Справа № 520/2473/2020
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2020-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

24.03.2020 р. справа №520/2473/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сліденка А.В., розглянувши за процедурою письмового провадження у порядку ст. 263 КАС України справу за позовом

ОСОБА_1
до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області
прозобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

Матеріали позову одержані судом 25.02.2020р. Рішення про прийняття справи до розгляду було прийнято 26.02.2020 р. Відповідно до ч.2 ст.262 КАС України розгляд справи по суті може бути розпочатий з 113.03.2020р.

Позивач, ОСОБА_1 (далі за текстом - заявник, громадянин), у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги (з урахуванням уточнень) про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді починаючи з 06.11.2019р. та виплатити різницю між нарахованими та фактично отриманими сумами за цей період, зарахувавши до стажу роботи наступні періоди: тривалість стажу 5 років та 26 днів (служба у Дворічанському РВ УМВСУ в Харківській області з 01.01.1994р. по 26.01.1999р.): тривалість стажу 3 роки 4 місяці 14 днів (робота на посаді начальника Дворічанського районного управління юстиції Міністерства юстиції України з 05.02.1999р.-19.06.2002р.).

Аргументуючи цю вимогу зазначив, що при визначенні розміру довічного грошового утримання судді у відставці у відсотковому значенні пенсійним органом невірно обраховано показник стажу роботи суддею, унаслідок чого замість призначення утримання у розмірі 90% суддівської винагороди діючого судді районного суду, помилково призначено утримання у розмірі 80% суддівської винагороди діючого судді районного суду.

Відповідача, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі за текстом - адміністративний орган, владний суб`єкт, Управління), ухвалою про відкриття провадження від 26.02.2020 р. було зобов`язано у строк не пізніше 16 днів з дати одержання ухвали подати до суду відзив на позов. Вказану ухвалу відповідачем засобами електронної пошти було отримано того ж дня, 26.02.2020 р., проте станом на 24.03.2020 р. правом на подання відзиву відповідач не скористався, що у даному конкретному випадку суд не вважає перешкодою для відправлення правосуддя по даній справі.

Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

Заявник народився ІНФОРМАЦІЯ_1 р.

Згідно із записами у копії трудової книжки та суміжними документами у вигляді наказів заявник працював у період 19.06.1989р.-27.09.1993р. на посаді секретаря судового засідання Двурічанського районного суду Харківської області, у період 28.09.1993р.-26.01.1999р. на посаді дізнавача та виконуючого обов`язки слідчого Дворічанського РВ УМВСУ в Харківській області (тобто в органах внутрішніх справ України із виконанням роботи слідчого), у період 05.02.1999р.-19.06.2002р. на посаді начальника Дворічанського районного управління юстиції Харківської області (тобто в органах Міністерства юстиції України).

Указом Президента України від 25.04.2002р. №383/2002 заявник був призначений на посаду судді Дворічанського районного суду Харківської області.

19.06.2002р. заявник був зарахований до штату Дворічанського районного суду Харківської області на посаду судді.

Постановою Верховної Ради України від 20.03.2008р. №241/VI заявник був обраний на посаду судді Дворічанського районного суду Харківської області безстроково.

Рішенням Вищої Ради Правосуддя від 31.10.2019р. №2856/о/15-19 заявник був звільнений з посади судді у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Наказом в.о. Голови Дворічанського районного суду Харківської області від 01.11.2019р. №02-02/102 заявник був відрахований зі штату суду з посади судді з 05.11.2019р.

06.11.2019р. заявник подав до пенсійного органу письмове звернення установленого формуляру з приводу призначення довічного грошового утримання судді у відставці.

Рішенням Головного управління в особі Відділу з питань перерахунків пенсій №22 від 12.11.2019р. №08 заявнику було призначено довічне грошове утримання судді у відставці із показником відсоткового значення у 80% суддівської винагороди діючого судді на аналогічній чи прирівняній посаді та із показником 41.493,60грн. у грошовому вимірі.

Як з`ясовано судом, фактичною підставою для прийняття саме такого управлінського волевиявлення послугувало фактичне судження адміністративного органу про те, що тривалість стажу роботи заявника безпосередньо на посаді судді становить 17р. 3 міс. 17 д.

Не погодившись із правомірністю такого діяння владного суб`єкта у спірних правовідносинах, заявник ініціював даний спір.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі установлених судом обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

З 01.01.2004р. таким законом є, насамперед, Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який був прийнятий на зміну положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Отже, оскільки і Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", і Закон України «Про пенсійне забезпечення» регулюють одні і ті ж правовідносини, то пріоритет у застосуванні мають норми Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" як акту права, прийнятого пізніше у часі, а норми Закону України «Про пенсійне забезпечення» підлягають субсидіарному (додатковому) застосуванню у разі неурегульованості певного питання у приписах Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Стосовно правовідносин із пенсійного забезпечення професійного судді положення перелічених норм законів слід визнати загальною нормою права, а до спеціальної норми права (котра має пріоритет у застосуванні) належить ст.142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016р. №1402-VIII (далі за текстом - Закон №1402).

При цьому, суд зважає, що на момент призначення заявнику щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці правовідносини з даного питання одночасно були унормовані як ст.142 Закону №1402, так і п.25 Розділу XII Закону №1402.

Так, згідно з ст.142 Закону №1402 судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року (ч.1 ст.142); Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (ч.2 ст.142); Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді (ч.3 ст.142); У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання (ч.4 ст.142); Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України (ч.5 ст.142).

У той же час, відповідно до п.25 Розділу XII Закону №1402 право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Матеріали справи не містять доказів про те, що заявник призначався на посаду судді Дворічанського районного суду Харківської області за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Матеріали справи також не містять доказів і про те, що заявник працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами згаданих вище кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

Отже, до відносин за участі заявника з приводу щомісячного довічного утримання судді у відставці на підлягають застосуванню положення абз.1 п.25 Розділу XII Закону №1402.

Таким чином, у силу дії бланкетної норми абз.2 Розділу XII Закону №1402 до відносин за участі заявника з приводу щомісячного довічного утримання судді у відставці на підлягають застосуванню норми Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010р. №2453-VI (далі за текстом - Закон №2453).

За правилами частини першої статті 120 Закону №2453-VI, в редакції діючій на час подання позивачем заяви про відставку, суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Згідно із вимогами статті 135 Закону №2453-VI до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

До стажу роботи, що дає судді Конституційного Суду України право на відставку і виплату вихідної допомоги, зараховується також стаж іншої практичної, наукової, педагогічної роботи за фахом та стаж державної служби.

Водночас, відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону №2453-VI судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом №2453-VI правовідносини з приводу обчислення стажу роботи суддею регламентувались нормами Закону України від 15.12.1992р. №2862-ХІІ "Про статус суддів" (далі за текстом - Закон №2862-ХІІ).

Відповідно до ч.1 ст.43 Закону №2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.

Абзацом 2 ч.4 цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Окрім указаного закону, ці ж самі правовідносини регламентувались одночасно і нормами Указу Президента України від 10.07.1995р. №584/95, і нормами постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005р. №865.

Так, відповідно до ст.1 Указу Президента України від 10.07.1995р. №584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Згідно з п.3-1 постанови КМУ від 03.09.2005р. №865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" (чинної на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді понад 10 років) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Безпосередній стаж роботи заявника на посаді професійного судді перевищує показник у 10 років.

Відтак, у даному конкретному випадку правила обчислення загального стажу роботи на посаді судді визначені як ст.43 Закону №2862-ХІІ, так і ст.1 Указу Президента України від 10.07.1995р. №584/95 та постанови КМУ від 03.09.2005р. №865.

Виконання заявником роботи за посадою слідчого у період 01.04.1994р.-26.01.1999р. підтверджується копіями наказів начальника Дворічанського РВ УМВСУ в Харківській області від 25.12.1993р. №18 о/с, від 29.12.1994р. №71 о/с, від 20.12.1995р. №18 о/с, від 31.12.1996р. №89 о/с, від 30.12.1997р. №50 о/с, від 30.12.1998р. №75 о/с (а.с.39-44).

Тому цей період трудової діяльності підлягає включенню до стажу роботи заявника на посаді професійного судді за правилом ст.43 Закону №2862-ХІІ.

Виконання заявником роботи за посадою начальника Дворічанського районного управління юстиції у Харківській області у період 05.02.1999р.-19.06.2002р. підтверджується записом у копії трудової книжки, відносно правдивості та достовірності якого Головним управлінням не висловлено жодних зауважень.

Частиною 2 ст.137 Закону №1402 у редакції Закону України від 12.07.2018р. №2509-VIII до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону №2862-ХІІ у редакції Закону України від 21.06.2001р. №2534-III на посаду судді може бути рекомендований кваліфікаційною комісією суддів громадянин України, не молодший двадцяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж роботи в галузі права не менш як три роки, проживає в Україні не менш як десять років та володіє державною мовою.

Отже, сукупний показник тривалості роботи заявника на посаді професійного судді у 17 років, на посаді виконуючого обов`язки слідчого органів внутрішніх справ України у 5 років та на посаді керівника органу Міністерства юстиції України районного рівня у 3 роки (обіймання якої явно та очевидно є неможливим без набуття вищої юридичної освіти та обіймання якої протягом 05.02.1999р.-19.06.2002р. було пов`язано із безпосереднім керівництвом та контролем за діяльністю судів) складає 25 років.

А відтак, розмір щомісячного грошового довічного утримання судді у відставці у спірних правовідносинах має складати 90 % суддівської винагороди діючого судді за аналогічною чи прирівняною штатною посадою органу державної судової влади.

Продовжуючи розгляд справи суд відзначає, що критерії законності рішення (діяння, тобто управлінського волевиявлення як такого) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України і обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта ч.2 ст.77 КАС України.

Окрім того, з положень наведеної норми процесуального закону слідує, що владний суб`єкт повинен доводити обставини фактичної дійсності за стандартом доказування - «поза будь-яким розумним сумнівом», у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування - «баланс вірогідностей».

Підсумовуючи викладені вище міркування та беручи до уваги обсяг доказів, наявних у розпорядженні владного суб`єкта на момент вчинення оскарженої відмови, суд не знаходить правових підстав для визнання юридично правильними та фактично обґрунтованими тих мотивів, які покладені в основу вчиненого діяння, адже розрахований пенсійним органом показник стажу роботи заявника на посаді судді у 17р. 3м. 13 дн. (17 дн.) є недостатнім для виходу професійного судді у відставку, у той час як рішенням Вищої ради правосуддя від 31.10.2019р. №2856/О/15-19 заявник був звільнений з посади судді саме у відставку.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст. 72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить висновку, що у спірних правовідносинах владний суб`єкт не забезпечив реалізацію управлінської функції відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, адже невірно обчислив показник сукупного стажу роботи заявника суддею, унаслідок чого помилкового визначив відсоткове значення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 80 відсотків суддівської винагороди судді, замість правильного показника у 90%.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Розподіл судових витрат належить провести за правилами ст.ст. 139, 143 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 6-9, ст.ст.72-77, 211, 241-243, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Позов - задовольнити.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області за заявою ОСОБА_1 від 06.11.2019 р. призначити щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90 відсотків суддівської винагороди судді Дворічанського районного суду Харківської області, зарахувавши до стажу роботи суддею період 01.01.1994р.-26.01.1999р. роботи виконуючим обов`язки слідчого Дворічанського районного відділу Управління міністерства внутрішніх справ України в Харківській області та період 05.02.1999р.-19.06.2002р. роботи начальником Дворічанського районного управління юстиції Міністерства юстиції України і виплатити виниклу різницю у щомісячному довічному грошовому утриманні судді у відставці.

Роз`яснити, що рішення підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення; набирає законної сили після завершення процедури апеляційного перегляду чи строку її ініціювання.

Суддя Сліденко А.В.