Справа № 360/734/20
Суддя: Н.М. Басова
Дата ухвалення: 2020-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
Іменем України

23 березня 2020 рокуСєвєродонецькСправа № 360/734/20

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Басова Н.М., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Міністерства оборони України (далі відповідач), в якому позивач просив суд:

-визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України про відмову ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду II групи внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 27.09.2019 № 124;

-зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у разі настання інвалідності II групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та статей 16, 16-3 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2015 року з урахуванням раніше виплачених сум (а.с.1-4).

В обґрунтування позовних вимог зазначив наступне.

Наказом начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних сил України (по особовому складу) від 21.09.2015 року № 575 підполковник ОСОБА_1 , начальник відділу фінансового забезпечення Луганського обласного військового комісаріату оперативного командування «Схід» Сухопутних військ Збройних сил України, звільнений з військової служби у запас за пунктом «б» (за станом здоров`я), що підтверджується копією витягу із наказу від 21.09.2015 року № 575 та копією витягу з послужного списку особової справи № 14353 підполковника запасу ОСОБА_1

30.04.2015 під час первинного огляду органами МСЕК позивачу встановлено II групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, що підтверджується копією довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА № 157343 від 30.04.2015.

21.08.2019 під час повторного огляду позивачу встановлена II група інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, на строк до 01 вересня 2020 року, що підтверджується копією довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ № 142379 від 21.08.2019.

У зв`язку з встановленням позивачу II групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, Позивач звернувся до Міністерства оборони України з заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги.

Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 27.09.2019 № 124, розглянувши подані документи, комісія дійшла висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки зміна групи інвалідності у заявника відбулася понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності. Зазначено, що допомога у зв`язку з встановленням II групи інвалідності виплачена в сумі 109 620 грн.

Позивач вважає такі дії відповідача протиправними та такими, що не відповідають діючому законодавству України, а тому звернувся до суду за захистом свої прав.

Відповідач позов не визнав, до відділу діловодства та обліку звернення громадян 19.03.2020 за вхідним реєстраційним номером 10786/2020 надав відзив на позовну заяву від 13.03.2020 №257 (а.с.46-48), в якому заперечував проти задоволення позову.

В обґрунтування зазначив, що відповідно до матеріалів справи, позивач під час проходження з 01.08.1990 по 09.11.2015 військової служби у Збройних Силах на посадах офіцерського складу безпосередньо брав участь в антитерористичній операції у період з 15.04.2014 по 09.11.2015. Звільнений з військової служби у запас за станом здоров`я 09.11.2015.

З 30.04.2015 під час первинного огляду органами МСЕК позивачу встановлено II група інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААА № 157343 від 30.04.2015.

При цьому, у зв`язку із зазначеним встановленням II групи інвалідності позивачу була виплачена одноразова грошова допомога у сумі 109620 грн. У подальшому, з 12.08.2019 під час повторного огляду органами МСЕК позивачу була підтверджена II група інвалідності, але внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААБ № 142379 від 21.08.2019.

Рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленим Протоколом засідання комісії від 27 вересня 2019 року № 124 (пункт 48), позивачу відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги на підставі норм абзацу другого пункту 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та абзацу другого пункту 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, оскільки, зміна причини інвалідності позивача відбулась понад дворічний термін після первинного встановлення позивачу інвалідності.

Відповідач також зазначив, що відповідно до абзацу 3 п. З Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії. Отже, до спірних відносин повинно застосовуватись законодавство, що діяло станом на 12.08.2019 року. На час первинного встановлення інвалідності позивачеві (з 29.04.2015) правова норма, яка обмежує право на перегляд розміру одноразової грошової допомоги дворічним строком, вже діяла. Отже, з дня первинного встановлення інвалідності (29.04.2015) внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, до дня встановлення інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини (27.11.2017), тобто, до дня зміни причини інвалідності минуло понад два роки, а звідти, позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі. Відповідно до п. 4 ст. 16-3 Закону № 2011-XII дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності. При цьому причина інвалідності (ступеня втрати працездатності) для обчислення строку самостійного правового значення не має.

Як вважає відповідач, у даному випадку позивач дійшов до хибних висновків про наявність у нього права на призначення і виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із зміною причини встановленої йому інвалідності після збігу дворічного строку з дня первинного встановлення йому інвалідності та про протиправність рішення Комісії Міністерства оборони України.

На підставі викладеного, відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою суду від 21.02.2020 прийнято позовну заяву до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (а.с.20-21).

Ухвалою суду від 23.03.2020 у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін відмовлено (а.с.64-65).

Ухвалою суду від 23.03.2020 у задоволенні клопотання представника відповідача про залучення до участі у справі третьої особи відмовлено (а.с.66).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 (а.с.5-6,7).

Відповідно до інформації зазначеної у довідці від 14.12.2017 №919-30478 позивач є внутрішньо переміщеною особою, фактичним місцем проживання є АДРЕСА_2 .

З довідці МСЕК Серії 12 ААА №157343 позивачу встановлено ІІ групу інвалідності з 30.04.2015, у зв`язку з захворюванням, яке пов`язано з проходженням військової служби (а.с.12).

Довідкою МСЕК Серії 12 ААБ №142379 позивачу повторно встановлено ІІ групу інвалідності з 12.08.2019, у зв`язку з захворюванням, яке пов`язано з проходженням військової служби (а.с.13).

Також, відповідно до інформації зазначеної у посвідченні серії НОМЕР_2 від 27.08.2019 має ІІ групу інвалідності (а.с.9).

Наказом начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України від 21.09.2015 №575 відповідно до ч.6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з урахуванням вимог ч.8 цієї статті, підполковника ОСОБА_1 начальника відділу фінансового забезпечення Луганського обласного військового комісаріату оперативного командування «Схід» Сухопутних військ Збройних Сил України звільнено з військової служби у запас за пунктом «б» (станом здоров`я) (а.с.10).

Відповідно до витягу з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Північного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців №58 від 04.02.2019 встановлено, що захворювання ОСОБА_1 пов`язано із захистом Батьківщини (а.с.14).

12.09.2019 позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просив виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням інвалідності ІІ групи повторно по захворюванню пов`язаного із захистом Батьківщини (а.с.54).

Згідно витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 27.09.2019 №124 відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки відповідно до абзацу другого п.4 с.16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п.8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 2512.2013 №975, у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися не здійснюються. Зміна групи інвалідності у заявника відбулась понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності (а.с.59).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного.

У силу вимог частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 5 статті 17 Конституції України, передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Предметом спору у цій справі є вимога позивача призначити та виплатити одноразову грошову допомогу у разі настання інвалідності II групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, як інваліду ІІ групи, встановлену йому при повторному огляді з 12 серпня 2019 року.

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст), визначено Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 (далі Порядок № 975).

Відповідно до абзацу третього пункту 3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці МСЕК.

Отже, до спірних відносин застосовується законодавство, що діяло на 12.08.2019.

Згідно з пунктом 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 2011- XII), який набрав чинності з 01.01.2014, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Положення пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ застосовується до правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 01.01.2014.

В подальшому, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII, який набрав законної сили з 01.01.2017, пункт 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII доповнено абзацом другим такого змісту: «У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється».

Обидві ці норми пункту 4 статті 16-3 Закону (абзаци 1 і 2) передбачають обмеження строку, протягом якого зміна групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги, дворічним строком.

Дворічний строк обчислюється з часу первинного встановлення інвалідності.

Правовідносини щодо первинного встановлення інвалідності виникли після набрання чинності зазначеним Законом, тому пункт 4 статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ повинен застосовуватись до позивача.

Слід звернути увагу, що на час первинного встановлення інвалідності позивачеві, а саме з 30.04.2015 правова норма, яка обмежує право на перегляд розміру одноразової грошової допомоги дворічним строком, вже діяла.

Отже, з дня первинного встановлення інвалідності (30.04.2015) внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, до дня встановлення інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини (12.08.2019), тобто, до дня зміни причини інвалідності минуло понад два роки. А звідти, позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.

Відповідно до п. 4 ст.16-3 Закону № 2011-XII дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності. При цьому причина інвалідності (ступеня втрати працездатності) для обчислення строку самостійного правового значення не має.

Саме вказані норми стали підставою для відмови позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги.

Аналогічну правову позицію виклав Верховний Суд у постанові від 21 серпня 2019 року у справі №806/2187/18.

Таким чином, оскільки дворічний строк позивачем з часу первинного встановлення інвалідності до повторного огляду, передбачений п. 4 ст. 16-3 Закону №2011-XII, не було додержано, тому суд дійшов висновку, що спірне рішення про відмову у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги, прийняте у відповідності до вимог Закону №2011-XII.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень довів, що приймаючи оскаржуване рішення, він діяв відповідно до норм чинного законодавства та за наявності визначених законодавством підстав, а відтак позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Посилання позивача на правову позицію Верховного Суду у постанові від 20.03.2018 у справі №295/3091/17 суд вважає неприйнятним, оскільки при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд застосовує останню правову позицію Верховного Суду, яка була викладена ним у постановах від 21.08.2019 у справі №806/2187/18, від 20.02.2020 №806/714/18, від 12.03.2020 №280/148/19.

Оскільки підстав для відступу від вказаної правової позиції Верховний Суд наразі не вбачає, тому суд першої інстанції при розгляді даної справи по суті застосує саме її.

Суд враховує також положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Розподіл судових витрат по справі не здійснюється, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 9, 77, 90, 139, 241-246, 255, 262, 263, 295, п.15.5 Розділу VІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.М. Басова