими теоретичними підходами, зробленими на основі аналізу прецедентної практики ЄСПЛ, можна дійти висновку про такі критерії мотивованості судового рішення: 1) у рішенні вмотивовано питання факту та права, проте обсяг умотивування може відрізнятися залежно від характеру рішення та обставин справи; 2) у рішенні містяться відповіді на головні аргументи сторін; 3) у рішенні чітко та доступно зазначені доводи і мотиви, на підставі яких обґрунтовано позицію суду, що дає змогу стороні правильно аргументувати апеляційну або касаційну скаргу; 4) рішення є підтвердженням того, що сторони були почуті судом; 5) рішення є результатом неупередженого вивчення судом зауважень, доводів та доказів, що представлені сторонами; 6) у рішенні обґрунтовано дії суду щодо вибору аргументів та прийняття доказів сторін.

57. Зважаючи на те, що допущені судами попередніх інстанцій порушення норм права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не можуть бути усунуті судом касаційної інстанції, який процесуальним законом позбавлений можливості досліджувати докази і встановлювати обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з урахуванням положень статті 353 КАС України, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова Соснівського районного суду м. Черкаси від 30.03.2017 та постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 03.07.2017 - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, якому під час нового розгляду справи необхідно взяти до уваги викладене у цій постанові та встановити зазначені у ній обставини, що стосуються обсягу та змісту спірних правовідносин і охоплюються предметом доказування, дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам, аргументам учасників справи та постановити законне та обґрунтоване рішення.

58. Враховуючи, що суд касаційної інстанції направляє справу на новий розгляд до суду першої інстанції, то в силу частини шостої статті 139 КАС України судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 345, 353, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 30.03.2017 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 03.07.2017 скасувати, а справу №712/13478/16-а направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: І.В. Желєзний

Судді: В.М. Шарапа

С.М.Чиркін