Справа № 260/1231/18
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2020-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2020 рокуЛьвівСправа № 260/1231/18 пров. № А/857/1278/20

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.

суддів Гінди О.М., Заверухи О.Б.

за участі секретаря судового засідання Михальської М.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції у Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2019 року (суддя Ващилін Р.О., м. Ужгород, повний текст судового рішення складено 18 листопада 2019 року) у справі за адміністративним позовом Державної екологічної інспекції у Закарпатській області до Приватного акціонерного товариства «Будавтодор» про застосування заходів реагування,-

ВСТАНОВИЛА:

Державна екологічна інспекція у Закарпатській області в листопаді 2018 року звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Будавтодор», у якому просила застосувати заходи реагування шляхом тимчасової заборони (зупинення) діяльності в частині експлуатації Гєївсього родовища будівельних пісків в с. Р. Геєвці на території Великогеєвецької сільської ради Ужгородського району ПАТ «Будавтодор» до отримання відповідної дозвільної документації щодо охорони атмосферного повітря. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що проведеною плановою перевіркою дотримання ПАТ «Будавтодор» вимог природоохоронного законодавства встановлено факт здійснення викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними неорганізованими джерелами забруднення без наявності відповідного дозволу, за результатами чого складено припис. В подальшому проведеною позаплановою перевіркою діяльності підприємства інспекцією встановлено невиконанням пункту 1 припису в частині отримання такого дозволу. З огляду на вищенаведене вважає, що підприємство здійснює викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, що є грубим порушенням Закону України «Про охорону атмосферного повітря» та може призвести до негативних наслідків на стан навколишнього природного середовища, становити загрозу життю та здоров`ю людей, а тому підлягає безумовному зупиненню.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2019 року у справі №260/1231/18 в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач покликається на обставини, викладені в позовній заяві, яким суд першої інстанції не надав належної правової оцінки. Крім того, вказує, що необґрунтованими є твердження відповідача щодо відсутності в нього стаціонарного джерела забруднення атмосфери, оскільки в ПАТ «Будавтодор» при експлуатації Геївського родовища наявний нерухомий об`єкт, що є джерелом забруднення, а саме, склад піску, що зберігає свої просторові координати протягом певного часу, що також підтверджується звітом по інвентаризації викидів забруднюючих речовин. Таким чином, ПАТ «Будавтодор» здійснює викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, що є грубим порушенням Закону України «Про охорону атмосферного повітря», з огляду на що діяльність підприємства повинна бути тимчасово заборонена (зупинена) в частині експлуатації Гєївсього родовища будівельних пісків в с. Р. Геєвці на території Великогеєвецької сільської ради Ужгородського району до отримання відповідного дозволу.

Відповідач у письмовому відзиві на апеляційну скаргу вважає рішення суду першої інстанції обґрунтованим, прийнятим з врахуванням всіх обставини справи та таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Учасники справи, в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що у період з 04 по 14 вересня 2017 року посадовими особами Державної екологічної інспекції у Закарпатській області проведено планову перевірку ПАТ «Будавтодор» щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходам та небезпечними хімічними речовинами, за результатами якої складено акт №148/02.

Проведеною перевіркою встановлено, в тому числі, порушення ПАТ «Будавтодор» статті 11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» в частині неотримання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами при розробці Геївського родовища будівельних пісків.

У зв`язку з виявленими порушеннями Державною екологічною інспекцією у Закарпатській області видано припис від 14.09.2017 №148/02, пунктом 1 якого ПАТ «Будавтодор» приписано до 18.12.2017 оформити дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами (Геївське родовище піску).

Надалі, на підставі наказу Державної екологічної інспекції у Закарпатській області від 11.10.2018 №560 «Щодо проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) ПАТ «Будавтодор»» та направлення від 11.10.2018 №2275/02, 11.10.2018 посадовими особами Державної екологічної інспекції у Закарпатській області проведено позапланову перевірку ПАТ «Будавтодор» щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, за результатами якої складено акт №202/02.

Проведеною позаплановою перевіркою посадовими особами Державної екологічної інспекції у Закарпатській області встановлено факт невиконання ПАТ «Будавтодор» пункту 1 припису від 14.09.2017 №148/02.

У зв`язку з виявленими в ході проведеної позапланової перевірки порушеннями Державна екологічна інспекція у Закарпатській області звернулася до суду з позовом про застосування заходів реагування шляхом тимчасової заборони (зупинення) діяльності в частині експлуатації Гєївсього родовища будівельних пісків в с. Р. Геєвці на території Великогеєвецької сільської ради Ужгородського району ПАТ «Будавтодор» до отримання відповідної дозвільної документації щодо охорони атмосферного повітря.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції вказав, що не може погодитися з точкою зору позивача, що пісок є саме стаціонарним джерелом забруднення, оскільки він за своїми властивостями не відповідає характеристикам таких джерел, що наведені в законодавстві. Також суд вказав, що окрім твердження про неотримання ПАТ «Будавтодор» дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, позивачем жодним чином не обґрунтовано те, яким чином зазначене створює загрозу життю та здоров`ю людей, навколишньому природному середовищу, та впливає на ймовірність настання негативних наслідків в разі невжиття визначених позивачем заходів реагування. Відтак, відсутні підстави для вжиття заходів реагування у вигляді зупинення роботи підприємства, що є крайнім заходом впливу, який обмежує гарантовану державою свободу підприємницької діяльності.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.

Відповідно до преамбули Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» (далі Закон №1264-XII) охорона навколишнього природного середовища, раціональне використання природних ресурсів, забезпечення екологічної безпеки життєдіяльності людини - невід`ємна умова сталого економічного та соціального розвитку України. З цією метою Україна здійснює на своїй території екологічну політику, спрямовану на збереження безпечного для існування живої і неживої природи навколишнього середовища, захисту життя і здоров`я населення від негативного впливу, зумовленого забрудненням навколишнього природного середовища, досягнення гармонійної взаємодії суспільства і природи, охорону, раціональне використання і відтворення природних ресурсів.

Центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, є Державна екологічна інспекція України, правовий статус якої визначено «Положеннямпро Державну екологічну інспекцію України», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.2017 №275 (далі Положення № 275).

Державна екологічна інспекція України здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи (пункт 7 Положення №275).

Відповідно до підпункту 5 пункту 4 зазначеного Положення №275, Державна екологічна інспекція України відповідно до покладених на неї завдань звертається до суду із позовом щодо обмеження чи зупинення діяльності підприємств і об`єктів незалежно від їх підпорядкування та форми власності, якщо їх експлуатація здійснюється з порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, вимог дозволів на використання природних ресурсів, з перевищенням нормативів гранично допустимих викидів впливу фізичних та біологічних факторів і лімітів скидів забруднюючих речовин.

Вказане повноваження Державної екологічної інспекції України передбачено також статтею 20-2 Закону №1264-XII.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (далі Закон №877-V).

Одним із принципів державного нагляду (контролю), встановлених статтею 3 Закону №877-V, є здійснення державного нагляду (контролю) на основі принципу оцінки ризиків та доцільності.

Відповідно до норм Закону №877-V, державний нагляд здійснюється у формі планових та позапланових заходів.

Відповідно до частини сьомої статті 7 Закону №877-V на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п`яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.

Вищенаведені повноваження органу державного контролю кореспондуються також з положеннями статті 12 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» (далі Закон №2707-XII). Так, зокрема, вказаною законодавчою нормою передбачено, що господарська чи інші види діяльності, пов`язані з порушенням умов і вимог до викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря і рівнів впливу фізичних та біологічних факторів на його стан, передбачених дозволами, може бути обмежена, тимчасово заборонена (зупинена) або припинена відповідно до законодавства.

Таким чином, на підставі проведеного правового аналізу законодавчих норм суд дійшов висновку про те, що діяльність підприємств і об`єктів незалежно від їх підпорядкування та форми власності, підлягає обмеженню чи зупиненню за рішенням суду тільки в разі, якщо буде встановлено, що їх експлуатація здійснюється з порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, вимог дозволів на використання природних ресурсів, з перевищенням нормативів гранично допустимих викидів впливу фізичних та біологічних факторів і лімітів скидів забруднюючих речовин.

При цьому, в даному випадку обов`язок доказування доцільності застосування заявлених заходів реагування згідно з положеннями статті 77 КАС України покладається саме на Державну екологічну інспекцію у Закарпатській області.

З матеріалів справи встановлено, що необхідність застосування заходів реагування шляхом тимчасової заборони (зупинення) діяльності ПАТ «Будавтодор» в частині експлуатації Гєївсього родовища будівельних пісків в с. Р. Геєвці на території Великогеєвецької сільської ради Ужгородського району обґрунтовано тим, що відповідач при розробленні піщаного кар`єра здійснює викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними неорганізованими джерелами забруднення без отримання спеціального дозволу.

Так, нормами частини п`ятої та шостої статті 11 Закону №2707-XII передбачено, що викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися після отримання дозволу, виданого суб`єкту господарювання, об`єкт якого належить до другої або третьої групи, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення. Викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися на підставі дозволу, виданого суб`єкту господарювання, об`єкт якого належить до першої групи, суб`єкту господарювання, об`єкт якого знаходиться на території зони відчуження, зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.

До першої групи належать об`єкти, які взяті на державний облік і мають виробництва або технологічне устаткування, на яких повинні впроваджуватися екологічно безпечні технології та методи керування. До другої групи належать об`єкти, які взяті на державний облік і не мають виробництв або технологічного устаткування, на яких повинні впроваджуватися екологічно безпечні технології та методи керування. До третьої групи належать об`єкти, які не належать до першої і другої груп (частини сьома статті 11 Закону №2707-XII).

При цьому, «джерелом викиду» в розумінні норм Закону №2707-XII є об`єкт (підприємство, цех, агрегат, установка, транспортний засіб тощо), з якого надходить в атмосферне повітря забруднююча речовина або суміш таких речовин.

Положеннями «Порядку проведення та оплати робіт, пов`язаних з видачею дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, обліку підприємств, установ, організацій та громадян-підприємців, які отримали такі дозволи», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2002 №302, визначено, що дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами - це офіційний документ, який дає право підприємствам, установам, організаціям та громадянам-підприємцям експлуатувати об`єкти, з яких надходять в атмосферне повітря забруднюючі речовини або їх суміші, за умови дотримання встановлених відповідних нормативів граничнодопустимих викидів та вимог до технологічних процесів у частині обмеження викидів забруднюючих речовин протягом визначеного в дозволі терміну.

Разом з тим, законодавчі вимоги передбачають необхідність отримання суб`єктом господарювання відповідного дозволу тільки в разі, якщо викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря спричинені стаціонарними джерелами забруднення.

Хоча норми Закону №2707-XII не конкретизують, які саме джерела забруднення відносяться до стаціонарних, та не надають визнання даному поняттю, проте таке наявне в «Інструкції про зміст та порядок складання звіту проведення інвентаризації викидів забруднюючих речовин на підприємстві», затвердженій наказом Мінекобезпеки від 10.02.1995 №7 (далі Інструкція№7).

Так, відповідно до пункту 1.14.5 розділу І Інструкції №7 визначено, що стаціонарне джерело забруднення атмосфери - підприємство, цех, агрегат, установка або інший нерухомий об`єкт, що зберігає свої просторові координати протягом певного часу і здійснює викиди забруднюючих речовин в атмосферу. Зазначене визначення узгоджується також з тим, що надане у пункті 14.1.230 статті 14 ПК України.

Водночас, пунктом 1.14.6 Інструкції №7 визначено, що пересувне джерело забруднення атмосфери - транспортний засіб, рух якого супроводиться викидом в атмосферу забруднюючих речовин. Аналогічне визначення наведено у пункті 14.1.142 статті 14 ПК України.

В спірних правовідносинах відповідач заперечує проти наявності та використання при експлуатації Геївського родовища будівельних пісків будь-яких стаціонарних джерел забруднення атмосфери, що вимагали б необхідність отримання дозволу, в розумінні Закону №2707-XII, та стверджує, що у своїй діяльності використовує тільки бульдозер, екскаватор та землесосний снаряд, що є пересувними джерелами забруднення, дозвіл на експлуатацію яких чинним законодавством не передбачено.

На підтвердження заявленого відповідачем надано суду копію звіту по інвентаризації викидів забруднюючих речовин на ПАТ «Будавтодор» (піщаний кар`єр), підготовлений проектно-виробничим приватним підприємством «Екомілленіум» 17.04.2019, відповідно до змісту якого стаціонарні джерела викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря відсутні.

Окрім цього, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що ні в позовній заяві, ані в актах перевірки №148/02 та №202/02 органом державного контролю не конкретизовано, якими саме стаціонарними джерелами здійснюються викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря при розробці та експлуатації Геївського родовища будівельних пісків. В таких наявне виключно посилання на «Проект розробки та рекультивації Геївського родовища будівельних пісків», відповідно до якого при розробці ПАТ «Будавтодор» піщаного кар`єру будуть здійснюватися викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними неорганізованими джерелами забруднення (механізмами та гірничо-видобувним обладнанням) та автотранспортом.

Проте вже у відповіді на відзив обґрунтованість заявлених позовних вимог позивач аргументує тим, що актом перевірки встановлено здійснення викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря при експлуатації Геївського родовища нерухомим об`єктом, що видобувається та складується підприємством для погрузи піском, який зберігає свої просторові координати протягом певного часу.

Тобто, саме пісок, за твердженням представника позивача у апеляційній скарзі, який видобувається ПАТ «Будавтодор» є тим стаціонарним джерелом забруднення, що здійснює викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, та потребує отримання дозволу, відповідно до норм статті 11 Закону №2707-XII.

Разом з тим, жодних доказів того, що посадовими особами Державної екологічної інспекції у Закарпатській області при проведенні перевірки з`ясовувались обставини розміщення в просторі такого об`єкта, що за твердженням позивача є стаціонарним джерелом забруднення, та здійснення ним викидів забруднюючих речовин в атмосферу, позивачем в обґрунтування доцільності застосування заявлених заходів реагування представлено не було.

Таким чином, колегія суддів не може погодитися з точкою зору апелянта про те, що пісок є саме стаціонарним джерелом забруднення, оскільки він за своїми властивостями не відповідає характеристикам таких джерел, що наведені в законодавстві. Жодних доказів протилежного позивачем надано не було. Більше того, це питання взагалі не досліджувалося органом державного нагляду до звернення з даним адміністративним позовом до суду.

Також при прийнятті рішення в даній адміністративній справі апеляційний суд враховує те, що позивачем, окрім твердження про неотримання ПАТ «Будавтодор» дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, жодним чином не обґрунтовано те, яким чином зазначене створюють загрозу життю та здоров`ю людей, навколишньому природному середовищу, та впливає на ймовірність настання негативних наслідків в разі невжиття визначених позивачем заходів реагування.

Як на підставу для вжиття заходів реагування позивач покликається на факт виявлення порушень природоохоронного законодавства відповідачем, які відображені в акті перевірки, між тим позивачем не надано достатніх та об`єктивних доказів на користь існування реальної загрози життю та здоров`ю людей та ймовірності настання негативних наслідків в разі невжиття заходів реагування.

Крім того, ні у позовній заяві, ні в апеляційній скарзі позивачем не обґрунтовано в чому саме полягає загроза життю та здоров`ю людей при експлуатації Гєївсього родовища будівельних пісків не розкрито змісту того, що конкретно може статися в разі невжиття заходів зупинення роботи відповідача, пов`язаної з викидами в атмосферне повітря.

Також, суд апеляційної інстанції наголошує, що вжиття заходів реагування у вигляді зупинення роботи підприємства є крайнім заходом впливу, що обмежує гарантовану державою свободу підприємницької діяльності, обрання якого є доцільним лише у разі належного доведення органом державного контролю допущення суб`єктом господарювання у своїй діяльності порушень, що реально створюють загрозу життю або здоров`ю людей та навколишньому природному середовищу.

Завдання адміністративного судочинства в даній категорії справ досягається шляхом забезпеченням дотримання необхідного балансу між недопущення необґрунтованого втручання держави в діяльність суб`єктів господарювання та запобіганням настання несприятливих наслідків провадження такої з порушенням законодавчих вимог. Тому вжиття таких заходів слід оцінювати за сукупністю доказів на підтвердження заявлених обставин з урахуванням принципу пропорційності.

Суд зазначає, що позивач безумовно наділений повноваженнями щодо здійснення державного нагляду (контролю) суб`єктів господарювання з питань, встановлених законодавством, та зобов`язаний вживати заходи щодо зупинення порушення ними законодавчих вимог, які можуть створити реальну загрозу життю та здоров`ю людей, навколишньому природному середовищу. Разом з тим, реалізація зазначеного повноваження повинна здійснюватися у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, тобто шляхом належного встановлення та доведення фактів наявних правопорушень визначеними законом засобами.

Принцип верховенства права зобов`язує державу поважати і застосовувати запроваджені нею закони, створюючи правові й практичні умови для втілення їх в життя. Будь-яка дія органів державної влади має будуватися на цьому принципі, а відтак чинні положення національного законодавства потрібно формулювати так, щоб вони були достатньо доступними, чіткими і передбачуваними у практичному застосуванні (Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Броньовський проти Польщі» від 22 червня 2004 року).

Європейський суд неодноразово зазначав, що національне право має передбачати засіб правового захисту від свавільного втручання державних органів у права, гарантовані Конвенцією. Наділення виконавчих органів широкими дискреційними повноваженнями, які надають їм необмежену владу у питаннях, що зачіпають основоположні права, суперечитиме принципу верховенства права, одному з фундаментальних принципів, закріплених Конвенцією (див. Lupsa v. Romania № 10337/04, 8 червня 2006, п. 34). Відповідно, законом має бути визначений об`єм будь-яких дискреційних повноважень компетентних органів та порядок їх здійснення з достатньою ясністю, беручи до уваги законну мету певного заходу, щоб забезпечити особі адекватний захист від свавільного втручання (див. Volokhy v. Ukraine № 23543/02, 02 листопада 2006 року, п. 49; Al-Nashif v. Bulgaria № 50963/99,20 червня 2002, п. 119).

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що в задоволенні позову необхідно відмовити, оскільки заходи реагування застосовуються судом за позовом органу державного нагляду, який повинен обґрунтувати наявність підстав для цього, тобто вказати та довести, що виявлені порушення створюють загрозу життю та здоров`ю людей, погіршують екологічну безпеку, однак суб`єктом владних повноважень у цій справі таких доказів не надано.

Так, як доводи апеляційної скарги позивача не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені позивачем в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись частиною третьою статті 243, 308, 310, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції у Закарпатській області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2019 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. М. Гінда
О. Б. Заверуха
Повне судове рішення складено 25 березня 2020 року.