Справа № 640/9683/19
Суддя: Мєзєнцев Євген Ігорович
Дата ухвалення: 2020-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/9683/19 Суддя (судді) першої інстанції: Скочок Т.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів - Сорочка Є.О., Чаку Є.В., при секретарі Войтковській Ю.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 січня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 08.05.2019 №266746-17.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 січня 2020 року адміністративний позов задоволено повністю.

В апеляційній скарзі Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що 31.03.2009 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесено запис №0011130 про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ). А 01.04.2009 фізичну особу-підприємця, арбітражного керуючого ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1 ) взято на облік в органах державної податкової служби як платника податків.

Наведені обставини підтверджуються наявними у матеріалах справи копіями свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В03 №015999 та довідки про взяття на облік платника податків форми №4-ОПП (вих. №43/26-56-18-05-26 від 18.03.2014).

Відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 01.02.2016 №275/5 "Про анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), виданих ОСОБА_1 та ОСОБА_2 " вирішено анулювати видане раніше позивачці свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) №569 від 11.03.2014 на підставі її письмової заяви.

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, громадських формувань 17.01.2017 проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , про що до Єдиного державного реєстру внесений запис №2011130.

Між тим, за даними витягу з інтегрованої картки платника - фізичної особи ОСОБА_1 (код класифікації доходів бюджету " 71040000" - для фізичних осіб-підприємців, в т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування, та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність) станом на 19.04.2019 за позивачкою обліковувалася недоїмка по сплаті єдиного соціального внеску на загальну суму 21 732,90 грн.

Як пояснив представник відповідача у тексті відзиву на позовну заяву, така сума єдиного соціального внеску була нарахована ОСОБА_1 контролюючим органом в автоматичному режимі, в т.ч.: за 2017 рік - всього у сумі 8 448 грн., за 2018 рік - всього у сумі 9 828,72 грн., за 1-ий квартал 2019 року - у сумі 2 757,18 грн.

08.05.2019 ГУ ДФС у м. Києві сформувало та надіслало на адресу ОСОБА_1 вимогу про сплату боргу (недоїмки) за №Ф-266756-17, відповідно до якої станом на 30.04.2019 за позивачкою обліковується заборгованість (недоїмка) зі сплати єдиного внеску у сумі 21 734,90 грн.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернулась до суду з адміністративним позовом до суду.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VІ (надалі - Закон №2464-VІ).

Відповідно до п. п. 2, 6 ч. 1 ст. 1 Закону №2464-VІ, "єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, а "недоїмка" - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно з абз. 1 п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Абзацом другим п. 2 ч. 1 цієї ж статті Закону (у редакції Закону України "Проект Закону про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 №1774-VIII, що набрав чинності з 1 січня 2017 року, та Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 №2148-VIII, що набрав чинність з 10.10.2017) встановлено, що у разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону №2464-VІ, платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Нормами ст. 9 Закону №2464-VІ визначено наступний порядок обчислення і сплати єдиного внеску. Так, за змістом норм ч. 3 і 4 ст. 9 зазначеного Закону обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів , бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку (ч. 7 ст. 9 Закону №2464-VІ).

Згідно ч. 8 ст. 9 Закону №2464-VІ платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

В силу норм ч. 12 ст. 9, ч. 2 - 4 ст. 25 Закону єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

У разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

У випадку несплати платником єдиного внеску відповідних сум страхових внесків орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Така сума недоїмки стягується з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Поряд з цим, п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону №2464-VI визначено, що платниками єдиного внеску є, зокрема, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Тлумачення терміну "незалежна професійна діяльність" наведено у пп. 14.1.226 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України як участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Аналізуючи зміст процитованої вище норми п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону №2464-VI Верховний Суд (постанова від 05.11.2018 у справі №820/1538/17) під час розгляду судової справи за позовом фізичної особи, незалежна професійна діяльність (адвокатська діяльність) була тимчасово зупинена, дійшов висновку про наступне: необхідними умовами для сплати особою, віднесеної згідно з п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VІ до платників єдиного внеску, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності та отримання доходу від такої діяльності.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в органі ДФС як платник єдиного внеску згідно п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VІ (тобто, як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, а саме - діяльність арбітражного керуючого).

У період виникнення спірних правовідносин питання зайняття діяльністю арбітражного керуючого були врегульовані Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 14.05.1992 №2343-XII (далі - Закон №2343-XII), що втратив чинність 21.10.2019. Так, в розумінні ч. 1 ст. 1 Закону №2343-XII арбітражним керуючим є фізична особа, призначена господарським судом у встановленому порядку в справі про банкрутство як розпорядник майна, керуючий санацією або ліквідатор з числа осіб, які отримали відповідне свідоцтво і внесені до Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України.

За змістом ст. 103 Закону №2343-XII фізичні особи отримують право на здійснення діяльності арбітражного керуючого за умов складання кваліфікаційного іспиту та отримання від державного органу з питань банкрутства свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), після складання такого іспиту за рекомендацією кваліфікаційної комісії.

Відповідно до ст. 112 цього ж Закону однією з підстав для припинення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) є його письмова заява. У разі припинення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) він виключається з Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України, а його свідоцтво анулюється.

Згідно п. 16 Порядку видачі свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 14.01.2013 №93/5, у разі припинення діяльності арбітражного керуючого на підставі його письмової заяви про припинення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) за формою згідно з додатком 5 до цього Порядку та з інших підстав, передбачених статтею 112 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", структурний підрозділ готує висновок про наявність підстави для анулювання свідоцтва та проект наказу Мін`юсту України про анулювання такого свідоцтва. Висновок підписує керівник структурного підрозділу або особа, яка виконує його обов`язки.

Наказ Мін`юсту України про анулювання свідоцтва підписує Міністр юстиції України або особа, яка виконує його обов`язки.

Копія наказу Мін`юсту України про анулювання свідоцтва надсилається особі, діяльність арбітражного керуючого якої припинено, із супровідним листом за підписом керівника структурного підрозділу або особи, яка виконує його обов`язки, у триденний строк з дня видання наказу Мін`юсту України про анулювання свідоцтва.

Наказ Мін`юсту України про анулювання свідоцтва розміщується не пізніше наступного робочого дня з дня видачі цього наказу Мін`юсту України на офіційному веб-сайті Мін`юсту України в розділі "Видача свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора)" підрубрики "Банкрутство" рубрики "напрямки діяльності".

Анульоване свідоцтво підлягає поверненню до Мін`юсту України.

У матеріалах справи наявні документальні докази анулювання Міністерством юстиції України відповідно до наказу від 01.02.2016 №275/5 раніше виданого ОСОБА_1 свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора). Також в Єдиному реєстрі арбітражних керуючих (доступ до якого наданий на офіційному сайті Міністерства юстиції України за наступним посиланням: https://ak.minjust.gov.ua/) наявні відомості про недійсність відповідного свідоцтва, виданого ОСОБА_1 .

Відповідно до актуальних даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань суд встановив, що 17.01.2017 до Єдиного державного реєстру був внесений запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Водночас, відповідачем не було доведено, а судом не встановлено, що після анулювання 01.02.2016 свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) ОСОБА_1 отримувала доходи від незалежної професійної діяльності (діяльності арбітражного керуючого).

Крім того, відповідачем не було надано доказів на підтвердження обставини здійснення ОСОБА_1 упродовж періоду з січня 2017 року по кінець 1-го кварталу 2019 року іншого виду незалежної професійної діяльності (тобто, іншої ніж діяльність арбітражного керуючого) та/або отримання нею доходів від здійснення такої іншої незалежної професійної діяльності.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність у позивача обов`язку сплати єдиного соціального внеску як особою в розумінні п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону №2464-VI, у зв`язку з чим вимога про сплату боргу (недоїмки) від 08.05.2019 №Ф-266746-17 є протиправною та підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 січня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду у тридцятиденний строк в порядку, встановленому статтями 329-331 КАС України.

Головуючий суддя Є.І.Мєзєнцев

cуддя Є.О.Сорочко

суддя Є.В.Чаку