Справа № 826/5697/17
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2020-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2020 року м. Київ № 826/5697/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у Подільському районі

ГУ ДФС у місті Києві

про визнання протиправними податкових повідомлень-рішень від 30 вересня 2016 року № та №,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Подільському районі ГУ ДФС у місті Києва (далі - ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві) з вимогами про визнання протиправними податкових повідомлень-рішень від 30 вересня 2016 року № та №, які обґрунтовує тим, що після проведеної відповідачем документальної невиїзної перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків за період з 01 січня по 31 грудня 2015 року складено Акт №47/63/26-56-13-06-05/ НОМЕР_1 від 26 серпня 2016 року, на підставі висновків якого винесені оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

За інформацією ПАТ «Укрсоцбанк», з яким позивачем укладено Договір кредиту №028/25-148 про надання кредитних коштів у сумі 50 181 доларів США під будівництво (фінансування) житла, у 2015 році позивач отримала дохід у вигляді додаткового блага, на підтвердження чого надано копію Договору про внесення змін №1 від 25 червня 2015 року до Договору кредиту від 19 квітня 2007 року, згідно якого анульовано (прощенно) 14 982,65 доларів США тіла кредиту та 121,62 доларів США - процентів за Договором від 19 квітня 2007 року.

Позивач стверджує, що ніколи не укладала з ПАТ «Укрсоцбанк» Договір про внесення змін №1 від 25 червня 2015 року, про його існування дізналася під час розгляду заперечення на Акт перевірки від 26 серпня 2016 року та на письмову вимогу отримала його примірник у жовтні 2016 року.

Окрім того, позивач посилається на висновок спеціаліста від 01 грудня 2016 року №54, складений за результатами проведеного почеркознавчого дослідження за експертною спеціальністю 1.1 «Дослідження почерку і підписів», відповідно до якого підписи в Договорі про внесення змін №1 від 25 червня 2015 року до Договору кредиту №028/25 від 19 квітня 2007 року виконані не позивачем, а іншою особою.

Посилаючись на те, що у досудовому порядку відповідачем відмовлено у задоволенні відповідної скарги, а також на інші обставини, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом та просить його задовольнити.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 липня 2017 року, після усунення позивачем недоліків позовної заяви згідно ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 травня 2017 року, відкрито провадження у справі, призначено її до судового розгляду, витребувано від відповідача належним чином засвідчені копії оскаржуваних рішень та документи, на підставі яких прийняті такі рішення, одночасно запропоновано подати письмові заперечення проти позову.

Відповідачем подані до суду письмові заперечення від 11 вересня 2017 року, у яких зазначено, що податкові повідомлення-рішення від 30 вересня 2016 року винесені на законних підставах, оскільки ПАТ «Укрсоцбанк» листом від 06 червня 2016 року №11.1-186/79-705 підтвердило анулювання суми заборгованості у розмірі 317 302,86 грн. з відображенням у податковому розрахунку по формі 1 ДФ суми 316 693,86 грн. як додаткове благо за ознакою доходу «126». При цьому, укладений Договір кредиту від 19 квітня 2007 року та Договір про внесення змін №1 до нього від 25 червня 2015 року є чинними, в судовому або іншому порядку не визнавалися не чинними, не скасовувалися. У задоволенні позову відповідач просить відмовити.

Судове засідання 12 вересня 2017 року відкладено для ознайомлення з наданими додатковими матеріалами представником відповідача.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 жовтня 2017 року задоволено клопотання представника позивача, провадження у справі №826/5697/17 зупинено до набрання законної сили рішенням №752/8493/17 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання договору про внесення змін до договору кредиту недійсним.

Разом з тим, 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України та викладено його у новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України у новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 листопада 2018 року задоволено клопотання позивача, поновлено провадження у справі №826/5697/17, визначено продовжити розгляд справи суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву та усі наявні докази.

Відзиву від відповідача не надходило, проте під час розгляду справи суд враховує надані відповідачем письмові заперечення від 11 вересня 2017 року, що містяться в матеріалах справи.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

За таких обставин суд завершує розгляду справи по суті за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України, чинної з 15 грудня 2017 року.

Оцінивши наявні у справі документи і матеріали, належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, судом встановлено наступне.

Упродовж періоду часу з 15 по 19 серпня 2016 року ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві проводилася документальна невиїзна перевірка своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків фізичною особою ОСОБА_1 за період з 01 січня по 31 грудня 2015 року, за результатами якої головним державним ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб Скубою П.П. був складений Акт № 47/63/26-56-13-06-05/ НОМЕР_1 від 26 серпня 2016 року.

Зокрема, перевіркою на підставі відомостей ДРФО ДФС про суми виплачених доходів та утриманих з них податків встановлено, що ОСОБА_1 у 2015 році отримано дохід у сумі 316 693,86 грн. за ознакою доходу « 126» - додаткове благо, без визначення суми утриманого податку, джерело отримання - ПАТ «Укрсоцбанк».

Як вбачається з наявних у справі матеріалів, між ПАТ «Укрсоцбанк» та фізичною особою ОСОБА_1 (Позичальник) укладено Договір кредиту від 19 квітня 2007 року 028/25-148 про надання кредитних коштів у сумі 50 181 доларів США під будівництво (фінансування) житла.

Згодом, 25 червня 2015 року між тими ж сторонами підписано Договір про внесення змін №1 до Договору кредиту від 19 квітня 2007 року про анулювання (прощення) заборгованості. Зокрема, відповідно до підпунктів 3.2, 3.3 пункту 3 Договору про внесення змін №1 сторони домовилися, що у разі погашення боржником кредиту в сумі 11 760 доларів США залишкова заборгованість за договором підлягає анулюванню (прощенню).

ОСОБА_1 надано квитанцію ПАТ «Укрсоцбанк» від 25 червня 2015 року про сплату 11 760 доларів США.

Також, у Договорі про внесення змін №1 зазначено, що шляхом укладення цього Договору Позичальник погоджується, що він повідомлений про анулювання (прощення) заборгованості на зазначених вище умовах та про свій обов`язок самостійно сплатити податок з доходів фізичних осіб і відобразити їх у податковій декларації відповідно до вимог Податкового кодексу України.

Листом від 06 червня 2016 року № №11.1-186/79-705 ПАТ «Укрсоцбанк» підтвердило анулювання суми заборгованості у розмірі 317 302,86 грн. з відображенням у податковому розрахунку по формі 1 ДФ суми 316 693,86 грн. як додаткове благо за ознакою доходу « 126».

Отже, отримавши зазначену інформацію та висновки, викладені в Акті перевірки від 26 серпня 2016 року ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві винесені оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 30 вересня 2016 року: №, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок з доходів фізичних осіб на суму 62 729,77 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 15 682,44 грн., та №, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір на суму 4 750,40 грн. та за штрафними санкціями на суму 1 187,60 грн.

Розглядаючи спірні правовідносини, що склалися між сторонами, суд виходить з того, що відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок оподаткування доходів фізичних осіб регламентовано розділом ІV Податкового кодексу України, згідно з пунктом 164.1 статті 164 якого загальний оподатковуваний дохід платника податку - це будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Згідно з підпунктом «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку, як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 Податкового кодексу України), у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року (у 2015 році - 609 грн.). Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощенно. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Водночас, основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощенного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності у сумі, що не перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року відповідно до підпункту 165.1.55 пункту 165.1 статті 165 Податкового кодексу України не включається до загального річного місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

Законом України від 09 квітня 2015 року №321-VІІІ внесені зміни до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань, зокрема підрозділ 1 розділу ХХ «Перехідні положення) Податкового кодексу України доповнено пунктом 8 такого змісту: не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом НБУ станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, непогашених до 1 січня 2014 року.

Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися, починаючи з 01 січня 2014 року.

Отже, з викладеного суд приходить до висновку, що не вважається додатковим благом та не включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку сума, прощенна (анульована) кредитором за його самостійним рішенням до закінчення строку позовної давності у розмірі різниці, яка розрахована цим кредитом відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України.

Як вже встановлено судом, підставою для винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 30 вересня 2016 року № та № стали обставини отримання ОСОБА_1 у 2015 році доходу у сумі 316 693,86 грн. за ознакою доходу « 126» - додаткове благо, без визначення суми утриманого податку, який отримано нею на підставі укладеного Договору про внесення змін №1 до Договору кредиту від 19 квітня 2007 року про анулювання (прощення) заборгованості.

Водночас, позивач стверджує, що не підписувала зазначеного Договору про внесення змін, дізналася про його існування під час розгляду заперечення на Акт перевірки від 26 серпня 2016 року та на письмову вимогу отримала його примірник у жовтні 2016 року, у зв`язку з чим не отримувала додаткового блага, не мала сплачувати податку з таких доходів та відображати їх у річній податковій декларації.

На підтвердження своїх аргументів позивач надала суду завірену належним чином копію заочного рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 18 червня 2018 року у справі №752/8493/17 провадження №2/752/1056/18 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання недійсним договору.

У вказаному рішенні судом встановлено, що відповідно до висновку експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи №22760/17-32/22761/17-32 від 19 квітня 2018 року, підпис у Договорі про внесення змін №1 від 25 червня 2015 року до Договору кредиту №028/25-148 від 19 квітня 2007 року, укладеному між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , у графі «від імені позичальника - ОСОБА_1 » на лицевій та зворотній сторонах договору, виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки та застосування технічних засобів. Підпис у Договорі про внесення змін №1 від 25 червня 2015 року до Договору кредиту №028/25-148 від 19 квітня 2007 року, укладеному між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , у графі «від імені позичальника - ОСОБА_1 » на лицевій та зворотній сторонах договору, виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_1 .

Ураховуючи зазначене, суд дійшов висновку про відсутність вільного волевиявлення ОСОБА_1 на проставлення підпису у Договорі про внесення змін №1 від 25 червня 2015 року до Договору кредиту №028/25-148 від 19 квітня 2007 року, укладеному між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , який останній не належить, а відтак, суд визнав недійсним Договір про внесення змін №1 від 25 червня 2015 року до Договору кредиту №028/25-148 від 19 квітня 2007 року, укладений між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 .

Заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 18 червня 2018 року у справі №752/8493/17 набрало законної сили.

Таким чином, обставини, які стали підставою для винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 30 вересня 2016 року № та №, зокрема, наявність Договору про внесення змін №1 від 25 червня 2015 року до Договору кредиту №028/25-148 від 19 квітня 2007 року, укладеному між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , відпали, оскільки зазначений Договір про внесення змін №1 визнаний недійсним в судовому порядку, а отже, позивач не отримувала додаткового блага у 2015 році, не мала сплачувати податку з таких доходів та відображати їх у річній податковій декларації.

З урахуванням викладеного та встановлених під час розгляду обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог, у зв`язку з чим вбачає правові підстави для задоволення адміністративного позову та скасування податкових повідомлень-рішень від 30 вересня 2016 року № та №.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими судові витрати підлягають поверненню позивачу, який не є суб`єктом владних повноважень при задоволенні позову.

Звертаючись до суду з позовом, позивач загалом сплатила 843,49 грн. судового збору відповідно до квитанцій №1593 від 26 квітня 2017 року та №754 від 13 червня 2017 року, отже зазначена сума підлягає поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 72-73, 76-77, 139, 243-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Подільському районі ГУ ДФС у місті Києві про визнання протиправними податкових повідомлень-рішень від 30 вересня 2016 року № та № - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Подільському районі ГУ ДФС у місті Києві від 30 вересня 2016 року № та №.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Подільському районі ГУ ДФС у місті Києві суму сплаченого судового збору у розмірі 843,49 грн. (вісімсот сорок три грн. 49 коп.).

За приписами статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Порядок та строки подання апеляційної скарги врегульовано приписами статей 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , індивідуальний податковий номер НОМЕР_1 , тел. НОМЕР_2 .

Відповідач: Державна податкова інспекція у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, адреса: 04080, м. Київ, вулиця Турівська, 12, , тел. .

Суддя В.І. Келеберда