Справа № 520/8981/19
Суддя: Гуцал М.І.
Дата ухвалення: 2020-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2020 р. м. Харків Справа № 520/8981/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Гуцала М.І.,

Суддів: Бенедик А.П. , Донець Л.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту реєстрації та цифрового розвитку Харківської міської ради Шеховцової Маргарити Євгенівни на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2019, головуючий суддя І інстанції: Панченко О.В. (повний текст складено 23.12.19) по справі № 520/8981/19

за позовом ОСОБА_1

до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту реєстрації та цифрового розвитку Харківської міської ради Шеховцової Маргарити Євгенівни

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту реєстрації та цифрового розвитку Харківської міської ради Шеховцової Маргарити Євгенівни (далі - Державний рестратор), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в державній реєстрації від 04.03.2019 №45793695, прийняте державним реєстратором відділу державних реєстраторів Управління державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Департаменту реєстрації та цифрового розвитку Харківської міської ради Шеховцовою Маргаритою Євгенівною;

- зобов`язати Державного реєстратора відділу державних реєстраторів Управління державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Департаменту реєстрації та цифрового розвитку Харківської міської ради Шеховцову Маргариту Євгенівну повторно розглянути заяву ОСОБА_1 стосовно поновлення права власності за судовим рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова №2-1184/06 від 27.02.2006, відповідно до вимог чинного законодавства України;

- стягнути з Державного реєстратора відділу державних реєстраторів Управління державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Департаменту реєстрації та цифрового розвитку Харківської міської ради Шеховцової Маргарити Євгенівни судовий збір у розмірі 768,4 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2019 задоволено позов ОСОБА_1 .

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції та посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване позивачем рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень прийняте державним реєстратором у повній відповідності до вимог чинного законодавства з питань державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відмічає, що були наявні підстави для зупинення розгляду заяви позивача, які не були усунуті позивачем.

Згідно положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвали Другого апеляційного адміністративного суду від 20.02.2020 про призначення справи до розгляду, справа була розглянута колегією суддів в порядку письмового провадження. З врахуванням вимог ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення є дата складання його повного тексту. Повний текст постанови суд апеляційної інстанції складає з дотриманням строків, визначених ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що заочним рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 27.02.2006 по справі №2-1184/06, яке набрало законної сили, задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 . Відмінено рішення №99/5 від 04.06.1996 виконавчого комітету Дзержинської районної ради в частині анулювання реєстрації та правовстановлюючих документів на 44/100 частини будинку АДРЕСА_1 . Поновлено реєстрацію права власності на 44/100 частини будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 . Зобов`язано КП Міське БТІ м.Харкова поновити реєстрацію права власності та правовстановлюючі документи на 44/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 .

15.11.2018 ОСОБА_1 звернувся до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту реєстрації та цифрового розвитку Харківської міської ради Шеховцової Маргарити Євгенівни із заявою щодо поновлення реєстрації права власності у відповідності з судовим рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова №2-1184/06 від 27.02.2006 на приватний житловий будинок літ."А-1", що розташований АДРЕСА_1

19.02.2019 відповідач прийняв рішення №45602800 про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у зв`язку із тим, що відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно не містять інформації стосовно реєстрації права власності на житловий будинок літ."А-1", що АДРЕСА_1 . У зв`язку з цим було направлено запит до КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" Харківської міської ради.

Також у даному рішенні про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19.02.2019 №45602800 Державний реєстратор зазначив, що:

- в Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутня інформація про прийняття заочного рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 27.02.2006 по справі №2-1184/06, що є підставою для направлення відповідного запиту до суду для отримання копії рішення суду;

- під час розгляду заяви Державним реєстратором отримано інформацію з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, відповідно до якої зареєстровані обтяження на об`єкт реєстрації прав за реєстраційними номерами 6454725, 6454799, 6454827, 6454859;

- виявлено розбіжності в назві вулиці в судовому рішенні і відсутністю в словниках Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стосовно вказаної назви вулиці "Залесська".

04.03.2019 відповідачем прийнято рішення №45793695 про відмову ОСОБА_1 в державній реєстрації права власності на приватний житловий будинок літ."А-1", що АДРЕСА_1 , в якому вказано:

- у поданих заявником документах відсутнє рішення органу місцевого самоврядування щодо відміни рішення №99/5 від 04.06.1996 виконавчого комітету Дзержинської районної ради, відповідно до рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 27.02.2006 по справі №2-1184/06;

- словники Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не містять інформацію стосовно назви вулиці "Залесська". Згідно Реєстру назв урбанонімів в м.Харкові та словниках Державного реєстру речових прав на нерухоме майно існує назва вулиці "Заліська";

- під час розгляду заяви отримано інформацію з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, відповідно до якої зареєстровані обтяження на об`єкт реєстрації прав за реєстраційними номерами 6454725, 6454799, 6454827, 6454859;

- в Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутня інформація про прийняття заочного рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 27.02.2006 по справі №2-1184/06.

14.03.2019 ОСОБА_1 одночасно отримано рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19.02.2019 №45602800 та рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень від 04.03.2019 №45793695.

Вважаючи незаконним рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно про відмову у державній реєстрації прав, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що при прийнятті оскаржуваного рішення державним реєстратором прав на нерухоме майно не досліджено в повному обсязі підстави та обставини, з яким Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначає підстави для державної реєстрації права власності та інших речових прав.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Згідно із частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Виникнення спірних правовідносин обумовлено прийняттям Державним реєстратором протиправного, на думку позивача, рішення від 04.03.2019 №45793695 про відмову в державній реєстрації права власності на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 182 Цивільного кодексу України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень».

Згідно з п.1 ч.1 ст.2 Закону України №1952-IV від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон №1952-IV) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Положеннями ч.3 ст.10 Закону №1952-IV (в редакції, чинній на час звернення позивача із заявою до Державного реєстратора) передбачено права та обов`язки Державного реєстратора під час здійснення реєстраційних дій, в тому числі державний реєстратор:

1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації;

2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення;

3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. Органи державної влади, підприємства, установи та організації зобов`язані безоплатно протягом трьох робочих днів з моменту отримання запиту надати державному реєстратору запитувану інформацію в паперовій та (за можливості) в електронній формі.

Державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав (частина перша статті 11 Закону № 1952-IV).

У силу приписів статті 37 Закону № 1952-IV рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Якщо суб`єкт владних повноважень порушує права чи законні інтереси, зокрема, фізичної особи, що спричиняє спір саме у сфері публічно-правових відносин, така фізична особа вправі звернутися до суду адміністративної юрисдикції й очікувати судового захисту від цього суду, позаяк саме цей суд є тим судом, юрисдикція якого поширюється на справи в публічно-правових спорах фізичної особи із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішення, дій чи бездіяльності.

Аналогічні правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 лютого 2020 року по справі № 243/4405/17.

Відповідно до ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вбачається із матеріалів справи, у даних правовідносинах не вбачається ознак спору про цивільне право. Судами не встановлена наявність у інших осіб майнового інтересу щодо об`єкта, право на яке просив зареєструвати позивач.

При цьому спір щодо правомірності анулювання рішенням виконавчого комітету Дзержинської районної ради №99/5 від 04.06.1996 реєстрації та правовстановлюючих документів на відповідне майно, у державній реєстрації якого за позивачем відмовлено оскаржуваним рішенням Державного реєстратора, вирішено судом в межах справи №2-1184/06.

Отже, у справі, яка переглядається, правовідносини виникли між позивачем та державним реєстратором з приводу дотримання порядку проведення суб`єктом владних повноважень державної реєстрації відповідних прав.

Аналогічні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 21 грудня 2019 року по справі №815/51/16.

Щодо суті спірних правовідносин, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.18 Закону №1952-IV (в редакції, чинній на час звернення позивача із заявою до Державного реєстратора) державна реєстрація прав проводиться в такому порядку:

1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв;

2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав;

3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв;

4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень;

5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав);

6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав;

7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником;

8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Державні реєстратори зобов`язані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав.

Відповідно до ч.ч.1-3, 5 ст.23 Закону №1952-IV (в редакції, чинній на чсас виникнення спірних правовідносин) розгляд заяви про державну реєстрацію прав може бути зупинено державним реєстратором виключно у таких випадках:

1) подання документів для державної реєстрації прав не в повному обсязі, передбаченому законодавством;

2) неподання заявником чи неотримання державним реєстратором у порядку, визначеному у пункті 3 частини третьої статті 10 цього Закону, інформації про зареєстровані до 1 січня 2013 року речові права на відповідне нерухоме майно, якщо наявність такої інформації є необхідною для державної реєстрації прав.

Державний реєстратор у строк, встановлений для державної реєстрації прав, приймає рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та невідкладно повідомляє про це заявника.

Якщо заявник протягом 30 робочих днів з моменту отримання рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав виконав вимоги державного реєстратора, зазначені у відповідному рішенні, розгляд заяви відновлюється на підставі рішення державного реєстратора про відновлення розгляду заяви.

Перебіг строку державної реєстрації прав продовжується з моменту усунення обставин, що стали підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду, з урахуванням часу, що минув до його зупинення.

У разі невиконання заявником зазначених у рішенні вимог у строк, встановлений у частині третій цієї статті, державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.

Згідно із ч.ч.1, 4, 5 Закону №1952-IV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; 7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; 9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; 11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав; 12) заявник звернувся із заявою про державну реєстрацію права власності щодо майна, що відповідно до поданих для такої реєстрації документів відчужено особою, яка на момент проведення такої реєстрації внесена до Єдиного реєстру боржників, зокрема за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці.

Відмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у пункті 6 частини першої цієї статті, не застосовується у разі: 1) державної реєстрації речових прав на нерухоме майно на підставі рішення суду щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 2) державної реєстрації права власності на нерухоме майно з відкриттям розділу в Державному реєстрі прав та перенесенням щодо такого права власності обтяження, державну реєстрацію якого проведено у спеціальному розділі Державного реєстру прав, чи в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, що є невід`ємною архівною складовою частиною Державного реєстру прав; 3) державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що набувається у результаті його примусової реалізації відповідно до закону; 4) державної реєстрації інших обтяжень речових прав на нерухоме майно; 5) державної реєстрації речових прав на нерухоме майно за наявності згоди іпотекодержателя або контролюючого органу на відчуження або передачу на іншому речовому праві такого майна - у разі якщо обтяженням є заборона відчуження нерухомого майна, що виникла на підставі договору, або податкова застава; 6) державної реєстрації права власності на нерухоме майно на підставі свідоцтва про право на спадщину.

Відмова в державній реєстрації прав з підстав, не передбачених частиною першою цієї статті, заборонена.

Колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_1 вказується про отримання 14.03.2019 рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19.02.2019 №45602800 одночасно із рішенням про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень від 04.03.2019 №45793695.

При цьому, відповідачем вказаний факт не заперечується.

Таким чином, Державним реєстратором під час розгляду заяви ОСОБА_1 про державну реєстрацію прав не було дотримано вимог щодо надання позивачу часу для усунення недоліків, які були причиною зупинення розгляду даної заяви, що позбавило позивача можливості своєчасно вчинити відповідні дії.

Крім того, у рішенні про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19.02.2019 №45602800 Державним реєстратором вказано декілька підстав для зупинення розгляду заяви позивача. Однак, прийнято рішення про направлення запиту лише до КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" Харківської міської ради.

Разом з тим, відповідно до вимог п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення державної реєстрації прав на нерухоме майно та захисту прав власності", державний реєстратор прав на нерухоме майно з метою встановлення набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на підставі поданого рішення суду обов`язково використовує відомості Єдиного державного реєстру судових рішень за допомогою офіційного веб-порталу судової влади України щодо наявності такого рішення у відповідному реєстрі в електронній формі, відповідно його за документарною інформацією та реквізитами. У разі відсутності рішення суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень державний реєстратор прав на нерухоме майно запитує копію такого рішення суду, засвідчену в установленому порядку, від відповідного суду. Направлення запиту до суду про отримання копії рішення суду є підставою для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Отже, відповідачем не вчинено обов`язкових дій, визначених чинним законодавством, а саме: після виявлення відсутності заочного рішення суду Дзержинського районного суду м. Харкова №2-1184/06 від 27.02.2006 в Єдиному державному реєстрі судових рішень відповідачем не направлено відповідного запиту до суду для отримання копії судового рішення, засвідченої в установленому порядку.

Колегія суддів звертає увагу, що недотримання Державним реєстратором порядку проведення державної реєстрації прав, в тому числі в частині невиконання обов`язків щодо направлення відповідних запитів до уповноважених органів/суду та своєчасного направлення заявнику рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, позбавляє можливості зацікавленої особи здійснити державну реєстрацію своїх прав.

Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 11 липня 2019 року по справі №826/26544/15.

Щодо доводів Державного реєстратора про можливість позивача повторно звернутися до Державного реєстратора із відповідною заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, колегія суддів відмічає наступне.

Повторне звернення позивача із такою заявою зумовлює необхідність заявника повторно сплачувати відповідний розмір адміністративного збору за проведення державної реєстрації. За умови необгрунтованої відмови Державним реєстратором у проведенні державної реєстрації прав та їх обтяжень, зазначене повторне звернення спричиняє необгрунтоване покладення на заявника додаткових витрат.

На підставі вищезазначеного, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, яких доводи апеляційної скарги не спростовують.

Також, відхиляючи доводи апеляційної скарги, судом апеляційної інстанції враховується п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, згідно якого обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що зумовлює, згідно приписів ст.316 КАС України, залишення вимог апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Зважаючи на результати розгляду апеляційного перегляду оскарженого судового рішення та вимоги ст. 139 КАС України, у справі відсутні підстави для здійснення нового розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту реєстрації та цифрового розвитку Харківської міської ради Шеховцової Маргарити Євгенівни - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2019 по справі № 520/8981/19 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)М.І. Гуцал
Судді(підпис) (підпис) А.П. Бенедик Л.О. Донець
Повний текст постанови складено 23.03.2020.