Справа № 826/10110/18
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2020-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2020 року м. Київ № 826/10110/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Бояринцевої М.А., розглянувши у порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія магнат"
до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія магнат» (далі - позивач та/або ТОВ «Фінансова компанія магнат») з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач та/або контролюючий орган/ГУ ДФС у м. Києві) та просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «С» від 07.03.2018 року №, прийняте Головним управління Державної фіскальної служби у місті Києві та присудити на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідач безпідставно прийняв оскаржуване рішення посилаючись на порушення позивачем статті 4 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 року №265/95-ВР, оскільки ТОВ «Фінансова компанія магнат» не належить до уповноважених банків або їх агентів, тому не підпадає під сферу дії цієї правової норми та не міг допустити її порушення. З огляду на зазначене, на думку Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія магнат» до нього не може бути застосована відповідальність передбачена статтею 18 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 року №265/95-ВР.

Представником відповідача подано відповідь на відзив, у якому останній вказує на правомірність прийнятого ним рішення та просить суд відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Справа вирішується на підставі наявних в ній документів.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

20.11.2015 року Національним банком України надано Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія магнат» генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій, відповідно до якої позивач має право здійснювати операції, зазначені у пункті 3 (діяльність з обміну валют) частини першої статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», якщо вони є валютними операціями.

Генеральна ліцензія діє до 19.11.2019 року.

19.02.2018 року Головним управлінням Державної фіскальної служби у Черкаській області проведено фактичну перевірку господарської одиниці пункту обміну валюти, що розташований в м. Черкаси, вул. Героїв Сталінграду, б. 34 Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія магнат», за наслідком якої складено акт (довідка) перевірки за дотриманням суб`єктами господарювання порядку проведення розрахунків за товари (послуги), вимоги з регулювання обігу готівки, наявності торгових патентів і ліцензій №44/23/23/14/39307620 (далі - акт перевірки).

Як вбачається з акту перевірки в ході її проведення встановлено, що « 19.02.2018 року об 11:35 за адресою м. Черкаси, вул. Г. Сталінграду, б. 34, у пункті обміну валют, де здійснює господарську діяльність ТОВ «Фінансова компанія магнат» було здійснено контрольно-розрахункову операцію з придбання 100 доларів США.

Касир пункту обміну валюти ОСОБА_1 кошти у сумі 2890 отримала, решту видала, 100 доларів США видала, проте операцію через опломбований, зареєстрований, переведений у фіскальний режим роботи реєстратор розрахункових операцій не провела, розрахункового документ (чек) покупцеві не видала.

Стосовно вищезазначеної події до касира пункту обміну валют ОСОБА_1 складено протокол №20 від 19.02.2018 року про адміністративне правопорушення. Касир ОСОБА_1 надала відповідні пояснення.»

Відповідно до наявних в матеріалах справи пояснень касира ОСОБА_1 , вона 19.02.2018 року здійснила продаж на суму 100 доларів США, при цьому чек по РРО був здійснений із затримкою, так як програму вибило із системи.

Тут і надалі опис обставин порушення.

З урахуванням наведеного контролюючий орган дійшов до висновку про порушення ТОВ «Фінансова компанія магнат» пункту 2 статті 4 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 року №265/95-ВР.

Надалі, 07.03.2018 року Головним управлінням ДФС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення форми «С» №, яким до позивача на підставі акту перевірки від 23.02.2018 року №44/23/23/14/39307620, згідно із пунктом 1 статті 18 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 року №265/95-ВР застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) або пені у розмірі 1700,00 грн. (далі - оскаржуване та/або спірне рішення).

Не погоджуючись зі спірним рішенням ТОВ «Фінансова компанія магнат» подано скаргу, за наслідком розгляду якої рішенням Державної фіскальної служби України від 18.05.2018 року №17186/6/99-99-11-03-01-25 скаргу позивача залишено без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Вирішуючи спір по суті суд керується положеннями чинного законодавства, яке діяло на час виникнення спірних правовідносин та звертає увагу на наступне.

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг. Дія його поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі визначає Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 року №265/95-ВР (далі - Закон №265/95-ВР).

Встановлення норм щодо незастосування реєстраторів розрахункових операцій у інших законах, крім Податкового кодексу України, не допускається.

Положеннями статті 1 Закону №265/95-ВР, визначено, що реєстратор розрахункових операцій - пристрій або програмно-технічний комплекс, в якому реалізовані фіскальні функції і який призначений для реєстрації розрахункових операцій при продажу товарів (наданні послуг), операцій з купівлі-продажу іноземної валюти та/або реєстрації кількості проданих товарів (наданих послуг), операцій з приймання готівки для подальшого переказу. До реєстраторів розрахункових операцій відносяться: електронний контрольно-касовий апарат, електронний контрольно-касовий реєстратор, вбудований електронний контрольно-касовий реєстратор, комп`ютерно-касова система, електронний таксометр, автомат з продажу товарів (послуг) тощо, а розрахункова операція - приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця.

В свою чергу, розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.

Згідно із частиною 1 статті 4 Закону №265/95-ВР уповноважені банки, що здійснюють операції з купівлі-продажу іноземної валюти, а також суб`єкти господарювання, які здійснюють ці операції на підставі агентських угод з уповноваженими банками, зобов`язані:

1) проводити операції з купівлі-продажу іноземної валюти, змінювати курс валюти відповідно до порядку, встановленого Національним банком України;

2) проводити операції з купівлі-продажу іноземної валюти через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням у двох примірниках розрахункових документів, що підтверджують виконання цих операцій;

3) зберігати протягом робочої зміни другий примірник розрахункового документа, що підтверджує здійснення операції;

4) застосовувати у встановленому порядку лише ті реєстратори розрахункових операцій, що включені до Державного реєстру реєстраторів розрахункових операцій;

5) видавати особі, яка купує або продає іноземну валюту, перший примірник розрахункового документа на повну суму операції;

6) здійснювати операції з купівлі-продажу іноземної валюти тільки за рахунок коштів банку;

7) забезпечувати відповідність готівкових коштів та іноземної валюти на місці проведення операцій з купівлі-продажу іноземної валюти даним фіскального звіту;

8) проводити технічне обслуговування без порушення раніше здійсненого належним чином опломбування реєстратора розрахункових операцій, ремонтувати реєстратори розрахункових операцій через центри сервісного обслуговування в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України;

9) забезпечувати цілісність пломб реєстраторів розрахункових операцій, а також незмінність програмно-технічних засобів, що реалізують фіскальні функції.

Частиною 2 статті 8 Закону №265/95-ВР встановлено, що форма, зміст та порядок ведення розрахункових документів, а також форма та порядок подання звітності, пов`язаної із застосуванням реєстраторів розрахункових операцій при здійсненні операцій з купівлі-продажу іноземної валюти, встановлюються Національним банком України за погодженням з органом доходів і зборів.

Відповідно до вимог статей 5, 6, 11, 13 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.93 № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", а також статей 7, 44 Закону України "Про Національний банк України", з метою приведення у відповідність до чинного законодавства, уникнення множинності та вдосконалення нормативно-правових актів Національного банку України з питань забезпечення ефективної роботи уповноважених банків та уповноважених фінансових установ під час здійснення валютно-обмінних операцій на готівковому сегменті міжбанківського валютного ринку України Правління Національного банку України Постановою Правління Національного банку України від 12.12.2002 року №502, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 14.01.2003 року за №21/7342 постановлено затвердити Інструкцію про порядок організації та здійснення валютно-обмінних операцій на території України, яка встановлює порядок організації та здійснення валютно-обмінних операцій з готівковою іноземною валютою на території України для уповноважених банків (далі - банк), а також для уповноважених фінансових установ та національного оператора поштового зв`язку (далі - фінансова установа), їх кас, пунктів обміну іноземної валюти та пунктів обміну іноземної валюти, що відкриваються банком, фінансовою установою на підставі укладених агентських договорів з юридичною особою - резидентом (далі - Інструкція №502).

Згідно з пункту 2 розділу II Інструкції №502 банк, фінансова установа під час здійснення валютно-обмінних операцій мають забезпечувати: документальне оформлення проведених валютно-обмінних операцій; своєчасне відображення валютно-обмінних операцій у бухгалтерському обліку; належний внутрішній контроль за валютно-обмінними операціями; створення безпечних умов для роботи з готівкою та її зберігання.

Банк, фінансова установа зобов`язані забезпечити наявність програмних комплексів, функціональні можливості яких забезпечують здійснення контролю за обсягами проведення валютно-обмінних операцій у межах банку - юридичної особи, фінансової установ (п. 3 розділу II Інструкції №502).

Приміщення каси банку, фінансової установи (крім національного оператора поштового зв`язку), їх відокремлених підрозділів, пункту обміну валюти мають відповідати вимогам нормативно-правових актів Національного банку України з питань організації захисту приміщень банків України та уповноважених небанківських фінансових установ, які надають окремі фінансові послуги (п. 4 розділу II Інструкції №502).

При цьому, банк, фінансова установа мають право розпочинати роботу пункту обміну валюти після реєстрації реєстратора розрахункових операцій (далі - РРО) в органі доходів і зборів та повідомлення Національного банку України (п. 6 розділу II Інструкції №502).

Відповідно до пункту 7 розділу II Інструкції №502 фінансова установа, її відокремлені підрозділи та пункти обміну валюти мають право розпочинати роботу: після реєстрації РРО в органі доходів і зборів; за наявності юридично оформленого документа, що підтверджує право власності на приміщення, в якому розміщені відокремлені підрозділи та пункти обміну валюти або право оренди (суборенди) на це приміщення на строк не менше ніж один рік.

Аналіз зазначеного дає суду підстави дійти до висновку, що банк, фінансова установа під час здійснення валютно-обмінних операцій мають забезпечувати документальне оформлення проведених валютно-обмінних операцій, а право розпочинати роботу пункту обміну валюти у банку, фінансової установи виникає після реєстрації реєстратора розрахункових операцій (далі - РРО) в органі доходів і зборів та повідомлення Національного банку України.

Тобто, у пункті обміну валют фінансової установи має бути РРО, зареєстроване в органі доходів і зборів.

Відповідно до пункту 5 розділу III Інструкції №502 банк, фінансова установа зобов`язані здійснювати валютно-обмінні операції, крім тих, що проводяться через платіжні пристрої, з оформленням квитанції про здійснення валютно-обмінної операції за формою, наведеною в додатку 3 до цієї Інструкції.

Квитанція про здійснення валютно-обмінної операції виписується у двох примірниках: перший примірник видається фізичній особі, другий - зберігається в паперовій формі в документах дня.

Касири каси банку, фінансової установи, пункту обміну валюти зобов`язані видати квитанцію про здійснення валютно-обмінної операції одночасно з прийняттям та видачею фізичній особі коштів. Квитанція про здійснення валютно-обмінної операції повинна видаватися не пізніше завершення операції.

Водночас, в контексті положень пункту 6 розділу III Інструкції №502 банк, фінансова установа під час здійснення операції з купівлі у фізичних осіб готівкової іноземної валюти за готівкові гривні через платіжні пристрої зобов`язані оформити квитанцію/чек банкомата.

Форма і зміст розрахункового документа, який друкується РРО та застосовується для обліку й реєстрації валютно-обмінних операцій, мають відповідати вимогам Положення про форму та зміст розрахункових документів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 21 січня 2016 року № 13, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11 лютого 2016 року за № 220/28350, та додатково містити таку інформацію: назва операції (купівля, продаж, зворотній обмін, конвертація іноземної валюти, операція сторно), назва і код прийнятої валюти, сума прийнятої валюти, курс, крос-курс, назва і код валюти до видачі, сума валюти до видачі, сума комісії.

Згідно з пунктом 8 розділу IV банк, фінансова установа не мають права здійснювати валютно-обмінних операцій у пунктах обміну валюти в разі виходу з ладу РРО або тимчасового відключення електроенергії.

Аналіз зазначеного дає суду підстави дійти висновку що банкам та фінансовим установам заборонено здійснювати валютно-обмінні операції у пунктах обміну валюти в разі виходу з ладу РРО або тимчасового відключення електроенергії, а видача квитанції повинна видаватися не пізніше завершення операції.

Так, у позовній заяві Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія магнат» не заперечує обставин, які вказані в акті перевірки, а саме того, що касир пункту обміну валюти ОСОБА_1 кошти у сумі 2890,00 грн. отримала, решту видала, 100 доларів США видала, проте операцію через опломбований, зареєстрований, переведений у фіскальний режим роботи реєстратор розрахункових операцій не провела, розрахункового документ (чек) покупцеві не видала.

Разом, мотивування позовних вимог позивача зводиться виключно до того, ТОВ «Фінансова компанія магнат» не належить до уповноважених банків або їх агентів, тому не підпадає під сферу дії цієї правової норми, з огляду на зазначене, на його думку, до нього не може бути застосована відповідальність передбачена статтею 18 Закону №265/95-ВР.

Суд погоджується із зазначеними твердженнями позивача мотивуючи це наступним.

Правова конструкція норми частини 1 статті 4 Закону №265/95-ВР визначає обов`язок уповноважених банків, що здійснюють операції з купівлі-продажу іноземної валюти, а також суб`єктів господарювання, які здійснюють ці операції на підставі агентських угод з уповноваженими банками проводити операції з купівлі-продажу іноземної валюти через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням у двох примірниках розрахункових документів, що підтверджують виконання цих операцій.

Санкція передбачена пунктом 2 частини 1 статті 18 Закону №265/95-ВР застосовується до уповноважених банків та суб`єктів господарювання, що здійснюють свою діяльність на підставі агентських угод з уповноваженими банками.

Тобто, фінансові санкції, передбачені пунктом 2 частини 1 статті 18 Закону №265/95-ВР застосовуються виключно до уповноважених банків та суб`єктів господарювання, що здійснюють свою діяльність на підставі агентських угод з уповноваженими банками.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 13.06.2018 року у справі №826/15581/16.

Таким чином обов`язок встановлений частиною 1 статті 4 Закону №265/95-ВР, як і відповідальність, передбачена положеннями пункту 2 частини 1 статті 18 Закону №265/95-ВР, визначаються та застосовують виключно до уповноважених банків та суб`єктів господарювання, що здійснюються свою діяльність на підставі агентських угод з уповноваженими банками.

ТОВ «Фінансова компанія магнат» не є уповноваженим банком чи суб`єктом господарювання, який здійснює свою діяльність на підставі агентської угоди з уповноваженим банкам, а є фінансовою установою, що здійснює свою діяльність на підставі генеральної ліцензії, виданої Національним банком України, а відтак, застосування до позивача штрафних санкцій на підставі наведених положень є неправомірним.

Окрім зазначеного суд при вирішенні спору по суті враховує, що в ході розгляду справи встановлено порушення позивачем Інструкції про порядок організації та здійснення валютно-обмінних операцій на території України, яка встановлює порядок організації та здійснення валютно-обмінних операцій з готівковою іноземною валютою на території України для уповноважених банків України, яка затверджена Постановою Правління Національного банку України від 12.12.2002 року №502, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 14.01.2003 року за №21/7342, проте Закон №265/95-ВР не виокремлює таке порушення, як підставу для застосування штрафних санкцій.

Разом з цим, при вирішенні спору по суті не можуть бути взяті до уваги посилання відповідача на пункти 1,2 частини 1 статті 3 Закону №265/95-ВР.

Згідно з пунктами 1, 2 частини 1 статті 3 Закону №265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані: проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок; видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції.

Санкції за вказане порушення передбачено статтею 17 Закону №265/95-ВР.

В межах спірних правовідносин відповідачем застосовано штрафні санкції передбачені пунктом 2 частини 1 статті 18 Закону №265/95-ВР, склад правопорушення та відповідальність за його допущення є відмінним від відповідальності, складу правопорушення, що передбачене пунктом 1, 2 частини 1 статті 3 Закону №265/95-ВР.

З урахуванням зазначеного доводи ГУ ДФС у місті Києві покладені в основу у відзиві на позовну заяву в цій частині не можуть бути взяті до уваги судом, які такі, що підтверджують правомірність прийнятого ним рішення.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 73 КАС України встановлено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 1 ст. 77 КАС України).

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, суд дійшов до висновку наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

Частиною 1 статті 143 КАС України встановлено, що суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки, адміністративний позов підлягає до задоволення, то судові витрати слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 77-78, 139, 143, 243-246, 293 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія магнат» (01133, м. Київ, вул. Є. Коновальця, б. 36-В, код ЄРПОУ 39307260) до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, б. 33/19, ) задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «С» від 07.03.2018 року №, прийняте Головним управління Державної фіскальної служби у місті Києві.

3. Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, б. 33/19, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія магнат» (01133, м. Київ, вул. Є. Коновальця, б. 36-В, код ЄРПОУ 39307260) сплаче6ний ним судовий збір у розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України.

Суддя М.А. Бояринцева