Справа № 200/1321/20-а
Суддя: Буряк І.В.
Дата ухвалення: 2020-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2020 р. Справа№200/1321/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Буряк І.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

04.02.2020 до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, відповідно до тексту якого позивач просить: визнати протиправним та скасувати рішення Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області №1872 від 22.08.2019 про відмову у призначенні пільгової пенсії; зобов`язати Селидовське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" періоди роботи з 01.01.1992 по 31.07.2012, з 01.09.2012 по 31.08.2018, з 01.10.2018 по 30.06.2019 в "Мистеціькій школі м. Гірник", що є філією "Мистецької школи м. Селидове" Селидівської міської ради; зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач своїм рішенням протиправно відмовив їй у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідачем не було зараховано до спеціального стажу періоди: з 01.01.1992 р. по 31.07.2012 р., з 01.09.2012 р. по 31.08.2018 р., з 01.10.2018 р. по 30.06.2019, оскільки музична школа не належить до загальноосвітніх навчальних закладів. Посади викладачів, які працюють у позашкільних навчальних закладах Переліком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року № 909 не передбачено.

Вважаючи відмовне рішення відповідач протиправним, позивачка звернулась до суду за захистом порушеного права.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 10 лютого 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи та проведення судового засідання.

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти заявлених позовних вимог позивачки та просив суд відмовити у їх задоволенні в повному обсязі, з огляду на таке. ОСОБА_1 звернулась до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою №1976 від 13.08.2019 про призначення пенсії за віком відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». На дату звернення страховий стаж позивача склав 42 роки 06 місяців 11 днів, спеціальний стаж - 10 років 8 місяців 22 днів. До спеціального стажу не зараховано періоди роботи: з 01.01.1992 по 31.07.2012 року, з 01.09.2012 по 31.08.2018 року та 01.10.2018 .г по 30.06.2019 року, оскільки музична школа не належить до загальноосвітніх навчальних закладів посади викладачів, які працюють у позашкільних навчальних закладах Переліком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 не передбачено. За зазначених обставин Управлінням відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії згідно п «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу для отримання пенсії за вислугою років.

З урахуванням наведеного, відповідача вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з нормами статті 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

Позивач у спірний період часу працювала на посаді викладача в «Мистецькій школі м. Гірник». Вказані обставини підтверджуються копією трудової книжки позивача та не є спірними.

13.08.2019 позивач звернулась із заявою №1976 від 13.08.2019 про призначення пенсії за віком відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області.

Рішенням відповідача №1872 від 22.08.2019 позивачці відмовлено у призначені пенсії за віком відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При цьому у спірному рішенні відповідач посилається на Перелік, затверджений постановою кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 (зі змінами) та зазначає, що розділом І «Освіта» вказаного Переліку передбачено зокрема, посади викладача у загальноосвітніх навчальних закладах, військових навчальних закладах, музичних і художніх школах.

У позашкільних навчальних закладах передбачено посади директорів, їх заступників з навчально-виховної, навчальної, виховної роботи, завідувачів відділів (лабораторій, кабінетів), художніх керівників, керівників гуртків, секцій, студій та інших форм гуртком роботи. Посади викладачів, які працюють у позашкільних навчальних закладах, у вказаному Переліку не передбачено.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про загальну середню освіту», загальноосвітній навчальний заклад - це навчальний заклад, що забезпечує права громадян на загальну середню освіту. У переліку загальноосвітніх навчальних закладів музичні школи не передбачені.

При цьому, згідно з Приміткою 2 вказаного вище Переліку, роботу за спеціальністю в закладах установах і посадах до 01.01.1992 року, що давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше чинного законодавства, зараховують до стажу для призначення пенсії за вислугу років. Враховуючи те, що в Переліку закладів, організацій та посад, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 17.12.1959 року № 1397 було передбачено посаду викладача в музичній школі, яка належала до навчальних закладів та дитячих установ, до спеціального стажу можливо зарахувати період роботи на посаді викладача в музичній школі до 1992 року.

Систему загальноосвітньої освіти становлять: заклади загальної середньої освіти всіх типів і форм власності, у тому числі для громадян, які потребують соціальної допомоги та соціальної реабілітації, навчально-виробничі комбінати, позашкільні заклади, науково-методичні установи та органи управління системою загальної середньої освіти, а також заклади (професійно-технічної) та фахової перед вищої освіти, що надають повну загальну освіту (стаття 4 Закону України «Про загальну середню освіту»).

Музична школа не належить до загальноосвітніх навчальних закладів і посади викладачів, які працюють у позашкільних закладах, у вказаному вище переліку не передбачено.

Не погоджуючись з такою відмовою і вважаючи її протиправною, позивачка звернулась до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. «е» ст. 55 Закону № 1788-ХІІ (тут і далі - у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за Переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Переліком № 909 (у редакції, чинній після внесення змін постановою Кабінету міністрів України від 26 вересня 2002 року № 1436) установлено заклади освіти і посади, робота на яких дає право на пенсію за вислугою років - у позашкільних навчальних закладах: директори, їх заступники з навчально-виховної, навчальної, виховної роботи, завідуючі відділами (лабораторіями, кабінетами), художні керівники, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.

За приписами ст. 28 Закону України « Про освіту» № 1060-ХІІ система освіти складається із навчальних закладів, наукових, науково-методичних і методичних установ, науково-виробничих підприємств, державних і місцевих органів управління освітою та самоврядування в галузі освіти.

Згідно з ст. 29 Закону України « Про освіту» № 1060-ХІІ структура освіти включає, поряд з іншими видами, також позашкільну освіту.

Відповідно до ст. 12 Закону України « Про позашкільну освіту» № 1841-ІІІ та п. 6 Переліку типів позашкільних навчальних закладів, затвердженого постановою КМУ від 06.05.2011 року № 433 до позашкільних навчальних закладів відносяться початкові спеціалізовані мистецькі навчальні заклади (школи естетичного виховання: музичні, художні, хореографічні, театральні, хорові, мистецтв та інші).

Статтею 21 Закону України « Про позашкільну освіту» № 1841-III передбачено право на пенсію за вислугою років мають педагогічні працівники позашкільних навчальних закладів за наявності педагогічного стажу роботи не менше ніж 25 років.

На спірні правовідносини розповсюджується також дія Переліку, затвердженого постановою КУМ від 14.06.2000 року № 963, який відносить посаду «викладач» до педагогічних посад.

Згідно з п. 3 розд. VIII «Прикінцеві положення» Закону України « Про позашкільну освіту» № 1841-III до приведення законів України, інших нормативно-правових актів у відповідність до цього Закону вони застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини та громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються й не можуть бути скасовані. Під час прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту й обсягу наявних прав і свобод.

Згідно з ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (ч. З ст. 46 Основного Закону).

Конституційний Суд України у п. 3.4 Рішення від 18 червня 2007 року № 4- рп/2007 зазначив, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов`язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України підкреслюється, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за ст.

22 Конституції України не допускається (рішення Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року № 8-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004).

Конституційне та законодавче регулювання захисту прав і свобод людини узгоджується із міжнародно-правовими актами, а саме Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), яка була ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, та відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують під час розгляду справ Конвенцію і практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ у п. 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.

Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Водночас положеннями ст. 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

З огляду на проаналізовані норми законодавства й ураховуючи наявність у національному законодавстві правових «прогалин» щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення викладачів у позашкільних закладах освіти, визначених у Конвенції, а також з метою реалізації положень ст. 46 Конституції України щодо недопущення обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави, вважаю, що викладачі позашкільних навчальних закладів, які входять до структури освіти України, мають право отримання пенсії за вислугу років.

Таким чином, викладач музичної школи є педагогічним працівником позашкільного навчального закладу, тобто працівником освіти. Стаж роботи викладачем в дитячій музичній школі має зараховуватись до пільгового стажу осіб у розумінні п. «е» ст. 55 Закону № 1788-ХІІ при розгляді територіальними органами Пенсійного фонду України відповідних заяв про призначення пенсії навіть попри те, що зазначена посада прямо не передбачена затвердженим Переліком № 909.

Велика Палата Верховного Суду України в постанові від 30.01.2019 року у справі № 876/5312/17 (провадження № 11-860апп18) висловила вказану позицію у справі з аналогічними обставинами, що є обов`язковим для застосування судів першої та другої інстанцій.

Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з тим, відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду доказів на підтвердження правомірності свого рішення.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 840,80 грн., отже такі понесені витрати підлягають присудженню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (85400, Донецька область, м. Селидове, Героїв Праці, 6, ) про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області №1872 від 22.08.2019 про відмову у призначенні пільгової пенсії.

Зобов`язати Селидовське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", зарахувавши ОСОБА_1 до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" періоди роботи з 01.01.1992 по 31.07.2012, з 01.09.2012 по 31.08.2018, з 01.10.2018 по 30.06.2019 в "Мистеціькій школі м. Гірник", що є філією "Мистецької школи м. Селидове" Селидівської міської ради.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (85400, Донецька область, м. Селидове, Героїв Праці, 6, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили у строк та порядок визначений ст.255 КАС України.

Рішення суду першої інстанції оскаржується у строк та порядок встановлений ст.ст.292, 295, 297 КАС України.

Повний текст судового рішення складено 24 березня 2020 року.

Суддя І.В. Буряк