Справа № 328/297/20
Суддя: Новікова Н. В.
Дата ухвалення: 2020-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2020 року м. Токмак

Токмацький районний суд Запорізької області у складі: головуючого судді Новікової Н.В., за участю секретаря судового засідання Похвалітової М.В.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання рішення протиправним та відшкодування шкоди, завданої протиправним рішенням, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якому просить: (1) визнати протиправним повідомлення відповідача №60985661/20.1/24 від 22.01.2020 та скасувати його; (2) зобов`язати відповідача відкрити виконавче провадження по виконанню судового рішення у справі №2-а-1871/2010; (3) стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування шкоди, завданої протиправною дією, у сумі 300 євро за офіційним курсом Національного банку України; (4) зобов`язати відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на початку січня 2020 року позивач направив відповідачу заяв про примусове виконання рішення та виконавчий лист у справі №2-а-1871/2010 про зобов`язання Головного управління праці та соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації здійснити перерахунок та виплатити йому разову грошову допомогу до 5-го травня за 2010 рік у розмірі, встановленому ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», з урахуванням різниці вже виплаченої суми. 22.01.2020 відповідач повернув виконавчий лист без прийняття без виконання, оскільки в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні відомості про боржника, про що склав відповідне повідомлення. Вважає, що рішення відповідача суперечать вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та Конституції України. Заборгованість на час ухвалення рішення, складала 300 євро. Неправомірним рішенням відповідача позивачу завдана шкода у сумі 300 євро.

Відповідач не надав відзив на позовну заяву.

Позивач у судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки не повідомив. Неявка позивача не перешкоджає розгляду справи.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки не повідомив. Неявка відповідача не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, неявку сторін у судове засідання, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд відповідно до ч.9 ст.205 КАС України розглядає справу у письмовому провадженні.

Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази, дійшов наступних висновків.

28.12.2010 Токмацьким районним судом Запорізької області ухвалена постанова у справі №2-а-1871/2010 за позовом ОСОБА_1 до головного УПСЗН Запорізької обласної державної адміністрації, УПСЗН Токмацької міської ради про стягнення недоплаченої у 2008-2010 роках щорічної разової грошової допомоги учаснику бойових дій та зобов`язання вчинити певні дії. Позов задоволений частково. Зобов`язано Головне управління праці та соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації здійснити перерахунок та виплатити позивачу ОСОБА_1 сумі щорічної одноразової грошової допомоги до 5-го травня за 2010 рік у розмірі, встановленому ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», з урахуванням різниці вже виплаченої суми, що підтверджується копіями постанови Токмацького районного суду Запорізької області від 28.12.2010 та постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 08.09.2011.

08.11.2011 Токмацьким районним судом Запорізької області виданий виконавчий лист у справі №2-а-1871/2010 про зобов`язання Головного управління праці та соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації здійснити перерахунок та виплатити позивачу ОСОБА_1 сумі щорічної одноразової грошової допомоги до 5-го травня за 2010 рік у розмірі, встановленому ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», з урахуванням різниці вже виплаченої суми, що підтверджується виконавчим листом.

Стягувач ОСОБА_1 направив відповідачу заяву про примусове виконання вище вказаного виконавчого листа.

22.01.2020, за наслідками розгляду заяви, головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровець Андрій Тарасович прийняв рішення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання на підставі п.6 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки у виконавчому документі не зазначений ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, та у реєстрі відсутні відомості про боржника, що підтверджується повідомленням про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 22.01.2020 №60985661/20.1/24.

Відповідно до положень ст.129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

У Законі України від 02.06.2016 №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII) поняття «виконавче провадження» розуміється як завершальна стадія судового провадження (стаття 1). Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Наведене узгоджується з практикою ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право на справедливий суд. Так, у рішенні від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» (Case of Hornsby v. Greece) ЄСПЛ зазначив, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з п.6 ч.4 ст.4 Закону №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Вимоги до виконавчого документа встановлені ч.1 ст.4 Закону №1404-VIII, зокрема, у виконавчому документі зазначається ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності) (пункт 4).

Відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, визначені ч.1 ст.4 Закону №1404-VIII вимоги не можуть ставитись до виконавчого листа у справі №2-а-1871/2010, виданого 08.11.2011 Токмацьким районним судом Запорізької області, - до набрання Законом №1404-VIII чинності.

Вимоги до виконавчого листа у справі №2-а-1871/2010, виданого 08.11.2011 Токмацьким районним судом Запорізької області, визначаються ст.19 Закону України від 21.04.1999 №606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон №606-XIV), який діяв на час видачі виконавчого листа, зокрема, у виконавчому документі повинні бути зазначений ідентифікаційний код суб`єкта господарської діяльності стягувача та боржника за його наявності (для юридичних осіб) (пункт 3 ч.1).

Відповідно до ч.1 ст.287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Разом з тим, згідно з ч.1, 2 ст.18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 3 ч.3 ст.18 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Тому відсутність у виконавчому листі відомостей про ідентифікаційний код суб`єкта господарської діяльності боржника за його наявності (для юридичних осіб) не є підставою для повернення державним виконавцем виконавчих документів без прийняття до виконання.

Вказаний висновок суду узгоджується з висновками, викладеними у постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.08.2018 у справі №471/283/17-ц, яка відповідно до ч.5 ст.242 КАС України має бути врахована судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Суд зазначає, що боржник Головне управління праці та соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації є органом державної влади, а не суб`єктом господарської діяльності, а тому вимоги щодо зазначення його ідентифікаційного коду, визначені п.3 ч.1 ст.19 Закону №606-XIV, до виконавчого листа не можуть бути застосовані.

Повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання на підставі п.6 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» через відсутність в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відомостей про боржника - Головне управління праці та соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації не відповідає вимогам вказаної норми права, оскільки вимога про зазначення у виконавчому документі відомостей про наявність боржника у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань у ч.1 ст.4 цього закону не ставиться.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача у частині скасування повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 22.01.2020 та зобов`язати відповідача відкрити виконавче провадження є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача матеріальної шкоди, завданої протиправним рішенням відповідача.

Згідно зі ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

У даному випадку може відшкодовуватись лише моральна шкода, завдана протиправним рішенням.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: (1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; (2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; (3) в інших випадках, встановлених законом (ст.1167 ЦК України).

Відповідно до ч.1, 2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: (1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; (2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; (3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; (4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Зі змісту позовної заяви суд встановив, що позивач жадає стягнути з відповідача еквівалент суми, стягнутої судовим рішенням, в іноземній валюті (євро).

Вказана вимога не відповідає засадам відшкодування шкоди, визначених ст.1167, 1174 ЦК України. Також позивачем не надано доказів, які підтверджують факт спричинення йому шкоди.

Враховуючи вказане, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову у частині стягнення шкоди.

Щодо вимоги про зобов`язання відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, вказана вимога належить до дискреційних повноважень суду при судовому контролі за виконанням судових рішень в адміністративних справах.

Враховуючи, що відповідача зобов`язано відкрити виконавче провадження, зобов`язання його подати звіт про виконання судового рішення є недоцільним.

Відповідно до ч.1, 3 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

У позовній заяві об`єднані одна вимога немайнового характеру та одна вимога майнового характеру, за кожну з яких, відповідно до ч.3 ст.6 Закону України від 08.07.2011 №3674-VI «Про судовий збір» (далі - Закон №3674-VI), сплачується судовий збір.

Позивач є учасником бойових дій і, відповідно до п.13 ст.5 Закону №3674-VI, звільнений від сплати судового збору.

Таким чином необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України в дохід держави судовий збір у сумі 840,80 гривень за задоволену вимогу немайнового характеру.

Керуючись ст.6-9, 244-246, 286 КАС, суд,-

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання дії протиправною та відшкодування шкоди, завданої протиправною дією, - задовольнити частково.

Визнати протиправним повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровця Андрія Тарасовича від 22.01.2020 №60985661/20.1/24.

Зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відкрити виконавче провадження з виконання виконавчого листа у справі №2-а-1871/2010, виданого 08.11.2011 Токмацьким районним судом Запорізької області, про зобов`язання Головного управління праці та соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 суми щорічної одноразової грошової допомоги до 5-го травня за 2010 рік у розмірі, встановленому ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», з урахуванням різниці вже виплаченої суми.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України (, місцезнаходження: вулиця Архітектора Городецького, будинок 13, м. Київ) у дохід держави судовий збір у сумі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду через Токмацький районний суд Запорізької області або безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Реквізити сторін:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач - Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, місцезнаходження: вулиця Городецького, будинок 13, м. Київ, .

Суддя: