Справа № 480/4512/19
Суддя: Л.М. Опімах
Дата ухвалення: 2020-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 березня 2020 р. Справа № 480/4512/19
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Опімах Л.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Конотопської міської ради про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, -
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду з позовною заявою, мотивуючи вимоги ти, що він є інвалідом 3 групи і віднесений до категорії 1 громадян-учасників ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, захворювання пов`язане з наслідками Чорнобильської катастрофи. Перебуває на пенсійному обліку як отримувач пенсії відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". У період з 05.03.1982 р. по 19.03.1993 р. працював на колійній машинній станції № 119 на посаді монтера путі та відповідно до розпорядження начальника служби путі Південно-Західної залізниці в період з липня 1987 року по грудень 1987 року включно був відряджений для проведення капітального ремонту залізничних колій у 30-кілометровій зоні відчуження Чорнобильської АЕС. Зазначає, що виконував роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у складі формувань Цивільної оборони, у зв`язку з чим на підставі Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" належить до інвалідів війни. На звернення до Управління соціального захисту населення Конотопської міської ради з заявою про встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни отримав відмову, мотивовану відсутністю в його особовій справі документів на підтвердження перебування у військових формуваннях на час виконання обов`язків по ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи. Зазначає, що жодним нормативним документом з питань цивільної оборони не передбачено вимоги щодо обов`язковості видання розпорядчого документа про залучення особи до дій у складі формувань цивільної оборони. Вважає, що відповідач безпідставно відмовив йому у встановленні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та вдачі відповідного посвідчення, чим порушив його конституційні права та гарантії на належний соціальний захист. Просив позов задовольнити.
Відповідач позов не визнав, у наданому суду відзиві на позовну заяву зазначив, що відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать, зокрема, особи з інвалідністю з числа залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи. Позивач звернувся до Управління з заявою про встановлення йому статусу особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до п. 2 ст. 7 вказаного Закону та видачу відповідного посвідчення, однак позивачем не було надано документів на підтвердження факту залучення його до формувань Цивільної оборони для ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Дана обставина унеможливлює прийняття позитивного для позивача рішення. У свою чергу, відповідач, відмовивши у встановленні позивачу статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі відповідного посвідчення, діяв відповідно до вимог чинного законодавства і в межах наданих повноважень. Просив у задоволенні позову відмовити.
Вивчивши матеріали справи й оцінивши докази у справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1-ї категорії, інвалідом III групи, захворювання якого пов`язане з наслідками Чорнобильської катастрофи (а.с.3,10,11).
У період з 05.03.1982 р. по 19.03.1993 р. позивач працював на колійній машинній станції № 119 на посаді монтера путі та відповідно до розпорядження начальника служби путі Південно-Західної залізниці в період з липня 1987 року по грудень 1987 року включно був відряджений для проведення капітального ремонту залізничних колій у 30-кілометровій зоні відчуження Чорнобильської АЕС (а.с.12,13-14,15).
29.07.2019 р. позивач звернувся до відповідача з заявою про встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачу відповідного посвідчення.
Листом від 01.08.2019 р. № 09-03/2496 відповідач відмовив позивачу у встановленні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі відповідного посвідчення у зв`язку з відсутністю підстав для встановлення такого статусу (а.с.16).
Суд погоджується з таким рішенням відповідача та вважає відмову Управління соціального захисту населення Конотопської міської ради встановити позивачу статус особи з інвалідністю внаслідок війни та видати відповідне посвідчення обгрунтованою з огляду на таке.
Правовий статус ветеранів війни визначає Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі Закон), відповідно до ст. 4 якого ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать, зокрема, учасники бойових дій.
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 7 Закону особи, залучені до складу формувань Цивільної оборони, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, належать до осіб з інвалідністю внаслідок війни.
З наведених норм слідує, що умовами набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених пунктом 9 частини другої статті 7 України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", є: 1) настання інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; 2) участь особи у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.
На підставі п. 1 ч. 1 ст. 9 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків, є особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї.
Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.
Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18 березня 1976 року № 1111, та Положенням про невоєнізовані формування ЦО СРСР, затвердженим наказом начальника ІДО СРСР від 6 червня 1975 року № 90, було передбачено, що формування Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж, та їх наслідків, а також при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та отримав інвалідність у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з участю у ліквідації цих наслідків. Ці обставини свідчать про те, що на позивача як на особу, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, поширюються пільги, гарантії і компенсації, передбачені Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Водночас для набуття статусу інваліда війни (з підстав, встановлених пунктом 9 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") окрім як факту настання в особи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, даний Закон містить також умову, щоб така особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.
Це пояснюється тим, що крім формувань Цивільної оборони, у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС брали участь й інші формування, які створювалися в іншому порядку, ніж невоєнізовані формування цивільної оборони, та направлялись у райони виконання робіт згідно з розпорядженням керівників відповідних органів, відомств, організацій, установ та підприємств.
У даному випадку позивачу було відмовлено у встановленні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни з підстави відсутності в його особовій справі документів на підтвердження перебування у складі формувань Цивільної оборони на час виконання обов`язків по ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи.
Таким чином, за відсутності доказів, які б свідчили про залучення позивача до формувань Цивільної оборони для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, достатніх підстав для набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених пунктом 9 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", немає.
Крім того, суд не враховує доводи позивача про відсутність у нормативних документах з питань цивільної оборони вимоги щодо обов`язковості видання розпорядчого документа про залучення особи до дій у складі формувань цивільної оборони та вважає їх безпідставними, оскільки в межах спірних правовідносин має бути підтверджена належними та допустимими доказами участь саме позивача гр. ОСОБА_1 у ліквідації наслідків аварії у складі формувань Цивільної оборони.
Разом з тим, надані суду в якості доказів документи на підтвердження правомірності його наміру набути статус інваліда війни належним чином підтверджують його статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та настання інвалідності у зв`язку з тим, що він брав участь у таких заходах. Однак належного документального підтвердження своєї безпосередньої участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме у складі формувань Цивільної оборони позивачем не надано. Дана обставина є істотною, оскільки в іншому випадку статус інваліда війни відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" поширюватиметься на всіх, хто належать до категорії осіб, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС і її наслідків, і, відповідно, мають статус ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС на підставі п. 1 ч. 1 ст. 9 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Враховуючи викладене, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, суд вважає, що оскільки відповідач є суб`єктом владних повноважень, який у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, указами Президента, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів України, які прийняті відповідно до Конституції та законів України, іншими нормативно-правовими актами, він не мав підстав встановлювати позивачу статус особи з інвалідністю внаслідок війни та видавати відповідне посвідчення за відсутності підстав для цього, тому за наведених обставин і правових норм вимоги позивача необґрунтовані та не підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.М. Опімах