Справа № 420/425/20
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2020-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/425/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Марина П.П.

розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Управління державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Управління державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області, в якому позивач просить:

визнати протиправною бездіяльність Головного Управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо не складення подання до Державної казначейської служби України про повернення ОСОБА_1 , помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування у сумі 11119 (одинадцять тисяч сто дев`ятнадцять гривень) 55 коп.;

зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Одеській області сформувати подання до Державної казначейської служби України про повернення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , збору на обов`язкове державне пенсійне страхування у сумі 11119 (одинадцять тисяч сто дев`ятнадцять гривень) 55 коп.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 29.03.2019 року між ОСОБА_2 , як продавцем та ОСОБА_1 , як покупцем укладено договір купівлі-продажу квартири №1446. Також, відповідно до п.12 Договору, збір на обов`язков пенсійне страхування в розмірі, передбаченому Законом України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування», сплачений покупцем повністю. Після укладення договору та виконання його умов, 20 серпня 2019 року до відповідача направлено заяву про повернення надмірно сплачених коштів, долучивши до заяви квитанції про сплату збору та Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Однак, листом №26190/05-3 від 21.10.2019 року відповідач повідомив, що відомості з Державного реєстру прав не можуть бути підставою для визначення позивача особою, яка придбала майно вперше, через що відмовлено у поверненні сплачених коштів та рекомендовано, для встановлення правових підстав, звернутися до суду. Після повторного звернення 03.01.2020 року до відповідача із наданням відомостей про майно позивача з КП «БТІ» ОМР та Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, листом №930/05-3 від 11.01.2020 року відповідач повторно повідомив, що відомості з Державного реєстру прав не можуть бути підставою для визначення мене особою, яка придбала майно вперше, через що відмовлено у поверненні сплачених коштів та рекомендовано, для встановлення правових підстав, звернутися до суду. Позивач вважає, що відповідач не склавши відповідне подання до органу Казначейства вчинив неправомірні дії, які порушують права позивача на отримання помилково сплачених грошових коштів. За таких обставин позивач змушена звернутися за захистом до суду.

Представником Головного управління ПФУ в Одеській області 18.02.2020 року надано до суду відзив на позов (а.с.47-48), в якому відповідач зазначає, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. В обґрунтування своєї правової позиції відповідач зазначає, що позивачем не надано жодних доказів того, шо він придбав житло і перебував у черзі на одержання житла або придбав житло вперше. Органи Пенсійного фонду України не володіють інформацією щодо прав власності громадян на нерухоме майно, таке подання може бути сформовано лише за наявності документального підтвердження компетентного органу, який би володів інформацією щодо прав на нерухоме майно. Державний реєстр прав на нерухоме майно включає в себе відомості про зареєстровані лише після 01.01.2013 року речові права, що були внесені до Реєстру прав власності на нерухоме майно, а тому не є повним реєстром щодо прав на нерухоме майно. Таким чином, надати позивачу подання на повернення збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна неможливо.

Ухвалою суду від 03.02.2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовувалися вимоги, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу від 29.03.2019 року №1446 придбано квартиру вартістю 1111955,57 грн (а.с.15).

Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, право власності на квартиру, придбану за договором купівлі-продажу від 29.03.2019 року №1446, зареєстровано за ОСОБА_1 , 29.03.2019 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округ Поведьонковою І.І. (а.с.16).

Відповідно до відповіді на запит Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради (а.с.17) иповідомено, що згідно із записом в реєстраційній книзі 275пр стор.178 р №274 та станом на 31.12.2012 року право власності в комунальному підприємстві на ј частину квартири АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого УЖКГ міськвиконкому Одеської міської ради народних депутатів 06.04.1998 року №16-5465, дата реєстрації 21.04.1998 року.

У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості щодо придбання позивачем іншого нерухомого майна відсутні. У Реєстрі прав власності на нерухоме майно відомості щодо придбання позивачем іншого нерухомого майна також відсутні. Доказів, які б спростовували вказані обставини відповідач не надав.

З матеріалів справи вбачається та відповідачем не заперечується, що відповідно до квитанції №32 від 29.03.2019 року ОСОБА_1 , сплачено 11119,55 грн., код платника: , отримувач: 5005, УК у м.Одесі/Київський р-н/24140500, банк отримувача: Казначейство України, призначення платежу: збір з операцій придбання (купівлі-продажу) нерухомого майна (а.с.14).

Позивач, 04.10.2019 року звернулась до Головного Управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про повернення сплачених коштів в сумі 11119,55 грн.

На зазначену заяву, відповідачем 21.10.2019 року за №26190/05-3 надано відповідь, в якій позивачу повідомлено, що надати ОСОБА_1 , подання на повернення збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна в сумі 11119,55 грн. неможливо (а.с.18).

Позивач 03.01.2020 року звернулась до Головного Управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про повернення сплачених коштів в сумі 11119,55 грн., на яку відповідачем 11.01.2020 року за №930/03-3 надано відповідь, в якій повідомлено, що надати ОСОБА_1 , подання на повернення збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна в сумі 11119,55 грн. неможливо (а.с.19).

Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, а тому звернулась до суду з даним позовом.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.1 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Нерухомим майном визнається жилий будинок або його частина, квартира, садовий будинок, дача, гараж, інша постійно розташована будівля, а також інший об`єкт, що підпадає під визначення групи 3 основних засобів та інших необоротних активів згідно з Податковим кодексом України.

Частиною першою ст.2 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» визначено об`єкти оподаткування, зокрема п.8 визначено, що об`єктом оподаткування є для платників збору, визначених пунктом 9 статті 1 цього Закону, - вартість нерухомого майна, зазначена в договорі купівлі-продажу такого майна.

Питання сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій згідно із Законом України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" врегульовано Порядком сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженого постановою КМУ від 03.11.1998 року №1740 (далі Порядок №1740).

Згідно з пунктом 15-1 Порядку №1740 збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачується підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та фізичними особами, які придбавають нерухоме майно, у розмірі 1 відсотка від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Нерухомим майном визнається жилий будинок або його частина, квартира, садовий будинок, дача, гараж, інша постійно розташована будівля, а також інший об`єкт, що підпадає під визначення групи 3 основних засобів та інших необоротних активів згідно з Податковим кодексом України.

Пунктом 15-3 Порядку №1740 передбачено, що нотаріальне посвідчення або реєстрація на біржі договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

Згідно тверджень позивача, наведених у позовній заяві, ним за договором купівлі-продажу від 29.03.2019 року №1446 придбано майно вперше, інша нерухомість позивачем не придбавалась.

Відповідачем відомості придбання позивачем житла і перебування у черзі на одержання житла або придбавання житла вперше, в порядку виконання обов`язку, визначеного ч.2 ст.77 КАС України не спростовані та судом протилежного не встановлено.

Суд зазначає, що станом на час придбання позивачем нерухомості, так як і станом на час розгляду справи, в Україні відсутній механізм перевірки інформації про те, чи вперше особа придбала нерухомість.

За відсутності відповідного правового механізму перевірки інформації про факт придбання нерухомості вперше саме держава в особі Пенсійного фонду України як уповноваженого суб`єкта владних повноважень зобов`язана доводити той факт, що у кожному конкретному випадку особа, що зобов`язана сплачувати збір на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, придбала житло не вперше.

Держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. В протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності належного правового регулювання покладаються саме на державу.

Відсутність в Україні єдиної системи реєстрації прав на нерухоме майно та позбавлення можливості Пенсійного фонду України та його територіальних відділень можливості встановити придбання квартир конкретною особою вперше, не може ставитись в провину особі, оскільки не визначення порядку виконання законодавчо закріплених норм не може призводити до порушення прав громадян, які наділені такими правами.

Зазначена правова позиція також викладена в постанові Верховного Суду від 20.03.2018 року у справі №819/1249/17, від 19.06.2018 року у справі №819/1554/16.

При цьому, суд вважає необґрунтованими твердження відповідача, стосовно того, що відповідно до чинного законодавства України не існує єдиної системи реєстрації прав на нерухоме майно, що позбавляє можливості перевірити інформацію про те, чи вперше особа придбала нерухомість.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з квитанції №32 від 29.03.2019 року та не заперечується сторонами, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна сплачено позивачем на рахунок Державного бюджету України код платника: , отримувач: 5005, УК у м.Одесі/Київський р-н/24140500, банк отримувача: Казначейство України, призначення платежу: збір з операцій придбання (купівлі-продажу) нерухомого майна (а.с.14).

Відповідно до ч.2 ст.45 Бюджетного кодексу України казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Отже, за відсутності доказів щодо придбавання позивачем житла не вперше, останній має право на повернення суми помилково сплаченого збору.

Процедуру повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії (далі - платежі) визначено Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 03.09.2013 року №787 (далі - Порядок №787).

Пунктом 5 Порядок №787 визначено, зокрема, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили.

Подання подається до органу Казначейства за формою, передбаченою нормативно-правовими актами з питань повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів, або в довільній формі на офіційному бланку установи за підписом керівника установи (його заступника відповідно до компетенції), скріпленим гербовою печаткою (у разі наявності) або печаткою з найменуванням та ідентифікаційним кодом установи (у разі наявності), з обов`язковим зазначенням такої інформації: обґрунтування необхідності повернення коштів з бюджету, найменування платника (суб`єкта господарювання), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), сума платежу, що підлягає поверненню, дата та номер документа на переказ, який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету.

Подання в довільній формі подається платником до органу Казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.

Заява про повернення коштів з бюджету, яка подається до відповідного органу Казначейства, складається платником у довільній формі з обов`язковим зазначенням такої інформації: причини повернення коштів з бюджету, найменування платника (суб`єкта господарювання), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи та номер контактного телефону, сума платежу, що підлягає поверненню, спосіб перерахування коштів з бюджету - у безготівковій формі із зазначенням реквізитів рахунку одержувача коштів чи готівкою.

Виходячи з вищезазначеного підставою, яка обумовлює повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів є подання наступних документів:

- заяви платника;

- подання органу, що контролює справляння відповідних надходжень до бюджету;

- платіжних доручень, що підтверджують зарахування коштів до відповідного бюджету.

З цього приводу суд зазначає, що зважаючи на відсутність в органів Пенсійного фонду України, в силу незалежних від них обставин, можливості зробити самостійний і беззаперечний висновок про придбання позивачем житла вперше, а також на те, що такі обставини встановлені у визначеному законом порядку саме в ході розгляду даної адміністративної справи, прийняття судом рішення про зобов`язання сформувати та подати до відповідного органу Державної казначейської служби відповідне подання є єдиним за свою суттю способом відновлення прав позивача, ефективним механізмом захисту таких прав, який відповідатиме принципу верховенства права.

Виходячи із встановлених обставин по справі, суд дійшов висновку про те, що позивач має право на повернення помилково сплаченого ним збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, під час укладання договору купівлі-продажу квартири.

У той же час, оскільки відповідачем фактично допущено протиправну бездіяльність щодо не сформування та не подання до Головного управління Державної казначейської служби України подання про повернення позивачу збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 1% від договірної вартості квартири, суд з урахуванням норм ч.2 ст.9 КАС України задовольняє позовні вимоги позивача за даним позовом.

Також, позивач просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного Управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 , судовий збір у сумі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 коп.) та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6078 (шість тисяч сімдесят вісім гривень) 90 коп.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно п.1 ч.3 ст.132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження розрахунку вартості послуг адвоката в розмірі 6078,90 грн позивачем надано до суду договір про надання правової допомоги від 20.08.2019 року, додаткову угоду до нього від 17.01.2020 року, акт про прийняття-передачі виконаних робіт від 17.01.2020 року, докази направлення заяв відповідачу, квитанція №884701 від 17.01.2020 року (а.с.20-26).

Як вбачається з акту про прийняття-передачу виконаних робіт від 17.01.2020 року, в період з 20.08.2019 року по 17.01.2020 року адвокат надав, а клієнт отримав та сплатив послуги відповідно до договору про надання правової допомоги з додатками від « 17» серпня 2019 р., а саме:

зустріч, ознайомлення з матеріалами, надання консультації затвердження правової позиції 1 година, 800,00 грн.;

отримання доказів, в тому числі інформації з КП «БТІ» ОМР, з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, виготовлення копій документів, вивчення практики ВС 2 години, 1600,00 грн.;

підготовка, відправлення адвокатських запитів, отримання та вивчення відповідей на адвокатські запити 1 година, 800,00 грн.;

підготовка та подання позовної заяви з додатками до Одеського окружного адміністративного суду 3 години, 2400,00 грн.

Компенсація витрат, пов`язаних з виконанням угоди всього склала 478,90 грн., з яких: отримання в КП «БТІ» ОМР підтвердження реєстрації права власності до 31.12.2012 року 425,80 грн.+ 8,50 грн = 434,30 грн.; відправлення листа до ГУ ПФУ в Одеській області 44,60 грн.

Разом з тим, суд враховує, що ухвалою від 03.02.2019 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Відповідач проти заявленого до стягнення розміру судових витрат на правничу допомогу у відзиві на позов заперечував та зазначив, що розмір витрат в сумі 6078,90 грн є безпідставним та необґрунтованим.

Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши доводи представників сторін, суд вважає заявлений представником позивача розмір витрат на правову допомогу неспівмірним зі складністю справи; часом, витраченим адвокатом; обсягом наданих послуг, ціною позову, та, з урахуванням задоволення позову, вважає достатнім і співмірним розмір витрат правничої допомоги в сумі 3039,45 грн. Також з відповідача підлягає стягненню сплачена позивачем сума судового збору в розмірі 840,80 грн грн.

При цьому суд враховує, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення, витрачених коштів, але і в певному сенсі спонукання суб`єкта владних повноважень утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг і своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних і юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин, про що зазначив Верховний Суд у постанові від 05.09.2019 по справі № 826/841/17.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.242 КАСУ, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Судові витрати розподілити відповідно до ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 21,22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Управління державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного Управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо нескладення подання до Державної казначейської служби України про повернення ОСОБА_1 , помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування у сумі 11119 (одинадцять тисяч сто дев`ятнадцять гривень) 55 коп.

Зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Одеській області сформувати подання до Державної казначейської служби України про повернення ОСОБА_1 , збору на обов`язкове державне пенсійне страхування у сумі 11119 (одинадцять тисяч сто дев`ятнадцять гривень) 55 коп.

Стягнути з відповідача по справі Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму судових витрат у розмірі 3880,25 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст.295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Відповідно до п.15.5 ч.І Перехідних положень КАС України апеляційна скарга подається до або через відповідні суди, а матеріали справи витребуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач: ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, (, 65107, м.Одеса, вул. Канатна, 83);

Третя особа: Управління державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області (, 65009, м.Одеса, вул..Черняховського, 6)

Суддя П.П. Марин

.