Справа № 336/4721/16-а
Суддя: Стеценко С.Г.
Дата ухвалення: 2020-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

26 березня 2020 року

Київ

справа №336/4721/16-а

адміністративне провадження №К/9901/22710/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Стеценка С.Г.,

суддів: Рибачука А.І., Тацій Л.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в касаційному порядку адміністративну справу № 336/4721/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі міста Запоріжжя

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі міста Запоріжжя на постанову Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 30 листопада 2016 року (головуючий суддя Щаслива О.В.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2017 року (колегія у складі: головуючого судді Чепурнова Д.В., суддів: Сафронової С.В., Мельника В.В.), -

В С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду міста Запоріжжя з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі міста Запоріжжя, в якому просив зобов`язати відповідача призначити, нараховувати та виплатити позивачу з 18.11.2007 пенсію по втраті годувальника після смерті його матері та батька.

2. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Шевченківському районі міста Запоріжжя з 14.01.2016 як особа, яка отримує пенсію у зв`язку з втратою годувальника. З 18.07.1998 знаходився на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Ясинуватському районі Донецької області і отримував пенсію по втраті годувальника на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення». До ІНФОРМАЦІЯ_2, коли настала смерть матері позивача ОСОБА_2 , вона отримувала призначену позивачу пенсію. Після смерті матері, а саме: з листопада 2007 року по серпень 2008 року, позивач перебував у притулку, з серпня 2008 року по вересень 2009 року в інтернаті, з вересня 2009 року по червень 2010 року навчався в ліцеї, а з 30 червня 2010 року по 30 грудня 2015 року відбував покарання у виправній колонії УДПтСУ № 16 в Полтавській області. На протязі періоду, коли позивач набув статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, пенсію по втраті годувальника він не отримував, тому, звернувшись в січні 2016 року до відповідача, розраховував на отримання всіх належних йому сум за період з листопада 2007 року. На його звернення про поновлення йому пенсії з дня смерті матері відповідач надав відповідь, що пенсія у зв`язку із втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення цього виду пенсії надійшло протягом дванадцяти місяців після смерті годувальника, а так як він подав відповідну заяву лише в січні 2016 року, виплата пенсії йому належить з січня 2016 року. Вважає таку відмову відповідача незаконною та такою, що суперечить вимогам Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якого пенсія у зв`язку із втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім`ї померлого годувальника вважається непрацездатним, а нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

3. Шевченківський районний суд міста Запоріжжя постановою від 30 листопада 2016 року позов задовольнив. Поновив ОСОБА_1 строк для звернення до суду з адміністративним позовом. Зобов`язав Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі міста Запоріжжя призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію по втраті годувальника з 18.11.2007.

4. Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 07 лютого 2017 року залишив без змін постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 листопада 2016 року.

5. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що право позивача на отримання від держави соціального захисту як особі зі статусом дитини-сироти, якого він був незаконно позбавлений є безумовним, а його звуження таким, що не ґрунтується на законі.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

6. 28 лютого 2017 року Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя звернулося до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою на постанову Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 30 листопада 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2017 року, в якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нову постанову, якою відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову.

7. В обґрунтування своїх вимог, скаржник зазначив про те, що відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія у зв`язку із втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення цього виду пенсії надійшло протягом дванадцяти місяців після смерті годувальника, а так як позивач подав відповідну заяву лише в січні 2016 року, йому правомірно поновлено виплату пенсії з моменту звернення. Після досягнення вісімнадцяти років позивач за отриманням цієї пенсії не звертався, а до цього періоду, коли він перебував під опікою і піклуванням виховних і навчальних закладів, зазначених дій не вчинили особи, які представляли його інтереси. У зв`язку з вказаними обставинами, вини відповідача в тому, що у зазначений період пенсія ОСОБА_1 не виплачувалася немає, оскільки у відсутність відповідних звернень вона і не нараховувалась, а так як лише пенсія нарахована, але не отримана з вини цього органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачується за минулий час без обмеження будь-яким строком, просить прийняти рішення яким відмовити у задоволенні позову.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

8. Вищий адміністративний суд України ухвалою від 03 березня 2017 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі міста Запоріжжя.

9. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». З цієї дати набула чинності нова редакція Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

10. Згідно з підпунктом 4 пункту 1 Перехідних положень КАС України, касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

11. На виконання вимог підпункту 7 пункту 1 Перехідних положень справа була передана до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

12. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 червня 2019 року, визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Стеценко С.Г., судді: Рибачук А.І., Тацій Л.В., справу передано головуючому судді.

13. Ухвалою Верховного Суду від 23.03.2020 справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження з 24.03.2020.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

14. Як встановлено судами попередніх інстанцій, ОСОБА_1 з 18 липня 1998 року знаходився на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Ясинуватському районі Донецької області і отримував пенсію по втраті годувальника.

15. До ІНФОРМАЦІЯ_2 вказану пенсію отримувала мати позивача - ОСОБА_2 .

16. Після смерті матері, а саме: з листопада 2007 року пенсію у зв`язку з втратою годувальника припинено.

17. В період з листопада 2007 року по 30 червня 2010 року позивач знаходився в закладах охорони дитинства на повному державному забезпеченні. З 30 червня 2010 року по 30 грудня 2015 року ОСОБА_1 відбував покарання у виправній колонії УДПтСУ № 16 в Полтавській області.

18. Пенсію позивачу було поновлено на підставі звернення про поновлення пенсії лише з січня 2016 року.

19. Вважаючи неправомірними дії відповідача щодо невиплати пенсії по втраті годувальника з 18.11.2007, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

20. Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

21. Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

22. За приписами пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

23. Базовим нормативно-правовим актом, який визначає принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсії, є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09 липня 2003 року.

24. Відповідно до статті 5 цього Закону, він регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

25. Згідно з частиною другою статті 5 Закону №1058-IV, виключно цим законом визначаються, зокрема, коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

26. Відповідно до частини третьої статті 4 Закону №1058-IV, види пенсійного забезпечення, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення.

27. Положеннями частини 1 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

28. За правилами частини 2 статті 36 Закону №1058-ІV, до непрацездатних членів сім`ї відносяться, зокрема, діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років.

29. Діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, та діти-сироти - до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні.

30. Відповідно до частини 1 статті 38 Закону №1058-ІV, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім`ї померлого годувальника вважається непрацездатним згідно із частиною другою статті 36 цього Закону, а членам сім`ї, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, - довічно.

31. Як вбачається з матеріалів справи та судами попередніх інстанцій встановлено, ОСОБА_1 з 18 липня 1998 року було призначено пенсію по втраті годувальника (батька) згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення».

32. Також з листа Управління Пенсійного фонду України в Ясинуватському районі Донецької області від 23 липня 2008 року № 3380/06 вбачається, що пенсію по втраті годувальника на ОСОБА_1 отримувала мати - ОСОБА_2 .

33. ОСОБА_1 у період з листопада 2007 року по серпень 2008 року знаходився у притулку, з серпня 2008 року по вересень 2009 року в інтернаті, з вересня 2009 року по червень 2010 року навчався у ліцеї, а з 30 червня 2010 року по 30 грудня 2015 року відбував покарання у Божковській виправній колонії УДПтСУ в Полтавській області №16.

34. Згідно положень ч. 4 ст. 48 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», дітям-сиротам за період перебування на повному державному утриманні пенсія у зв`язку із втратою годувальника виплачується в повному обсязі та перераховується на їхні особисті рахунки у банку.

35. Таким чином, як вірно зазначено судами попередніх інстанцій, після смерті матері ОСОБА_2 , яка отримувала пенсію по втраті годувальника призначену ОСОБА_1 , протягом строку перебування позивача на повному державному отриманні, пенсію по втраті годувальника відповідач мав би перераховувати на рахунок у банку, відкритого на ім`я ОСОБА_1 .

36. Доводи скаржника про те, що службою у справах дітей не було вжито заходів щодо поновлення пенсії позивачу, як на підставу для невиплати пенсії по втраті годувальника ОСОБА_1 , Суд звертає увагу на наступне.

37. Відповідно до пункту 8 Положення про Пенсійний фонд України затвердженого Указом Президента України від 06 квітня 2011 року № 384/2011, Пенсійний фонд України під час виконання покладених на нього завдань взаємодіє в установленому порядку з іншими органами виконавчої влади, допоміжними органами і службами, утвореними Президентом України, з органами місцевого самоврядування, відповідними органами іноземних держав і міжнародних організацій, підприємствами, установами, організаціями, а також всеукраїнськими об`єднаннями профспілок, всеукраїнськими об`єднаннями роботодавців.

38. Згідно з підпунктом 2 пункту 6 вказаного Положення, Пенсійний фонд України під час виконання покладених на нього завдань має право одержувати в установленому законодавством порядку безоплатно від міністерств, інших центральних та місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування необхідні для виконання покладених завдань інформацію, документи і матеріали, зокрема від органів статистики - статистичні дані.

39. Таким чином, як вірно встановлено судами попередніх інстанцій, з моменту смерті ОСОБА_2 , відповідач мав можливість отримати від служби у справах дітей інформацію стосовно того чи відкрито на ім`я ОСОБА_1 рахунок у банку для перерахування пенсії по втраті годувальника та/або спонукати для відкриття такого рахунку.

40. Крім цього, посилання скаржника на відсутність у пенсійній справі документів про смерть ОСОБА_2 для призначення пенсії по втраті годувальника ОСОБА_1 , Суд вважає безпідставними та необґрунтованими, оскільки виплата вказаної пенсії була зупинена у листопаді 2007 року саме у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 .

41. З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що невиплата пенсії по втраті годувальника ОСОБА_1 з 18.11.2007 є протиправною, а тому суди дійшли правомірного висновку про зобов`язання відповідача призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію по втраті годувальника з 18.11.2007.

42. Статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

43. Згідно із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

44. У рішенні Європейського суду з прав людини від 26 червня 2014 року у справі «Суханов та Ільченко проти України» (Заяви № 68385/10 та № 71378/10) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 1 Першого протоколу включає в себе три окремих норми: перша норма, викладена у першому реченні першого абзацу, має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друга норма, що міститься в другому реченні першого абзацу, стосується позбавлення власності і підпорядковує його певним умовам; третя норма, закріплена в другому абзаці, передбачає право Договірних держав, зокрема, контролювати користування власністю відповідно до загальних інтересів. Проте ці норми не є абсолютно непов`язаними між собою. Друга і третя норми стосуються конкретних випадків втручання у право на мирне володіння майном, а тому повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закріпленого першою нормою (параграф 30).

45. Щодо соціальних виплат, стаття 1 Першого протоколу не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, мати чи ні будь-яку форму системи соціального забезпечення та обирати вид або розмір виплат за такою системою. Проте якщо Договірна держава має чинне законодавство, яке передбачає виплату як право на отримання соціальної допомоги (обумовлене попередньою сплатою внесків чи ні), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу щодо осіб, які відповідають її вимогам (параграф 31).

46. Зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (параграф 52).

47. Суд повторив, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (параграф 53).

48. У рішенні Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» (Заяви № 23759/03 та № 37943/06) Європейський суд з прав людини зазначив, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки на умовах, передбачених законом, а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення законів. Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (параграф 50).

49. Мотиви та доводи, наведені у касаційній скарзі, висновків судів попередніх інстанцій не спростовують і є безпідставними, оскільки в ході розгляду справи судами встановлено, що позивач має статус дитини-сироти, перебував на утриманні матері ОСОБА_2 , яка у листопаді 2007 року померла, факт родинних стосунків підтверджується наявними в матеріалах справи документами, а тому суди дійшли обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог.

50. За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення судів у цій справі є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в них повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

51. У відповідності до частини першої статті 350 КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі міста Запоріжжя залишити без задоволення.

Постанову Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 30 листопада 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

С.Г. Стеценко

А.І. Рибачук

Л.В. Тацій ,

Судді Верховного Суду