Справа № 320/6779/19
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2020-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2020 року № 320/6779/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щавінського В.Р., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СІЛЬПО-ФУД" до Київської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

ТОВ "СІЛЬПО-ФУД" звернулось до суду з позовом до Київської митниці Державної фіскальної служби з вимогою визнати протиправним і скасувати рішення Київської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 04.07.2019 №UA125000/2019/000426/2.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13.12.2019 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що при митному оформленні товару, який ввозився на територію України, визначено його митну вартість за основним методом - за ціною договору (контракту), заявлено цей показник в декларації митної вартості, до яких додано усі необхідні документи для підтвердження ціни. Втім, на думку позивача, митний орган безпідставно не погодився із заявленою декларантом митною вартістю товару, визначеною за ціною договору (контракту), в результаті чого протиправно прийняв рішення про коригування митної вартості товару із застосуванням методу 2-г (резервний). Позивачем також вказано на недотримання відповідачем порядку черговості застосування методів визначення митної вартості.

Позивач не погодився із рішеннями митного органу, але з метою випуску задекларованого товару у вільний обіг подав до митного органу нові митні декларації, в яких скоригував митну вартість товару з урахуванням рішень митного органу, сплатив митні платежі і перерахував на депозитний рахунок державного казначейства різницю між сумою митних платежів (гарантійне зобов`язання), обчисленою згідно з митною вартістю товару, визначеною декларантом і сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товару, визначеною митним органом.

Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що під час митного контролю та митного оформлення позивачем було надано документи, при здійсненні аналізу яких виявлено відсутність усіх відомостей, які підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а також містять розбіжності. Крім того, у строк, встановлений нормами МК України, позивачем надано додаткові документи не в повному обсязі. Водночас, подані декларантом додаткові документи, на думку відповідача, також не містили належних, об`єктивних та достовірних відомостей про числові складові заявленої митної вартості та містили розбіжності. При цьому, відповідач зауважив, що застосовуючи резервний метод, він користувався ціновою базою ЄАІС ДФС, що використовувалася при винесенні оскаржуваних рішень про коригування митної вартості товарів.

Позивач надав відповідь на відзив, в обґрунтування якої зазначив, що ним надавалися відповідачу усі необхідні та наявні в нього документи, які вимагаються законом, для підтвердження митної вартості товару та обраного ним методу визначення митної вартості товару, які містять об`єктивні відомості про складові митної вартості товару, що, в свою чергу, піддаються обчисленню та підтверджуються документально.

До суду 10.01.2020 від відповідача та 21.01.2020 від позивача надійшли аналогічні за змістом клопотання про заміну відповідача Київської митниці ДФС на її правонаступника - Київську митницю Держмитслужби.

Протокольною ухвалою суду від 21.01.2020 вищезазначені клопотання задоволенні, замінено відповідача Київську митницю ДФС на її правонаступника - Київську митницю Держмитслужби.

10.03.2020 від представника позивача надійшло клопотання про подальший розгляд даної адміністративної справи у порядку письмового провадження, представник відповідача проти даного клопотання не заперечував.

Протокольною ухвалою суду від 10.03.2020 на підставі ч. 3 ст. 194 КАС України суд вирішив подальший розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази та з`ясувавши обставини справи, суд вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Товариство з обмеженою відповідальністю "СІЛЬПО-ФУД" () є юридичною особою, яка зареєстрована 05.08.2016, номер запису 0024685 за адресою: 02090, м. Київ, Дніпровський район, вул. Бутлерова, буд. 1, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Як убачається з матеріалів справи, між ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» (Покупець) та AIMON GROUP LIMITED (Постачальник) укладено контракт № 2000 від 01.04.2019 (далі - Контракт).

Згідно із п. 1.1. Контракту, Постачальник зобов`язується поставити і передати у власність Покупця товар в асортименті, кількості і за ціною, що визначені в виставлених Постачальником інвойсах, а Покупець зобов`язується прийняти і оплатити поставлений товар.

Відповідно до п. 2.1. Контракту, поставка здійснюється відповідно до умов Інкотермс 2010. Безпосереднє місце поставки зазначається в кожному інвойсі окремо. Постачальник зобов`язується здійснити митне оформлення товару для експорту, а також завантажити товар на транспортний засіб Покупця за свій рахунок.

Підпункт. 2.3.1. Контракту передбачає, що порядок оплати товару погоджується сторонами та вказується в інвойсі на кожну окрему партію товару. Інвойси підписуються постачальником в односторонньому порядку.

Під час імпорту товарів за Контрактом, зокрема, поставки за Інвойсом FZAMC19035A від 26.04.2019 (товар - посуд столовий/кухонний з кам`яної кераміки, що містить на своїй поверхні глазурування/покриття; країна походження - Китайська Народна Республіка, інвойсна вартість - 16498,20USD), уповноважена особа ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» подала до Київської митниці ДФС митну декларацію від 10.06.2019 №UA125220/2019/707943 разом з декларацією митної вартості.

Митна вартість товарів, зазначених в Інвойсі FZAMC19035A від 26.04.2019 та декларації ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» визначена за першим (основним) методом, до її складу віднесено інвойсну вартість товару, витрати на транспортування та страхування, що відображено в декларації митної вартості.

Визначена та заявлена декларантом митна вартість товарів за декларацією від 10.06.2019 №UA125220/2019/707943 дорівнювала 0,79 USD за 1 кг імпортованого товару з кодом УКТЗЕД .

До митної декларації від 10.06.2019 №UA125220/2019/707943 позивачем додані такі документи:

- пакувальний лист № FZAMC19035A від 26.04.2019 (0271);

- інвойс від № FZAMC19035A від 26.04.2019 (0380);

- коносамент (Bill of lading) №SHZ2603268 від 01.05.2019 (0705);

- автотранспортна накладна (CMR) № 306650/3 від 05.06.2019 (0730);

- сертифікат про походження товару (certificate of origin) 19С4403А9865/00199 від

07.05.2019;

- документ, що підтверджує вартість перевезення товарувід 06.06.2019 №7000 (3007);

- страховий поліс від 07.06.2019 №114466 (3530);

- зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів від 01.04.2019 №2000 (m4100);

- Генеральний договір добровільного страхування від 15.05.2019 №101049808 (m4200);

- Договір перевезення від 07.11.2016 №1763 (m 4301).

Того ж дня, митний орган направив електронне повідомлення про необхідність подачі додаткових документів, а саме:

- договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

- транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також-документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

- копію митної декларації країни відправлення;

- прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

- виписку з бухгалтерської документації;

- банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

- інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

- висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Також в електронному повідомленні митний орган вказав на розбіжності в поданому до оформлення інвойсі, зокрема, зазначив:

1) до оформлення не подано платіжні/банківські документи, які б підтвердили оплату товару за інвойсом від 26.04.2019№FZAMC19035A, попри те, що оплата за товар, згідно даних інвойсу, здійснюється протягом 20 днів від дати інвойсу;

2) умови поставки в інвойсі від 26.04.2019 №FZAMC19035A FOB SHENZHEN, а за коносаментом від 01.05.2019 №SHZ2603268 порт завантаження - SHEKOU.

TOB «СІЛЬПО-ФУД» листом від 03.07.2019 за вих. №1081 надало додатково:

- прайс-лист продавця б/н від 01.03.2019 (3022);

- комерційну пропозицію від 02.04.2019 №02/04/2019 (9000);

- висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією, від 11.07.2019 №Ц-469 (3016); лист про комерційну таємницю б/н від 10.01.2019 (9000);

- рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №UAIM0319939 від 05.06.2019;

- виписка по рахункам №2600.6.01.0433515 від 28.05.2019;

- акт виконаних робіт до договору про перевезення від 05.06.2019 №UAIM0319939;

- платіжне доручення від 28.05.2019 №3406.

В зазначеному листі ТОВ «Сільпо-Фуд» повідомило митний орган про те, що частина запитуваних документів вже подавалася ТОВ «Сільпо-Фуд» разом з електронною митною декларацією.

Як вбачається з листа позивача від 03.07.2019, він вказував про відсутність розбіжностей щодо умов поставки, зазначених в коносаменті та інвойсі. Зазначив, що місто Шеньчжень, яке знаходиться у провінції Гуандун на півдні Китайської Народної Республіки, є четвертим у світі і третім у Китаї по вантажообігу контейнерним портом. Шеньчжень складається з десяти районів, які поділяються на окремі підрайони. Зокрема районНаньшань має в своєму складі підрайон Шекоу. Отже, Шекоу - портовий підрайон, що територіально відноситься до району Наньшань та знаходиться у межах китайського міста Шеньчжень.

В подальшому, за результатами перевірки митної декларації від 10.06.2019 №UA125220/2019/707943 і додатково поданих документів Київська митниця ДФС винесла рішення про коригування митної вартості товару №UA125000/2019/000426/2 від 04.07.2019 та картку відмови у митному оформленні товару від 04.07.2019 №UA125220/2019/00099.

Так, у вказаному рішенні митний орган не погодився із заявленою митною вартістю товарів та визначив її за резервним методом визначення митної вартості товарів на рівні 3,86 USD за одиницю товару.

Сума переплати митних зборів після коригування митної вартості становить 475513,08 грн.

Надалі, із метою випуску товару у вільний обіг у порядку, передбаченому ч. 2 ст. 263 МК України, декларант, з урахуванням коригувань, подав нову митну декларацію №UA125220/2019/709270 від 05.07.2019 та митним органом прийняв рішення про випуск товару під фінансову гарантію.

Позивач, не погоджуючись із прийнятим відповідачем рішенням про коригування митної вартості товару №UA125000/2019/000426/2 від 04.07.2019звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відносини, що пов`язані із справлянням митних платежів регулюються Митним кодексом України від 13.03.2012 №4495-VI,Податковим кодексом України від 02.12.2010 № 2755-VI та іншими законами України з питань оподаткування.

Згідно із статтею 248 МК України(у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення, зокрема, код товару згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість товарів; митна вартість товарів та метод її визначення; суми митних платежів; спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі застосування заходів гарантування їх сплати) (стаття 257 МК України).

Статтями 49,50 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті,це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина 5 статті 58 МК України).

Відповідно до статті 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Статтею 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо, зокрема, щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 53 МК України, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У силу положень частини п`ятої статті 53 МК України, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Дана норма кореспондується з положеннями частини третьої статті 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Це також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 №3018-VI "Про внесення змін до Закону України "Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур", якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Разом з цим, якщо документи, зазначені у частині другій статті 53 МК України, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (частини третя статті 53 МК).

Відповідно до частини 3статті 58 МК Україниу разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу

Згідно з частинами 1-3 статті 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

Митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі:

1) ціни товарів українського походження на внутрішньому ринку України;

2) системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей;

3) ціни товарів на внутрішньому ринку країни-експортера;

4) вартості виробництва, іншої, ніж обчислена вартість, визначена для ідентичних або подібних (аналогічних) товарів відповідно до положень статті 63 цього Кодексу;

5) ціни товарів, що поставляються з країни-експортера до третіх країн;

6) мінімальної митної вартості;

7) довільної чи фіктивної вартості.

Відповідно до частини 1статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Частиною 2статті 55 МК України передбачено, що прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:

1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;

2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;

3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів;

4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування;

5) інформацію про:

а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються:

у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів;

у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділ у Х цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті;

б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

З аналізу частин першої та другої статті 53 МК України слідує, що законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30.06.2015 (справа №21-591а15).

Згідно із пунктом 2 частини 6 статті 54 МК України, на підставі якого відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Тобто умовою, з якою закон пов`язує право митниці самостійно розраховувати митну вартість заявлених декларантом товарів, є наявність документально підтверджених обставин, що свідчать про заявлення декларантом неповних та/або недостовірних відомостей про товар та ціну, яку за нього сплачено.

Відтак рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

Як слідує з матеріалів справи, під час митного оформлення товару та визначення митної вартості товарів, підставою для висновку відповідача про те, що митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору стало те, що документи, надані декларантом, містять розбіжності та не підтверджують всі числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, зокрема, декларантом до митного оформлення не надано всіх необхідних документів, які підтверджують митну вартість товарів та документи не містять достовірних та об`єктивних відомостей, які б підтверджували числові значення складових митної вартості.

Суд не погоджується з позицією митного органу про те, що надані позивачем під час митного оформлення товарів документи, не містять достовірних та об`єктивних відомостей, які б підтверджували числові значення складових митної вартості, з огляду на таке.

Аналіз вищевказаних норм свідчить про обов`язок митниці зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити складові митної вартості та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Висновок митного органу щодо наявності даних обставин повинен бути обґрунтованим та підтвердженим відповідними доказами.

Також, відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598 "Про затвердження форми рішення про коригування митної вартості товарів, Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів та Переліку додаткових складових до ціни договору", зареєстрованого Міністерством юстиції України 01 червня 2012 року за №883/21195 (далі - Правила №598), митним органом при визначенні митної вартості товарів у Графі 33 зазначаються причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) та зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.

Аналіз графи 33 спірних рішень про коригування митної вартості товарів свідчить про відсутність інших доводів про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, окрім твердження про те, що надані декларантом, документи містять розбіжності та не підтверджують всі числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Зокрема зазначено, що декларантом до митного оформлення не надано всіх необхідних документів, які підтверджують митну вартість товарів та документи не містять достовірних та об`єктивних відомостей, які б підтверджували числові значення складових митної вартості.

Також, митний орган в графі 33 оскаржуваного рішення стверджує, що платіжні/банківські документи про оплату товару за інвойсом FZAMC19035A не надано до митного оформлення, попри те, що оплата за товар здійснюється протягом 20 днів від дати інвойсу.

Проте, зазначене твердження митного органу не відповідає дійсності, оскільки листом від 03.07.2019 №1081 ТОВ «Сільпо-Фуд» надало митному органу платіжне доручення від 28.05.2019 №3406 щодо сплати інвойсу №FZAMC19035A від 26.04.2019.

Більше того, в оскаржуваному рішенні митний орган робить посилання на зазначене платіжне доручення. Те, що сума платіжного доручення №3406 від 28.05.2019 становить 154423,64 дол. США та є більшою, ніж сума інвойсу №FZAMC19035A від 26.04.2019, жодним-чином не свідчить про наявність розбіжностей в поданих документах, оскільки за зазначеним платіжним дорученням здійснена оплата 5 (п`яти інвойсів), включаючи інвойс №FZAMC19035A від 26.04.2019.

Щодо порушення строків оплати інвойсу інвойсу №FZAMC19035A від 26.04.2019, суд зазначає наступне.

Контроль митної вартості відповідно до ч. 1 ст. 54 МК України здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, а не шляхом перевірки виконання сторонами зовнішньоекономічного договору його умов, що не належить до компетенції митного органу.

Судом встановлено, що ТОВ «Сільпо-Фуд» здійснило повну оплату вартості товарів у сумі, зазначеній в інвойсі, що підтверджується наданим платіжним дорученням.

Отже, зазначена, на думку митного органу, розбіжність щодо умов оплати відсутня, оскільки порушення покупцем строків оплати за поставлений товар не впливає на числові значення митної вартості, тому митний орган не має права посилатись на зазначене, як на підставу для невизнання заявленої ТОВ «Сільпо-Фуд» митної вартості.

Зокрема, в оскаржуваному рішенні митний орган зазначає, що умови поставки в інвойсі від 26.04.2019 №FZAMC19035A - FOB SHENZHEN, а за коносаментом від 01.05.2019 №SHZ2603268 порт завантаження - SHEKOU.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Сільпо-Фуд» в листі від 03.07.2019 №1081 повідомило митний орган про те, Що місто Шеньчжень, яке знаходиться у провінції Гуандун на півдні Китайської Народної Республіки, є четвертим у світі і третім у Китаї по вантажообігу контейнерним портом. Шеньчжень складається з десяти районів, які поділяються на окремі підрайони. Зокрема, район Наньшань має в своєму складі підрайон Шекоу. Отже, Шекоу - портовий підрайон, що територіально відноситься до району Наньшань та знаходиться у межах китайського міста Шеньчжень.

Відтак, розбіжності в умовах поставки відсутні.

Щодо твердження відповідача про те, що до митного оформлення позивачем не надано всіх необхідних документів на підтвердження транспортних витрат, зокрема, не надано платіжних/банківських документів щодо оплати рахунку на перевезення від 05.06.2019 №UAІМ0319939, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 334 МК України органи доходів і зборів вимагають від осіб, які переміщують товари, транспортні засоби комерційного призначення через митний кордон України тільки ті документи та відомості, які необхідні для здійснення митного контролю та встановлені цим Кодексом.

Отже, митні органи не мають права вимагати від декларантів для підтвердження митної вартості документи, які не передбачені ст. 53 МК України, крім випадку надання таких документів за власним бажанням декларанта.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість, є транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Відтак, платіжні/банківські документи, в розумінні п. 6 ч. 2 ст. 53 МК України, не відносяться до документів на підтвердження такої складової митної вартості як транспортні витрати.

Щодо документів, які підтверджують вартість перевезення, то до таких документів відповідно до Правил заповнення декларації митної вартості, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599 (далі - Правила заповнення ДМВ), можуть належати: рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів.

Враховуючи невиключний характер переліку документів у Порядку заповнення ДМВ, імпортером може бути наданий будь-який з документів, які можуть підтвердити транспортні витрати. Зокрема, ТОВ «Сільпо-Фуд» надало до оформлення довідку про транспортні витрати від 06.06.2019 №7000, в якій містяться всі необхідні для підтвердження транспортних витрат відомості.

Так, в постанові Верховного Суду від 03.12.2019 у справі №814/800/15 (адміністративне провадження №К/9901/3478/18) міститься висновок щодо того, що довідка про транспортні витрати є достатнім доказом на підтвердження транспортних витрат та містить необхідну інформацію щодо складових митної вартості товару.

Додатково, про що зазначено в гр. 44 митної декларації, до митного оформлення надано рахунок від 05.06.2019 №UAIM0319939, акт виконаних робіт від 05.06.2019 №UAIM0319939, коносамент SHZ2603268.

Судом встановлено, що зазначені документи були надані митному органу в якості додатків до листа ТОВ «Сільпо-Фуд» від 03.07.2019 №1081.

Таким чином, для підтвердження вартості перевезення було надано всі документи, подання яких передбачено ч. 2 ст. 53, пп. «б» п. 1 ч. 1 ст. 335 МК України, Правилами заповнення ДМВ.

Щодо зауважень митного органу до прайс-листа, суд зазначає наступне.

Прайс-лист є додатковим документом для підтвердження митної вартості товарів і може вимагатись лише у разі встановлення розбіжностей в основних документах, до яких він не відноситься.

Розбіжності в основних документах були відсутні, відтак, у митного органу були відсутні підстави для витребування прайс-листа. .

Проте, разом з листом від 03.07.2019 ТОВ «Сільпо-Фуд» надано прайс-лист від 01.03.2019 суб`єкта господарювання, з яким у позивача укладено зовнішньоекономічний контракт. З виробником товару позивач договірних відносин не має, що пояснює відсутність прайс-листа від виробника товару.

Зокрема, в рішенні про коригування митної вартості товару митний орган посилається на те, що не може прийняти до уваги поданий декларантом ТОВ«СІЛЬПО-ФУД» висновок експерта, оскільки у висновку міститься інформація щодо товарів, які є комерційно неспівставними з тими, які подані до оформлення.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», методичні та експертні документи, видані торгово-промисловими палатами в межах їх повноважень, є обов`язковими для застосування на всій території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб`єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна).

Таким чином, митний орган, за наявності сумнівів щодо змісту наданого ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» експертного висновку, мав право звернутися до іншого суб`єкта оціночної діяльності із письмовим запитом щодо рецензування таких висновків.

Крім того, відповідно до положень статті 327 МК України, митний орган не був позбавлений можливості самостійно залучити для участі у здійсненні митного контролю митної вартості товарів спеціалістів та експертів при наявності сумнівів щодо поданого декларантом позивача висновку експерта.

Проте, відповідачем не спростовано наданий позивачем до оформлення висновок експерта, в т.ч. шляхом ініціювання рецензування наявного висновку.

Отже, у даній справі суд встановив, що під час митного оформлення задекларованого товару позивач подав митному органу усі документи, що необхідні для визначення митної вартості та її підтверджують, у наданих декларантом документах суд не виявив розбіжності, документи містять повну інформацію про митну вартість та її складові частини.

Твердження митного органу про те, що у наданих декларантом документах виявлено розбіжності чи неточності, декларант надав не всі документи для підтвердження заявленої митної вартості товару, виявились безпідставними, а вимоги про надання додаткових документів - незаконними.

У даній справі суд також не встановив існування яких-небудь обмежень для визначення митної вартості задекларованого товару за ціною договору, з наведених у ст. 58 МК України.

Щодо джерела інформації, яка слугувала підставою для коригування митної вартості імпортованого товару, суд зазначає наступне.

Матеріали справи свідчать та встановлено судом, що за основу для коригування митної вартості товару за резервним методом митним органом взято митну вартість товару, оформленого за митними деклараціями від 08.04.2019 №UA500020/2019/3914, з приводу чого суд зазначає таке.

Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

У разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування орган доходів і зборів поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо; також у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні (пункт 2.1 Правил №598).

Між тим, як вбачається з графи 33 оскаржуваних рішень, у них зазначено лише реквізити (дата, номер) вказаних митних декларацій, що не дає підстав вважати таке рішення обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України.

Таким чином, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номеру та дати митної декларації, яка взята за основу для визначення митної вартості оцінюваного товару, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд в постанові від 19 червня 2018 року в справі №826/6346/16 (№К/9901/36092/18).

Крім того, з наданої митним органом митної декларації від 08.04.2019 №UA500020/2019/3914 вбачається, що остання оформлена відносно товару, поставленого на умовах поставки -CFRОдеса, а в спірних правовідносинах поставка товару здійснювалася на умовах FOB Shenzhen. За декларацією, використаною митним органом відрізняється товар (ТОВ «Сільпо-Фуд» імпортувало тарілки, чашки і миски, п ТОВ «ДВІР ІНТЕРНЕШНЛ» набори), також значно відрізняються обсяги партій товару, що впливає на ціну.

Зазначені обставини виключають використання митної декларації від 08.04.2019 №UA500020/2019/3914 в якості джерела інформації при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості, заявленої позивачем.

З огляду на встановлені судом під час розгляду справи обставини, висновки відповідача щодо відсутності документального підтвердження заявленої позивачем митної вартості імпортованого товару є необґрунтованими, а подальше коригування його вартості на підставі використаних в якості джерела інформації декларацій є протиправним.

Будь-яких переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви у достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору відповідачем не наведено та не надано, a інших обставин, які б впливали на ціну задекларованої позивачем митної вартості товару судом не встановлено.

З оскаржуваних рішень убачається, що відповідач не надав належної оцінки поданим документам та не встановив конкретних обставин та фактів, які перешкоджають митному оформленню товару за ціною договору.

Отже, у відповідача під час прийняття вказаних рішень не було підстав для незастосування основного методу визначення митної вартості товару за ціною договору.

Відповідно до частини 1статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні з адміністративним позовом до суду було сплачено судовий збір в розмірі 7132,70 грн, що підтверджується наявним у справі платіжними дорученнями від 03.12.2019 №55836631.

Відтак, оскільки позовні вимоги позивачеві задоволено, стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають понесені позивачем судові витрати у виді сплаченого судового збору.

Також позивачем було заявлено клопотання про відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 11400,00 грн, про що 12.02.2020 подано відповідне клопотання.

У зазначеному клопотанні позивач зазначив, що докази понесення витрат будуть надані до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Згідно із частини четвертої статті 134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч.7ст. 139 КАС України).

На момент ухвалення рішення у справі позивачем не надано доказів на підтвердження понесення витрат на правову допомогу, зокрема, рахунків, актів, тощо.

За таких обставин, вирішення питання розподілу судових витрат на правничу допомогу буде здійснено судом після отримання від позивача, згідно з ч. 7 ст.139 КАС України, доказів понесення витрат та детального опису наданих адвокатом послуг, та здійснених адвокатом витрат.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці Державної фіскальної служби про коригування заявленої митної вартості товару від 04.07.2019 №UA125000/2019/000426/2.

3. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СІЛЬПО-ФУД" за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці Держмитслужби судовий збір у розмірі 7132 (сім тисяч сто тридцять дві) грн 70 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Щавінський В.Р.