Справа № 826/15254/18
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Катющенко В.П.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2020 року Справа № 826/15254/18

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Земляної Г.В., Собківа Я.М.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 грудня 2019 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

про зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач) про зобов`язання відповідача здійснити позивачу перерахунок і виплату його пенсії за віком із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу 1,35 % при визначенні коефіцієнта страхового стажу для обчислення пенсії у межах строку звернення до адміністративного суду.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 грудня 2019 року адміністративний позов задоволено частково: зобов`язано ГУ ПФУ в м. Києві виплачувати позивачу пенсію в раніше встановленому розмірі, а саме: 11291,55 грн., починаючи з 01.01.2018, з урахуванням раніше виплачених сум пенсії.

У задоволенні адміністративного позову в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем правомірно здійснено перерахунок пенсії із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу 1 % при визначенні коефіцієнта страхового стажу, а також з того, що після здійснення відповідачем перерахунку пенсії позивача з 01.10.2017 її розмір всупереч приписам пункту 4 розділу ХV Прикінцевих положень Закону № 1058-ІV зменшився з 11291,55 грн. до 10740,00 грн., але не внаслідок обмеження пенсії граничним розміром, а внаслідок її перерахунку в порядку пункту 4-3 розділу ХV Прикінцевих положень Закону № 1058-ІV.

Не погоджуючись з таким рішенням суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог, позивач подав апеляційну скаргу, в якій наполягає на тому, що при здійсненні перерахунку його пенсії відповідач повинен був застосувати величину оцінки одного року страхового стажу 1,35 % при визначенні коефіцієнта страхового стажу, а не 1%, а також, що застосування відповідачем величину оцінки одного року страхового стажу 1%, а не 1,35% призвело до зменшення коефіцієнта страхового стажу з 0,58613 до 0,43417.

Крім того, апелянт наголошує на тому, що зменшення величини оцінки одного року страхового стажу з 1,35% до 1% щодо пенсій, які призначені до 01.10.2017 за раніше діючим законодавством, порушує статтю 22 Конституції України та звужує право на пенсійне забезпечення.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить його скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог і ухвалити постанову про задоволення позову в повному обсязі.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2020 було відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.02.2020 справу прийнято до провадження колегією суддів у складі головуючого судді Епель О.В. та суддів Земляної Г.В., Собківа Я.М. та призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні 23.03.2020.

Відзив на апеляційну скаргу позивача не надходив.

Від позивача надійшло клопотання про відкладення судового розгляду справи.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.03.2020 відмовлено в задоволенні зазначеного клопотання та вирішено перейти до розгляду справи в порядку письмового провадження, відповідно до частини першої статті 311 КАС України, з урахуванням того, що апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Разом з тим, у рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України» зазначено, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, у першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ у м. Києві та до травня 2017 року отримував пенсію по інвалідності.

З травня 2017 року позивачу призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Розмір пенсії позивача на момент призначення становив 11291,55 грн.

З 01.10.2017 позивачу здійснено перерахунок його пенсії на підставі пункту 4-3 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-ІV із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %., що призвело до зменшення її розміру до 10740,00 грн.

Позивач, вважаючи, що його пенсія підлягає перерахунку і виплаті із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу 1,35 % при визначенні коефіцієнта страхового стажу для обчислення пенсії, звернувся до суду з цим позовом.

Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV), «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 № 2148-VІІІ (далі - Закон № 2148-VІІІ).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У частинах другій і третій статті 22 Конституції України закріплено, що Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною третьою статті 27 Закону № 1058-ІV у редакції, чинній 01.01.2017, було передбачено, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

11.10.2017 набув чинності Закон № 2148-VІІІ, яким до частини першої статті 25 Закону № 1058-ІV внесено зміни та визначено, що за період участі в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування величина оцінки одного року страхового стажу дорівнює 1%.

Крім того, пункт 4 «Прикінцевих положень» Закону № 1058-IV доповнено пунктами 4-3 та 4-4.

Так, пунктом 4-3 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-ІV встановлено, що пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом № 2148-VІІІ (тобто до 11.10.2017), з 01 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %.

При здійсненні перерахунку пенсій відповідно до абзацу першого цього пункту використовується розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установлений на 1 грудня 2017 року Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», збільшений на 79 гривень.

Відповідно до пункту 4-4 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-ІV з 01 жовтня 2017 року по 31 грудня 2017 року при призначенні пенсії застосовується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35%.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що законодавець установив чітке розмежування щодо застосування величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1% та 1,35%: щодо пенсій, призначених за Законом № 1058-ІV, до 01.10.2017 - 1%, а з 01.10.2017 - 1,35%.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що пенсія за віком на підставі Закону № 1058-ІV позивачу призначена у травні 2017 року, тобто до 01.10.2017, а отже при її розрахунку підлягає застосуванню величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%, за якої відповідачем здійснюється нарахування пенсії позивачу.

Доводи апелянта про те, що при здійсненні перерахунку його пенсії відповідач повинен був застосувати величину оцінки одного року страхового стажу 1,35 % при визначенні коефіцієнта страхового стажу, а не 1%, а також, що застосування відповідачем величину оцінки одного року страхового стажу 1%, а не 1,35% призвело до протиправного зменшення коефіцієнта страхового стажу з 0,58613 до 0,43417, апеляційний суд вважає необґрунтованими, з огляду на вищезазначене.

Твердження апелянта про те, що зменшення величини оцінки одного року страхового стажу з 1,35% до 1% щодо пенсій, які призначені до 01.10.2017 за раніше діючим законодавством, порушує статтю 22 Конституції України та звужує право на пенсійне забезпечення, судова колегія приймає до уваги, але зазначає, що в цій частині (щодо неприпустимості звуження прав та зменшення розміру пенсії) право позивача захищено судом першої інстанції.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що норми п.п. 4-3 та 4-4 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-ІV, якими передбачено спірне розмежування величини оцінки одного року страхового стажу, неконституційними не визнавалися і у відповідача не було правових підстав їх незастосовувати.

Крім того, апеляційний суд також звертає увагу на те, що позивачем у своєму позові не оскаржує дії або рішення ГУ ПФУ в м. Києві щодо нарахування пенсії із застосуванням вказаної величини, а лише просить зобов`язати відповідача вчинити певні дії, що суперечить завданням адміністративного судочинства, визначеним у ст. 2 КАС України, та способам захисту, передбаченим ст. 5 КАС України.

При цьому, у рішенні ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Отже, проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 грудня 2019 року - без змін.

Розподіл судових витрат.

Судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, а тому, відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 грудня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 23 березня 2020 року.

Головуючий суддя

Судді: