Справа № 200/1847/20-а
Суддя: Молочна І.С.
Дата ухвалення: 2020-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2020 р. Справа№200/1847/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Молочної І. С., розглянувши в порядку спрощеного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Великоновосілківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання рішення протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

18 лютого 2020 року ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ), позивач, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовними вимогами до Великоновосілківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місце знаходження: вул. Центральна, буд. 103, смт. Велика Новосілка, Донецька область, 85500, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 42171290) про:

- визнання протиправним та скасування рішення Великоновосілківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 4691 від 19 грудня 2019 року, яким відмовлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у призначенні пенсії за віком згідно частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язання Великоновосілківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 № 4691 від 19 грудня 2019 року та призначити пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши до пільгового стажу період роботи в якості гірничого підземного, прохідника з повним робочим днем на підземних роботах на шахті ім. Калініна ВО «Донецьквугілля» з 27 січня 1986 року по 31 липень 1992 рік за пільговим Списком № 1 з урахуванням заробітної плати з 01 лютого 1986 року по 31 липня 1992 року згідно наданої довідки № 27 від 07 лютого 2020 року, що містить відповідні відомості, та до страхового стажу період роботи у Донецькому інституті холодильної техніки з 15 листопада 1993 року по 15 березня 1996 рік.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, щоза час своєї трудової діяльності тривалий час працював на вугледобувному підприємстві та набув право на призначення пенсії на пільгових умовах згідно з чинним законодавством України.

12 грудня 2019 року звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії на умовах передбачених статтею 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відповідач рішенням № 4691 від 19 грудня 2019 року відмовив позивачу в призначенні пенсії на пільгових умовах, оскільки немає необхідного пільгового стажу роботи та заявник не досяг необхідного пенсійного віку.

Позивач вважає таке рішення протиправним, оскільки останнє порушує його конституційні права.

Просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 21 лютого 2020 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

В установлений судом строк відповідачем через Відділ документообігу та архівної роботи суду надано відзив на адміністративний позов, в якому відповідач заперечив проти задоволення заявлених вимог позивача.

Свою позицію відповідач вмотивовував тим, що при зверненні позивача до управління з заявою про призначення пенсії за віком згідно пунктів 2 або 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» позивачем не надано пільгових довідок і наказів про проведення атестації робочих місць на підприємстві протягом наведених періодів.

Крім того, у трудовій книжці позивача у записах № 10, 11 відсутня інформація щодо наказів, на підставі яких зроблено відповідні записи.

За таких обставин відповідачем відмовлено позивачевів призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки з урахуванням норм чинного законодавства, документів, наданих позивачем, недостатньо для призначення пенсії за віком згідно пунктів 2 або 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідач наголошує, що оскаржуване рішення прийнято в порядку законодавства про пенсійне забезпечення, просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

За правилами пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі- КАС України) справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Згідно з нормами частини 3 статті 263 КАС України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого Кіровським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області 22 травня 2007 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Позивач звернувся до Великоновосілківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою від 12 грудня 2019 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058).

Позивачем при зверненні до пенсійного органу надано такі документи: заява, копія паспорту, реєстраційного номера облікової картки платника податків, трудової книжки, диплому, військового квитка, довідка від 21 липня 2017 року № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, довідка про стаж роботи від 10 грудня 2019 року № 278, заяву від 12 грудня № 23934.

19 грудня 2019 року відповідачем прийнято рішення № 4691 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до частин 2, 3 статті 114 Закону № 1058.

Підставою для прийняття такого рішення суб`єктом владних повноважень зазначено, що, по-перше, період роботи з 27 січня 1986 року по 31 липня 1992 року в якості гірничого підземного, прохідника з повним робочим днем на підземних роботах на шахті ім. Калініна ВО «Донецьквугілля» не зараховано до пільгового стажу роботи, оскільки відсутня довідка, яка б підтверджувала зайнятість протягом повного робочого дня на підземних роботах, та роботах з особливо важкими умовами праці та копії наказів про результати проведення атестації робочих місць на підприємстві.

По-друге, період роботи з 15 листопада 1993 року по 15 березня 1996 року у Донецькому інституті холодильної техніки також не зараховано до страхового стажу, оскільки відсутній наказ про прийняття на роботу та не надана уточнююча довідка.

При цьому, управлінням зазначено, що період роботи з 22 листопада 2011 року по 31 березня 2014 року в якості гірничого підземного на ОП ш. Жовтневий рудник зараховано до стажу за Списком № 1 згідно Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до наданих документів та даних в Індивідуальних відомостях про застраховану особу ОСОБА_1 має 28 років 7 місяців 11 днів страхового стажу, з них 2 роки 7 місяців 10 днів стаж роботи за Списком №1.

За таких обставин відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком:

- згідно частини 2 статті 114 Закону № 1058, оскільки немає необхідного пільгового стажу роботи,

- згідно частини 3 статті 114 Закону № 1058, оскільки заявник не досяг необхідного пенсійного віку.

Також, відповідач зазначив, що право на пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до статті 114 Закону № 1058 за наявним страховим та пільговим стажем позивач набуде після досягнення 58 років, тобто з 08 серпня 2023 року.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням пенсійного органу позивач звернувся до суду з даним позовом.

За результатом розгляду справи судом встановлено, ОСОБА_1 , позивач, зокрема, працював:

- 27 січня 1986 року - прийнято підземним гірноробочим 2 розряду з повним робочим днем у шахті;

- 21 лютого 1986 року - 28 березня 1986 року - навчання у НКК в/о «Донецьквугілля» на курсах підземних гірноробочих;

- 17 грудня 1991 року - переведено прохідником 5 розряду з повним робочим днем у шахті;

- 31 липня 1992 року - звільнено по статті 38 КЗпП України - за власним бажанням.

Зазначене підтверджується записами № 5-8 трудової книжки серії НОМЕР_4 від 15 серпня 1965 року.

- 12 серпня 1992 року - прийнято слюсарем механічних робіт 5 розряду в дослідницькому виробництві (запис № 9 трудової книжки серії НОМЕР_4 від 15 серпня 1965 року);

- 26 лютого 1993 року звільнений по статті 36 пункт 5 КЗпП України у зв`язку з переведенням (запис № 10 трудової книжки серії НОМЕР_4 від 15 серпня 1965 року, що на сторінці 5, 6 трудової книжки),

- 15 листопада 1993 року - здійснено запис про перереєстрацію підприємства (запис № 10 трудової книжки серії НОМЕР_4 від 15 серпня 1965 року, що на сторінці 7, 8 трудової книжки),

- 09 листопада 1994 року - про перереєстрацію підприємства (запис № 11 трудової книжки серії НОМЕР_4 від 15 серпня 1965 року, що на сторінці 7, 8 трудової книжки),

- 15 березня 1996 року - звільнений на підставі статті 36 пункту 5 КЗпП України у зв`язку з переведенням.

Крім того, судом встановлено, що на сторінках 5-6 трудової книжки вчинено запис у верхньому лівому куті, що запис «10» вважати недійсним, що посвідчено підписом посадової особи та печаткою.

Отже, у період з 12 серпня 1992 року по 15 березня 1996 рік позивач працював слюсарем механічних робіт 5 розряду в дослідницькому виробництві у Донецькому інституті холодильної техніки. При цьому, зазначений період охоплює спірний: 15 листопада 1993 року по 15 березня 1996 рік.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до положень статті 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (надалі - Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Відповідно до статті 58 Закону № 1058-IV пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Отже, відповідач має діяти в межах та у спосіб, встановлених законодавчих норм.

Статтею 114 № 1058-IV врегульовано питання призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників.

Відповідно до положень частини 1 статті 1 № 1058-IV встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Згідно з абзацом 1 частини 2 цієї статті страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності № 1058-IV питання пенсійного забезпечення, в тому числі й порядок обчислення стажу для призначення пенсій, регулювалися Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII.

Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. Разом з тим, до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Стаття 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлює, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.Зазначене узгоджується з положеннями статті 48 Кодексу законів про працю України.

За змістом цієї норми вбачається, що необхідність надання уточнюючих довідок підприємств, установ, організацій або їх правонаступників виникає при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Згідно пункту 20 Постанови Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 «Про затвердження порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній» (далі - Постанова № 637) у тих випадках коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, або за вислугу років, встановлених для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств або організацій.

Пункт 4.2 розділу ІV постанови правління Пенсійного фонду України «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповіднодо Закону № 1058» від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1) передбачає, що орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

З аналізу зазначених норм чинного законодавства вбачається, що використання норм Постанови № 637 шляхом надання уточнюючих довідок про підтвердження спеціального стажу (у тому числі й зайнятості позивача протягом повного робочого дня на підземних роботах, що є спірним у цій справі) має місце лише у разі відсутності в трудовій книжці/або відповідних записах до неї відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, або за вислугу років, встановлених для окремих категорій працівників.

Отже, необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах, відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону № 1058, є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку №1, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією.

Щодо спірного періоду з 27 січня 1986 року по 31 липня 1992 року.

За результатом розгляду справи судом встановлено, що відповідно до записів № 5-8 трудової книжки серії НОМЕР_4 від 15 серпня 1965 рокупозивач працював на посаді гірничого підземного, прохідника з повним робочим днем на підземних роботах на шахті ім. Калініна ВО «Донецьквугілля» з 27 січня 1986 року по 31 липня 1992 року.

Суд констатує, що вказані записи у трудовій книжці не містять неточностей, записи зроблені чітко та без виправлень, засвідчені печатками підприємства, відповідальними працівниками та відповідають вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29 липня 1993 року.

ПОРЯДОК застосування Списків N 1 і N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджено наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383 (Далі - Порядок № 383).

В пункті 10 Порядку № 383 встановлено наступне: для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637.

Відмовляючи у зарахуванні вказаного періоду до пільгового стажу роботи, відповідач керувався тим, що відсутня довідка, яка б підтверджувала зайнятість протягом повного робочого дня на підземних роботах, та роботах з особливо важкими умовами праці та копії наказів про результати проведення атестації робочих місць на підприємстві.

Суд відхиляє зазначене покликання як підставу правомірності прийняття оскаржуваного рішення, адже за наявності у позивача основного документа - трудової книжки, що підтверджує стаж роботи та відповідного запису у ньому, відсутні підстави щодо додаткового підтвердження стажу роботи відповідно до постанови КМУ № 637.

Відтак суд наголошує, що розглядаємий період роботи позивача в трудовій книжці зазначено як відпрацьовані "повний робочий день в шахті", відповідно, мають вичерпні та достатні дані для зарахування таких періодів в якості пільгових.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем неправомірно відмовлено позивачеві у зарахуванні стажу його роботи на шахті ім. Калініна ВО «Донецьквугілля» період з 27 січня 1986 року по 31 липня 1992 року, оскільки стаж роботи позивача підтверджено відповідними записами в трудовій книжці, інших підстав для перевірки такого запису судом не виявлено.

Щодо відсутності наказів про проведення атестації робочих місць на підприємстві за період з 27 січня 1986 року по 31 липня 1992 року, суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону № 1058, пенсію за яким просив призначити позивач, на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Отже, закон прямо пов`язує право на пільгову пенсію на вказаних умовах для працівників, що були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1, із наявністю результатами атестації робочих місць.

Разом з тим, пунктом 3 Порядку № 383 встановлено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Таким чином, довідка уточнюючого характеру може бути основним доказом підтвердження пільгового стажу в період роботи на відповідних посадах або за професіями лише в тих випадках, коли відсутня трудова книжка або відсутні відповідні записи у трудовій книжці та в тих випадках, коли такий пільговий стаж виник до 21 серпня 1992 року.

З огляду на те, що спірний період виник до 21 серпня 1992 року, позивачем надано довідку та наказ від 31 липня 1997 року про атестацію робочих місць попідприємству.

Пунктом 4.2. Порядку № 383 встановлено, що результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умов і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної

зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за

віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова

атестація.

Такий же порядок застосовується у разі припинення діяльності підприємства, установи, організації із визначенням правонаступника.

При цьому, пункт 4.3. гарантує, що у разі підтвердження цього права за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.97 впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць, до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному

підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи із шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Суд констатує, що не є спірним питанням віднесення посади позивача за період з 27 січня 1986 року по 31 липня 1992 року до посад, роботи за якими відносяться до пільгового стажу.

Отже, надавши до позовної заяви довідку від 31 липня 1997 року про атестацію робочих місць на підприємстві, позивач підтвердив проведення атестації робочих місць за період з 27 січня 1986 року по 31 липня 1992 року.

За таких обставин позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Адже період роботи з 27 січня 1986 року по 31 липня 1992 року відноситься до пільгового стажу позивача.

Щодо питання зарахування до страхового стажу періоду роботи з 15 листопада 1993 року по 15 березня 1996 року у Донецькому інституті холодильної техніки, суд зазначає наступне.

Порядок ведення трудових книжок встановлений Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58 (далі - Інструкція № 58).

Відповідно до пункту 2.12. Інструкції № 58 після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей.

Пунктом 2.2. Інструкції № 58 передбачено, що заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня

професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію

(кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем "кваліфікований робітник", "молодший спеціаліст", "бакалавр", "спеціаліст" та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційномурівні, на стажування.

До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу,

звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не заносяться.

Пунктом 2.3. вказаної Інструкції встановлено, що записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Відповідно до пункту 2.4 Інструкції №58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

При цьому, у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи

зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу (пункт 2.6. Інструкції № 58).

Пункт 2.15. Інструкції № 58 передбачає, якщо за час роботи працівника назва підприємства змінюється, то про це окремим порядком у графі 3 трудової книжки

робиться запис: "Підприємство таке-то з такого-то числа перейменоване на таке-то", а у графі 4 проставляється підстава перейменування - наказ (розпорядження), його дата і номер.

Аналізуючи викладене в сукупності, суд констатує, що ведення трудових книжок працівників підприємства, усі записи в трудовій книжці вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження). З огляду на те, що записи до трудової книжки вносяться виключно власником або уповноваженим ним органом, наявність неправильно занесених записів до трудової книжки, не може ставитись в провину власнику трудової книжки.

В свою чергу, досліджуючи надані сторонами докази, за результатом розгляду справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість оскаржуваного рішення в частині неврахування до страхового стажу періоду роботи позивача з 15 листопада 1993 року по 15 березня 1996 року. Вказаного висновку суд дійшов з огляду на те, що записи 9-12 трудової книжки відповідача вчинено з дотриманням Інструкції № 58.

Суд відхиляє як необґрунтоване твердження відповідача про неврахування розглядаємого періоду до страхового стажу з підстав відсутності наказу про прийняття на роботу або уточнюючої довідки. Адже запис про прийняття на роботу вчинено 12 серпня 1992 року, в подальшому містяться записи про перереєстрацію підприємства та 15 березня 1996 року - про звільнення. При цьому, 1993 рік не містить записів про звільнення, відтак не потребує наступного запису про прийняття на роботу. Викладена позиція суду обумовлена наявність запису, вчиненого в порядку пункт 2.6. Інструкції № 58, про недійсність запису за номером «10» від 26 лютого 1993 року на сторінках 5-6 трудової книжки.

Отже, у відповідача відсутні підстави для незарахування періоду роботи з 15 листопада 1993 року по 15 березня 1996 року до страхового стажу позивача.

За таких обставин позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача та призначити останньому пенсію за віком на пільгових умовах.

Оскільки факт перебування позивача на роботах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах підтверджується насамперед відповідними записами у його трудовій книжці, суд констатує, що оскаржуване рішення Великоновосілківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 19 грудня 2019 року про відмову в призначенні пільгової пенсії ОСОБА_1 прийнято без дотримання положень статті 2 КАС України та статті 46 Конституції України, отже є протиправним та підлягає скасуванню.

При цьому, вимога щодо зобов`язання призначити пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням заробітної плати з 01 лютого 1986 року по 31 липня 1992 року згідно наданої довідки № 27 від 07 лютого 2020 року, що містить відповідні відомості, не підлягає задоволенню, оскільки як встановлено судом вище саме органи пенсійного фонду визначають правильність та повноту наданих документів для призначення (перерахунку) пенсії, призначає пенсію та готує документи для її виплати. При цьому, суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання таких функцій.

Згідно з частиною 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до пункту 7 частини 2 статті 245 КАС України в разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Оскільки суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача, в той час як спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, суд вважає за доцільне визнати протиправним та скасувати рішення Великоновосілківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 19 грудня 2019 року про відмову в призначенні пільгової пенсії та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до квитанції № 0.0..1 від 13 лютого 2020 року позивачем сплачено судовий збір в сумі 840,80 гривень.

Згідно частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, зважаючи на те, що позивачем сплачено суму судового збору та позовні вимоги задоволено в повному обсязі, суд приходить до висновку про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача суму судового збору на користь позивача.

Керуючись статтями 2, 6, 8-9, 19-20, 22, 25-26, 72-78, 90, 139, 241-246, 255, 262, 263, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) до Великоновосілківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місце знаходження: вул. Центральна, буд. 103, смт. Велика Новосілка, Донецька область, 85500, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 42171290) про визнання рішення протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Великоновосілківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 4691 від 19 грудня 2019 року, яким відмовлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у призначенні пенсії за віком згідно частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Великоновосілківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , № 4691 від 19 грудня 2019 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Великоновосілківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місце знаходження: вул. Центральна, буд. 103, смт. Велика Новосілка, Донецька область, 85500, ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 25 березня 2020 року.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі застосування судом частини 3 статті 243 КАС України зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.С. Молочна