Справа № 360/816/20
Суддя: Т.В. Смішлива
Дата ухвалення: 2020-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

25 березня 2020 рокуСєвєродонецькСправа № 360/816/20

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Смішлива Т.В., розглянувши у письмову провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

25.02.2020 до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області (далі - відповідач), в якій позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області № 903/2020 від 04.02.2020 про відмову в перерахунку (переведенні) ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію відповідно до п. 10, п. 12 Розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VІІІ;

- зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області призначити ОСОБА_1 пенсію згідно із п. 10, п. 12 Розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VІІІ та ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, починаючи з 31.01.2020 року, врахувавши періоди роботи з 05.05.1976 по 14.06.1978 та з 15.04.2006 по 15.11.2010 як роботу на державній службі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області та отримує пенсію за віком з 01.02.2018.

28.01.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою про переведення на пенсію державного службовця.

Рішенням від 04.02.2020 позивачу відмовлено в переведенні з пенсії за віком на пенсію державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VІІІ, у зв`язку з відсутністю необхідного стажу державного службовця, який встановлений законом. Відповідачем не зараховано період роботи з 15.04.2006 по 15.11.2010 (4 роки 7 місяців), як роботу на державній службі.

З посиланням на норми Конституції України, Законів України «Про державну службу» від 10.12.2015, «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та "Про місцеве самоврядування в Україні", позивач вважає, що відповідач неправомірно відмовив у переведенні з пенсії за віком на пенсію державного службовця.

17.03.2020 до Луганського окружного адміністративного суду через відділ діловодства та обліку звернень громадян (канцелярію) надійшов відзив на позов (арк. спр. 46-48), в якому відповідач заперечує проти задоволення позову.

В обґрунтування відзиву на позов відповідач зазначає, що ОСОБА_1 перебуває на обліку як отримувач пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 01.02.2018.

28.01.2020 ОСОБА_1 звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області із заявою про переведення на пенсію відповідно до п. 10 Прикінцевих положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VІІІ.

До заяви про призначення пенсії позивачем надано документи: військовий квиток НОМЕР_1 ; довідка про заробітну плату за період страхового стажу з 01.07.2000 по день звернення; розрахунок стажу державної служби б/н; довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру; довідка про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби від 28.01.2020 №260/20-Вих; довідка про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) станом на 28.01.2020 від 28.01.2020 № 259/20-Вих; паспорт НОМЕР_2 № НОМЕР_3 виданий 13.04.1998 Сєвєродонецьким МВ УМВС України в Луганській області; трудова книжка б/н від 07.10.1975.

Відповідач, рішенням від 04.02.2020 № 903/2020 ( ОСОБА_1 ) відмовив позивачу у переведенні на інший вид пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного стажу державної служби, вказавши, що за даними трудової книжки від 07.10.1975 можливо зарахувати до стажу державної служби періоди роботи позивача з 07.09.1997 по 31.03.2006 на посаді помічника голови Сєвєродонецького міського суду Луганської області - 8 років 6 місяців 24 дні; з 06.06.2011 по 26.04.2019 на посаді судового розпорядника Сєвєродонецького міського суду Луганської області - 7 років 10 місяців 20 днів.

Час роботи в органах місцевого самоврядування, в тому числі на виборних посадах, зараховується до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3 723-X11 до 04.07.2001, тобто по дату набуття чинності Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування». До вказаної дати, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18.04.1994 № 239, посади працівників місцевих рад народних депутатів та їхніх виконавчих комітетів було віднесено до відповідних категорій посад державних службовців і присвоєно їм ранги державних службовців.

Таким чином неможливо зарахувати до стажу державної служби періоди роботи: з 15.04.2006 по 15.11.2010 на посаді голови Борівської селищної ради V скликання - 4 роки 7 місяців; з 05.05.1976 по 14.06.1978 проходження служби в лавах радянської Армії - 2 роки 1 місяць 9 днів, оскільки це не передбачено статтею 25 Закону № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України. Стаж державної служби ОСОБА_1 становить 16 років 5 місяців 14 днів.

Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області вважає свої дії правомірними, позовні вимоги необґрунтованими та просить суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 02.03.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (арк. спр. 16-17).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд дійшов наступного.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , є пенсіонером та отримує пенсію за віком, що підтверджено наявними в матеріалах справи копіями: паспорта громадянина України (арк. спр. 4-5), довідки про присвоєння ідентифікаційного номера (арк. спр. 5), пенсійного посвідчення (арк. спр. 14 зв.б.).

22.01.2018 позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком (арк. спр. 23).

Відповідно до розпорядження № 264 від 31.01.2018 позивачу призначено пенсію за віком з 01.02.2018 (арк. спр. 24).

28.01.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії (перехід на інший вид пенсії про державну службу) (арк. спр. 35) надавши серед іншого розрахунок стажу державної служби позивача без номера та без дати (арк. спр. 12, 36).

Згідно розрахунку стажу державної служби без номера та без дати виданого Сєвєродонецьким міським судом, загальний стаж державної служби позивача на день звільнення (26.04.2019) складає 23 роки 1 місяць 26 днів (арк. спр. 12, 36).

Рішенням про відмову в перерахунку пенсії від 04.02.2020 № 903/2020 ( ОСОБА_1 ) позивачу відмовлено в переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» у зв`язку з відсутністю на день звільнення довідки про складові заробітної плати (арк. спр. 13-14, 44-45).

Зі змісту рішення встановлено, що згідно записів трудової книжки від 07.10.1975 позивачу зараховано до стажу державної служби періоди роботи: з 07.09.1997 по 31.03.2006 на посаді помічника голови Сєвєродонецького міського суду Луганської області - 8 років 6 місяців 24 дні; з 06.06.2011 по 26.04.2019 на посаді судового розпорядника Сєвєродонецького міського суду Луганської області - 7 років 10 місяців 20 днів.

Неможливо зарахувати до стажу державної служби період роботи з 15.04.2006 по 15.11.2010 на посаді голови Борівської селищної ради V скликання - 4 роки 7 місяців та період з 05.05.1976 по 14.06.1978 проходження служби в лавах радянської Армії - 2 роки 1 місяць 9 днів, оскільки це не передбачено статтею 25 Закону № 3723- XIІ та актами Кабінету Міністрів України.

Дослідженням записів у трудовій книжці від 07.10.1975 (арк. спр. 5 зв.б 9, 25-30) у межах спірних правовідносин, судом встановлено, що вона містить такі записи про роботу позивача:

запис 4. з 05.05.1975 по 16.06.1978 служба в лавах Радянської армії;

запис 25. 15.04.2006 обраний селищним головою Борівської селищної ради 5 скликання;

запис 26. 15.04.2006 прийнята присяга посадової особи місцевого самоврядування;

запис 27. 15.04.2006 присвоєно 9 ранг 4 категорії посадової особи місцевого самоврядування;

запис 28. 18.04.2008 присвоєно 8 ранг 4 категорії посадової особи місцевого самоврядування;

запис 29. 26.05.2010 присвоєно 7 ранг 4 категорії посадової особи місцевого самоврядування;

запис 30. 15.11.2010 звільнений у зв`язку із закінченням строку повноважень п. 1 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Інші періоди роботи позивача не є спірними, а тому судом не досліджуються.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Частиною другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статті 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункт 6 абз. 1 статті 92 Конституції України).

Щодо неврахування до стажу державної служби періоду служби позивача в лавах Радянської армії з 05.05.1975 по 16.06.1978, суд зазначає.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором, за винятком пенсій інвалідам внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов`язків військової служби, або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті чи з виконанням інтернаціонального обов`язку (стаття 6 Закону України "Про пенсійне забезпечення").

Відповідно до статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" військова служба зараховується до стажу роботи незалежно від місця її проходження.

Положеннями частини першої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" передбачено, що час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Закон України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

За приписами пункту 1 статті 8 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Так, пунктом 3 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 № 283 (далі Порядок № 283) встановлено, що до стажу державної служби включаються, зокрема, час військової служби у Збройних Силах та інших військових формуваннях.

Таким чином, з наведених положень слідує, що час проходження військової служби зараховується громадянам до загального трудового стажу, до стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зазначає, що основним документом, що підтверджує трудовий стаж роботи, є трудова книжка, а в разі відсутності її чи відповідних записів у ній, наявність трудового стажу підтверджується в порядку встановленого КМ України.

Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 (далі Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 6 Порядку № 637 встановлено, що для підтвердження військової служби, служби цивільного захисту, служби в органах державної безпеки, розвідувальних органах, Держспецзв`язку приймаються: військові квитки.

З матеріалів справи встановлено, що позивач при звернені до відповідача із заявою про призначення пенсії надав військовий квиток.

Таким чином, період проходження військової служби в Радянській армії з 05.05.1975 по 16.06.1978 зараховується до стажу державної служби, тобто відповідачем протиправно не зараховано спірний період до стажу державної служби.

Щодо не зарахування до стажу державної служби період роботи позивача селищним головою Борівської селищної ради 5 скликання, суд зазначає.

Згідно із статтею першою Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07.06.2001 № 2493-III (далі - Закон № 2493-III) служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

В статті 2 Закону № 2493-III визначено поняття посадової особи місцевого самоврядування, зокрема, посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Так, посадами в органах місцевого самоврядування є: виборні посади, на які особи обираються на місцевих виборах; виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою; посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України (стаття 3 Закону № 2493-III).

Стаття 14 Закону № 2493-III встановлює категорії посад в органах місцевого самоврядування, відповідно до яких: четверта категорія - посади голів постійних комісій з питань бюджету обласних, Київської та Севастопольської міських рад (у разі коли вони працюють у раді на постійній основі), керівників управлінь і відділів виконавчого апарату обласних, Севастопольської міської та секретаріату Київської міської рад, секретарів міських (міст обласного і республіканського в Автономній Республіці Крим значення) рад, заступників міських (міст обласного і республіканського в Автономній Республіці Крим значення) голів з питань діяльності виконавчих органів ради, керуючих справами (секретарів) виконавчих комітетів, директорів, перших заступників, заступників директорів департаментів міських (міст обласного і республіканського в Автономній Республіці Крим значення) рад, міських (міст районного значення) голів, селищних і сільських голів, посади заступників голів районних рад.

Відповідно до частини сьомої статті 21 Закону № 2493-III (в редакції, яка діяла у спірний період з 15.04.2006 по 15.11.2010) пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування, які мають стаж служби в органах місцевого самоврядування та/або державної служби не менше 10 років, здійснюється у порядку, визначеному законодавством України про державну службу.

Відповідно до частини сьомої статті 21 Закону № 2493-III пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (застосовується з 01.10.2017).

Згідно із частини десятої статті 21 Закону № 2493-III (в редакції, яка діяла у спірний період з 15.04.2006 по 15.11.2010) посадовим особам місцевого самоврядування, які працювали на виборних посадах в органах місцевого самоврядування 8 років і більше, або протягом повних двох і більше скликань, починаючи зі скликання 1990 року, за винятком припинення повноважень з причин, визначених статтею 78, пунктами 2, 3, 4 частини першої, частиною другою статті 79 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", пунктами 1, 2, 6 частини першої і пунктом 1 частини другої статті 5 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад", за наявності страхового стажу необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", призначається пенсія відповідно до цього Закону незалежно від того, де вони працювали перед призначенням пенсії. У цих випадках пенсія обчислюється у порядку, передбаченому для державних службовців, із сум заробітної плати, на які нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, за останньою займаною виборною посадою на день призначення пенсії.

Частину десяту статті 21 Закону № 2493-III виключено на підставі Закону № 2148-VIII від 03.10.2017 - застосовується з 01.10.2017.

Пенсійне забезпечення державних службовців регулюється статтею 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-XII (далі Закон № 3723-XII).

Відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Згідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

З 01.05.2016 року набрав чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII (далі Закон № 889-VIII).

Відповідно до статті 90 Закону № 889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до пункту 2 Розділу XI Прикінцеві та перехідні положення № 889-VIII визнано такими, що втратили чинність, зокрема, Закон № 3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Пунктами 10 та 12 Прикінцевих та перехідних положень вказаного закону визначено право державних службовців у випадках визначених цими пунктами на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII , зокрема:

- державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 року, № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 року, № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців;

- для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України 1993 року, № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 року, № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Перелік посад державної служби, які займали особи з числа колишніх державних службовців, що належать до певної категорії посад, передбачених цим Законом, визначається Кабінетом Міністрів України (стаття 37-1 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ).

З аналізу наведених норм видно, що право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ, мають особи:

- які станом на 01.05.2016 займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України;

- які станом на 01.05.2016 мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України.

Так, згідно із частиною другої № 3723-XII установлювались такі категорії посад державних службовців:

- перша категорія: посади перших заступників міністрів, керівників центральних органів виконавчої влади, які не є членами Уряду України, їx перших заступників, голів та членів державних колегіальних органів, Постійного Представника Президента України в Автономній Республіці Крим, голів обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, керівників Адміністрації Президента України, Апарату Верховної Ради України, заступників керівників Адміністрації Президента України, Апарату Верховної Ради України, iншi прирівняні до них посади;

- друга категорія: посади керівників ceкpeтapiaтiв комітетів Верховної Ради України, структурних підрозділів Адміністрації Президента України, Апарату Верховної Ради України, Секретаріату Кабінету Miнicтpiв України, радників та помічників Президента України, Голови Верховної Ради України, Прем`єр-міністра України, заступників Miнicтpiв, заступників інших керівників центральних органів виконавчої влади, першого заступника Постійного Представника Президента України в Автономній Республіці Крим, перших заступників голів обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій та iншi прирівняні до них посади;

- третя категорія: посади заступників керівників структурних підрозділів, завідувачів секторів, головних спеціалістів, експертів, консультантів Адміністрації Президента України, Апарату Верховної Ради України i Секретаріату Кабінету Міністрів України, заступників Постійного Представника Президента України в Автономній Республіці Крим, заступників голів обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, а також голів районних, районних у місті Києвi та Севастополі державних адміністрацій, начальників управлінь, самостійних відділів у складі міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, державних колегіальних органів, iншi прирівняні до них посади;

- четверта категорія: посади спеціалістів Адміністрації Президента України, Апарату Верховної Ради України i Ceкpeтapiaтy Кабінету Miнicтpiв України, заступників начальників управлінь, самостійних відділів (підвідділів) міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, державних колегіальних органів, керівників управлінь, відділів, служб обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, iншi прирівняні до них посади;

- п`ята категорія: посади спеціалістів Miнicтepcтв, інших центральних органів виконавчої влади, державних колегіальних органів, заступників голів районних, районних у містах Києвi та Севастополі державних адміністрацій, заступників керівників управлінь, відділів, служб обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, спеціалістів апарату цих адміністрацій, iншi прирівняні до них посади;

- шоста категорія: посади керівників управлінь, відділів, служб районних, районних у містах Києвi та Севастополі державних адміністрацій, спеціалісти управлінь, відділів, служб обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, iншi прирівняні до них посади;

- сьома категорія: посади спеціалістів районних, районних у містах Києвi та Севастополі державних адміністрацій, їx управлінь i відділів, iншi прирівняні до них посади.

Віднесення існуючих посад державних службовців, не перелічених у цій статті, а також віднесення до відповідної категорії нових посад державних службовців проводиться Кабінетом Міністрів України за погодженням з відповідним державним органом.

Порядок призначення таких пенсій визначено постановою Кабінету Miнicтpiв України № 622 від 14.09.2016 "Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб" (далі - Порядок № 622).

Згідно з пунктами 1-3 Порядку № 622 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII, на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII мають право особи, які на день набрання чинності Законом № 889-VIII:

- мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України;

- займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України.

Право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням стажу державної служби, передбаченого пунктом 2 цього Порядку, якщо до набрання чинності Законом № 889-VIII не призначалася пенсія відповідно до Закону, мають:

- чоловіки, які досягли віку 62 роки. До досягнення зазначеного віку право на призначення пенсії мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 61 рік - які народилися по 31 грудня 1954 р.; 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 р. по 31 грудня 1955 р.;

- жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Отже, відповідно до чинних законодавчих актів, пенсії державним службовцям призначаються відповідно до Закону № 889-VIII за умов: досягнення ними пенсійного віку, наявності відповідного страхового стажу (35 років для чоловіків) тa, не менше ніж 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 24 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Miнicтpiв Укрaїни незалежно від факту роботи на державній службі станом на 01.05.2016.

В пункті 4 частини другої статті 46 Закону № 889-VIII визначено, що до стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Отже, відповідно до пункту 4 частини другої статті 46 Закону № 889-VIII час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування», входить до стажу державної служби.

Відповідно до пункту 6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 229 від 25.03.2016, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII.

Відповідно до пункту 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Таким чином, в даному випадку слід керуватися Порядком № 283.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 283 до стажу державної служби зараховується (служба), зокрема, робота на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених статті 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування, - селищним головою.

Як встановлено судом, у період з 15.04.2006 по 15.11.2010 позивач працював на виборній посаді, а саме на посаді селищного голови Борівської селищної ради 5 скликання, а тому, з урахуванням викладеного, та враховуючи, що позивач на момент звернення до відповідача мав 16 років 5 місяців 14 днів (зарахованого стажу державної служби), 2 роки 1 місяць 9 днів служба в армії та 4 роки 7 місяців перебування на посаді селищного голови (не зарахованого стажу державної служби), стажу позивача становить понад 20 років необхідний для переведення на пенсію державного службовця.

Наведене підтверджується записами трудової книжки позивача.

Крім того, суд зазначає, що позивачу під час роботи на посаді селищним головою присвоювалися ранги державного службовця.

За вимогами статті 118 КЗпП України, працівникам, звільненим від роботи внаслідок обрання їх на виборні посади в державних органах, а також у партійних, профспілкових, комсомольських, кооперативних та інших громадських організаціях, надається після закінчення їх повноважень за виборною посадою попередня робота (посада), а при її відсутності - інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою працівника, на іншому підприємстві, в установі, організації.

Відповідно до записів трудової книжки позивача до обрання позивача на посаду селищного голови, він працював на посаді помічника судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області (запис 24), після звільнення з посади селищного голови позивач прийнятий на посаду судового розпорядника Сєвєродонецького міського суду Луганської області (запис 31).

З матеріалів справи встановлено, що 01.02.2018 позивачу призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» № 1058-ІV від 09.07.2003. На момент виходу на пенсію, позивач досяг 60 (повних) років та мав загальний страховий стаж 42 рік 1 місяць 18 днів (арк. спр. 24, 39).

28.01.2020 позивач звернувся до відповідача з заявою про переведення на пенсію державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу». На момент звернення з такою заявою до позивач не досяг 62 років, проте з урахуванням встановлених обставин мав необхідний стаж державної служби.

Разом з цим, на момент прийняття рішення про відмову в переведенні на інший вид пенсії (04.02.2020) позивачу виповнилось 62 повних роки (31.01.2020).

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно не зараховано спірні періоди до стажу державної служби.

При цьому, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача, наведені у відзиві, як підставу не зарахування указаних періодів до стажу державної служби, з мотивів викладених в рішенні суду.

За наведених обставин, суд погоджується з доводами позивача, про те, що наявні всі необхідні підстави для переведення позивача на пенсію державного службовця, а тому позов підлягає задоволенню.

Суд звертає увагу на те, що законодавством, яке діяло до 01.05.2016, передбачено зарахування стажу роботи за спірні періоди.

Тобто, у позивача було гарантоване право на зарахування такого періоду до стажу державної служби до набрання 01.05.2016 чинності Законом України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015.

Посилання відповідача у відзиві на постанову Кабінету Міністрів України від 18.04.1994 № 239 суд вважає безпідставним, оскільки вказана постанова втратила чинність 26.10.2001 та не діяла на момент перебування позивача на виборній посаді селищного голови.

Частиною третьою статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);

- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);

- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);

- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною другою статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оскільки, судом встановлено, що права позивача порушені в наслідок прийняття рішення про відмову у зарахуванні спірних періодів до стажу державної служби, суд вважає, що найбільш ефективним способом відновлення порушеного права є визнання протиправним та скасування рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області від 04.02.2020 № 903/2020 ( ОСОБА_1 ) та зобов`язання відповідача здійснити переведення позивача на пенсію державного службовця відповідно до Закону № 889-VIII з дати досягнення 62 років з 31.01.2020.

З приводу позовної вимоги про зобов`язання відповідача зарахувати позивачу спірні періоди до стажу державної служби, суд вказує на наступне.

Порушене право позивача полягає у відмові суб`єкта владних повноважень призначити пенсію з урахуванням спірних періодів.

У межах спірних правовідносин способом судового захисту порушеного права є визнання протиправним та скасування рішення відповідача та з метою відновлення прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, зобов`язати перевести позивача на пенсію державного службовця, а не зарахувати спірні періоди роботи до стажу державної служби, оскільки обраний судом спосіб захисту в повній мірі відповідає обставинам справи встановленим судом.

Отже, обраний позивачем спосіб судового захисту в цій частині позовних вимог не відповідає об`єкту порушеного права та у спірних правовідносинах не є необхідним.

Згідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на викладене, позовні вимоги належить задовольнити частково.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

При зверненні до суду з позовом позивачем сплачено судовий збір в сумі 840,80 грн, що підтверджено квитанцією від 24.02.2020 № 0.0..1 (арк. спр. 3).

Як вже вище вказано, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню внаслідок обрання позивачем неналежного способу захисту порушеного права.

При цьому предметом спору у даній справі є відмова відповідача перевести позивача на пенсію державного службовця та зобов`язання органу Пенсійного фонду України відновити порушене право.

Відповідно, обрання неналежного способу захисту порушених прав фактично не змінює тієї обставини, що вимоги позивача є правомірними.

З огляду на те, що судом встановлено порушення відповідачем конституційного права позивача на отримання пенсії як складової частини права на соціальний захист, внаслідок чого позовні вимоги фактично підлягають задоволенню, лише з корегуванням обраного позивачем способу судового захисту, суд присуджує позивачу понесені ним і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 840,40 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 139, 241-246, 250, 255, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області від 04.02.2020 № 903/2020 ( ОСОБА_1 ).

Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області (місце знаходження: 93404, Луганської області, м. Сєвєродонецьк, вул. Шевченка, буд. 9, ) здійснити переведення ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на пенсію державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу» № 889-VIII з 31.01.2020 з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області (93404, Луганської області, м. Сєвєродонецьк, вул. Шевченка, буд. 9, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 840,80 грн (вісімсот сорок гривень 80 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.В. Смішлива