Справа № 520/1866/2020
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2020-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

19 березня 2020 р. № 520/1866/2020

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Мельников Р.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Харків) про визнання протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 11.12.2018 за № 50625228;

- визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 23.08.2019 за №59894680.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що постанова приватного про стягнення виконавчого збору від 11.12.2018 за № 50625228 та постанову про відкриття виконавчого провадження від 23.08.2019 за №59894680 є протиправними та такими, що підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 10.03.2020 року відкрито спрощене провадження у справі за вищевказаним позовом та призначено справу до судового розгляду.

Позивач або представник позивача в судове засідання не прибули, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином. Матеріали справи містять лист позивача, в якому остання просить суд розглянути справу без її участі.

Відповідач в судове засідання не прибув, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Представником відповідача через канцелярію суду подано лист, в якому просить суд розгляд справи здійснити без участі представника відповідача.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до положень частини 4 статті 229 КАС України.

Частиною 9 статті 205 КАС України передбачено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для розгляду справи в порядку письмового провадження.

Суд зазначає, що позивачем разом із позовною заявою до суду подано клопотання про поновлення пропущеного строку на оскарження постанови пр. стягнення виконавчого збору та постанови про відкриття виконавчого провадження, відповідно до якого просила суд визнати поважними причини пропуску строку на подання позовної заяви та поновити процесуальний строк на подання позовної заяви про оскарження постанови державного виконавця від 11.12.2018 за № 50625228 та постанови про відкриття виконавчого провадження від 23.08.2019 за № 59894680.

В обґрунтування поданого до суду клопотання вказано, що про винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 11.12.2018 року позивач не знав та не міг знати, оскільки постанов державного виконавця не отримувала. Також позивачем вказано, що згідно даних, зазначених у заяві та постановах державних виконавців, адреса ОСОБА_1. не змінювалась та залишається: АДРЕСА_2. Водночас, вказано, що про винесення спірних у даній справі постанов позивачу стало відомо лише 06.02.2020 року, після чого остання невідкладно звернулась до суду.

Суд зазначає, що відповідно до положень п.1 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Як передбачено положеннями ст.287 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Позовну заяву може бути подано до суду: 1) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів; 2) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Водночас, суд зазначає, що відповідно до приписів ч.5 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Надаючи оцінку заявленому клопотанню, суд зазначає, що матеріали виконавчого провадження №50625228 містять копію супровідного листа від 11.12.2018 року, відповідно до якого учасникам виконавчого провадження було направлено постанову від 11.12.2018 року про стягнення виконавчого збору, проте не містять доказів її отримання позивачем, яка є боржником у такому виконавчому провадженні.

При цьому, відповідачем не надано до суду доказів вручення спірних у даній справі постанов позивачу у встановленому законодавством порядку.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість клопотання позивача та наявність підстав для визнання поважними причин пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом.

Отже, суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, встановив наступне.

Постановою державного виконавця Мазуріної О.М. відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області від 01.04.2016 року відкрито виконавче провадження №50625228 з примусового виконання виконавчого листа №635/8389/14-ц, виданого 24.12.2015 року Харківським районним судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" в особі Харківської обласної дирекції "Райффайзен Банк Аваль" заборгованість за кредитними договорами, яка складає 113565,28 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 01.07.2014 становить 1342724,28 грн. При цьому, у п.2 зазначеної постанови надано боржнику строк до 10.04.2016 року для самостійного виконання. Водночас, у п. 3 постанови вказано, що при невиконанні рішення в наданий для добровільного виконання строк виконати його в примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов`язаних із провадженням виконавчих дій.

Боржником у виконавчому провадженні № 50625228 визначено ОСОБА_1 .

З наявної в матеріалах справи копії виконавчого провадження №50625228 вбачається, що 11.12.2018 року державним виконавцем Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області у зв`язку з надходженням на адресу заяви стягувача в особі ПАТ "Райффайзен банк Аваль" про повернення виконавчого документу, керуючись п.1 ч.1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. При цьому, у п. 2 постанови вказано виконавчий збір виділити в окреме провадження.

Також, 11.12.2018 року державним виконавцем Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області прийнято постанову про стягнення виконавчого збору, в якій із посиланням на положення ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" стягнуто з боржника ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 134272,45 грн.

Матеріали справи також свідчать, що 23.08.2019 року старшим державним виконавцем Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області розглянуто постанову про примусове виконання постанови №50625228, виданої 11.12.2018 року Міськрайонним відділом державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області, за результатами чого винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. №59894680.

Вважаючи зазначені постанови відповідача протиправними, позивач звернулась до суду з даним позовом задля захисту своїх порушених прав.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV) виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Положеннями ст. 2 Закону № 606-XIV передбачено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

Відповідно до приписів ст.17 Закону № 606-XIV примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів, що видаються судами.

Згідно із ч.1 ст.19 Закону № 606-XIV державний виконавець відкриває виконавче провадження, зокрема, на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Згідно із частиною другою статті 25 Закону № 606-XIV державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону № 606-XIV у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною першою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

При цьому, суд зазначає, що з 05 жовтня 2016 року умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII).

Відповідно до ч.7 розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1404-VIII після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Згідно із положеннями ст. 27 Закону №1404-VІІІ, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачає, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

Виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

У разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

Крім того, у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Положеннями ст. 40 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

З аналізу вищевикладеного слід дійти висновку, що стягнення виконавчого збору відбувається безпосередньо в процесі примусового виконання рішення.

При цьому, виконавчий збір за своєю правовою природою не є санкцією, що застосовується за невиконання рішення суду, а є платою за вчинення дій, пов`язаних з примусовим виконанням виконавчого документу, що здійснюються органами державної виконавчої служби, тобто є державним збором (платою) за таку процедуру.

В той же час, стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання, а початком примусового виконання у розумінні Закону № 1404-VІІІ є винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

При цьому, суд зазначає, що умовою для винесення постанови про стягнення виконавчого збору є повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених, зокрема, пунктом 1 частини першої статті 37 Закону №1404-VІІІ, якщо виконавчий збір не стягнуто.

З огляду на вищевикладене суд зазначає, що повернення виконавчого листа стягувачу на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону, є підставою для винесення постанови про стягнення виконавчого збору.

Під час судового розгляду справи встановлено, що зміст постанови про відкриття виконавчого провадження №50625228 свідчить про обставини того, що остання у п. 3 містить зазначення про те, що при невиконанні рішення в наданий для добровільного виконання строк виконати його в примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов`язаних із провадженням виконавчих дій.

Водночас, судом встановлено, що 11.12.2018 року державним виконавцем Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області у зв`язку з надходженням заяви стягувача в особі ПАТ "Райфайзен банк Аваль" про повернення виконавчого документу, керуючись п.1 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження", винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу та постанову про стягнення виконавчого збору.

З врахуванням норм права наведених судом, слід дійти висновку, що оскільки виконавчий документ було повернуто стягувачу відповідно до пункту 1 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження", то відповідачем правомірно винесено постанову про стягнення виконавчого збору від 11.12.2018 року №50625228.

Стосовно посилань позивача на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 18.04.2018 року по справі №761/11524/15-ц, суд зазначає, що відносини, досліджені Верховним Судом, відрізняються від відносин у даній справі, а відтак, висновки Верховного Суду не підлягають застосуванню під час розгляду справи №520/1866/2020.

Також суд зазначає, що доводи позивача стосовно того, що виконавчий збір стягується лише за фактичного стягнення державним виконавцем коштів чи вчиненням ним дій, які призвели до стягненню з боржника сум заборгованості не можуть бути враховані судом, оскільки відповідно до ст. 27 Закону № 1404-VІІІ виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Водночас, суд наголошує, що матеріали виконавчого провадження №50625228 свідчать, що державним виконавцем вчинялись дії щодо стягнення сум заборгованості відповідно до виконавчого документу № 635/8389/14-ц від 24.12.2015 року, про що свідчать постанови про розшук майна боржника, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, про арешт коштів боржника.

Крім того, суд зазначає, що ч.2 ст.27 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII щодо стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом була чинною до 28 серпня 2018 року.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 11.12.2018 за № 50625228 є такими, що не підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог позивача про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 23.08.2019 за №59894680 суд зазначає наступне.

Під час розгляду справи встановлено, що фактично постанова про відкриття виконавчого провадження від 23.08.2019 року за №59894680 була винесена державним виконавцем стосовно виконання постанови про стягнення виконавчого збору від 11.12.2018 року за № 50625228.

Обґрунтовуючи позовні вимоги в цій частині, позивач послалась на обставини пропущення відповідачем строку пред`явлення до виконання зазначеної постанови.

Суд зазначає, що зі змісту наявної в матеріалах справи копії постанови про стягнення виконавчого збору від 11.12.2018 року за № 50625228 вбачається, що у п. 4 визначено, що строк пред`явлення до виконання становить три місяці.

При цьому, відповідно до положень ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження" Виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі:

1) пред`явлення виконавчого документа до виконання;

2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

З врахуванням вищевикладеного суд зазначає, що у даному випадку відповідачем не надано до суду доказів того, що строк пред`явлення постанови про стягнення виконавчого збору від 11.12.2018 року за № 50625228 до виконання переривався, а отже наявні підстави вважати, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 23.08.2019 року №59894680 винесена відповідачем протиправно, оскільки строк пред`явлення постанови про стягнення виконавчого збору від 11.12.2018 року за № 50625228станом на момент відкриття виконавчого провадження, що відбулось 23.08.2019 року пропущено.

Відтак, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача в цій частині.

Суд зазначає, що відповідно до положень ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку, що відповідачем не надано достатніх доказів, які б свідчили про правомірність видання оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження від 23.08.2019 №59894680.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином суд приходить до висновку про відсутність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243-246, 250, 255, 287, 295, 297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Харків) (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 3 під., 4 пов., м. Харків, 61022) про визнання протиправними та скасування постанов - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 23.08.2019 за №59894680.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РОНКПП НОМЕР_1 ) сплачену суму судового збору у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Харків) (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 3 під., 4 пов., м. Харків, 61022, код ЄДРПОУ - 41430395).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст рішення в порядку письмового провадження виготовлено 20 березня 2020 року.

Суддя Мельников Р.В.