Справа № 140/2279/19
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2020-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2020 рокуЛьвівСправа № 140/2279/19 пров. № А/857/350/20

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.

суддів Гінди О.М., Старунського Д.М.

за участі секретаря судового засідання Михальської М.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2019 року (суддя Волдінер Ф.А., м. Луцьк, повний текст судового рішення складено 20 вересня 2019 року) у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання нечинними та скасування вимоги та рішень,-

ВСТАНОВИЛА:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Волинській області, у якому просив визнати нечинними та скасувати: податкове повідомлення-рішення від 17.07.2019 № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 550878,89 грн. (440703,11 грн. за податковими зобов`язаннями, 110175,78 грн. за штрафними санкціями); податкове повідомлення-рішення від 17.07.2019 № про застосування штрафної (фінансової) санкції 510,00 грн. за неналежне ведення книги обліку доходів і витрат; податкове повідомлення-рішення від 17.07.2019 № про визначення суми грошового зобов`язання зі сплати військового збору в розмірі 45906,58 грн. (36725,26 грн. за податковими зобов`язаннями, 9181,32 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями); податкове повідомлення-рішення від 17.07.2019 № про застосування штрафної (фінансової) санкції 170,00 грн. за неподання звіту про виплачені доходи, утримані та перераховані до бюджету податки на доходи нерезидентів; податкове повідомлення-рішення від 17.07.2019 № про застосування штрафної (фінансової) санкції 170,00 грн. за неповідомлення про наявність об`єктів нерухомого майна, які використовуються у підприємницькій діяльності; податкове повідомлення-рішення від 17.07.2019 № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 612087,64 грн. (за податковими зобов`язаннями 489670,11 грн., за штрафними санкціями 122417,53 грн.); рішення від 17.07.2019 № про застосування штрафних санкцій в розмірі 24700,99 грн. за несвоєчасне нарахування єдиного соціального внеску; вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 17.07.2019 №Ф- зі сплати єдиного соціального внеску на загальну суму 167763,22 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що оскаржувані рішення прийняті на підставі помилкових висновків контролюючого органу про те, що операції з реалізації позивачем товару (рибопродукції) фізичним особам мали нереальний характер, оскільки позивачем в порушення вимог законодавства здійснено оптову торгівлю через реєстратор розрахункових операцій (далі РРО). Відтак позивач вважає, що висновки про нереальність операції з реалізації ним товару фізичним особам (не платникам ПДВ) ґрунтується лише на безпідставних припущеннях, невірному (вибірковому) трактуванні норм законодавства. Як наслідок, такими ж безпідставними є висновки про розбіжність у залишках товару на суму 2448350,59 грн. який реалізовано позивачем через РРО та рішень про донарахування позивачу ПДФО, ПДВ, військового збору, ЄСВ та штрафних санкцій, оскільки первинними бухгалтерськими документами достовірно підтверджено реалізацію товару через РРО.Крім того, позивач зазначає, що він, як фізична особа-підприємець, не повинен подавати до податкового органу звіт про виплачені доходи, утримані та перераховані до бюджету на доходи нерезидентів, чинним законодавством відповідна форма звітності передбачена лише для платників податку на прибуток підприємств, тобто для юридичних осіб.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2019 року у справі №140/2279/19 позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Волинській області від 17.07.2019 №, №, №. Визнано протиправним та скасовано рішення від 17.07.2019 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не сплаченого єдиного внеску. Визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 17.07.2019 №Ф-. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням в частині задоволених позовних вимог, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити. В доводах апеляційної скарги вказує, що згідно даних обліку позивача за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 реалізовано товарно-матеріальних цінностей, де сума готівки по одному касовому чеку складає більше 7000,00 грн., вага якого складає більше 500 кг через РРО на загальну суму 3517403,80 грн. Разом з тим, при реалізації товару через реєстратор розрахункових операцій товару (рибою, ракоподібними і молюсками) вага якого складає більше 500 кг на суму більше 7000,00 грн., вага, дана кількість не призначена для реалізації кінцевому споживачу, а придбавається суб`єктами господарювання (юридичними або фізичними особами суб`єктами підприємницької діяльності) для подальшого перепродажу, а отже відповідно в бухгалтерському обліку повинні бути оформлені належним чином документи товарно-транспортні накладні та акти прийому-передачі товару, видаткові накладні, довіреності тощо. Таким чином згідно проведеного аналізу касових чеків ФОП ОСОБА_1 не міг здійснювати торгівлю через касовий апарат кінцевому споживачу для власного споживання, при цьому враховуючи велику вагу продукції мали оформлятися акт прийому-передачі продукції та товарно-транспортна накладна. Для перевірки позивачем не надано документів: актів приймання-передачі товарів, товарно-транспортних накладних з відмітками про передачу та отримання ТМЦ, довіреностей від покупців на отримання продукції. Все вищевикладене підтверджує неможливість фактичної передачі та доставки товарів від позивача кінцевому споживачу.

Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Крім того, представником відповідача з посиланням на припинення юридичної особи Головного управління ДФС у Волинській області шляхом реорганізації у вигляді перетворення на Головне управління ДПС у Волинській області на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 №537 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» заявлено клопотання про заміну сторони відповідача правонаступником.

Відтак, з урахуванням положень статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції вважає за необхідне замінити відповідача його правонаступником Головним управлінням ДПС у Волинській області.

Учасники справи, в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 КАС Украхїни, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що на підставі наказу від 02.05.2018 №1573 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки» Головним управлінням ДФС у Волинській області проведена документальна планова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 по 31.12.2018.

За наслідками проведення вищезазначеної перевірки був складений акт від 11.06.2019 №12134/03-20-13-02/ НОМЕР_1 , яким встановлено порушення позивачем: пунктів 44.1, 44.3 статті 44, пунктів 177.2, 177.4 статті 177 ПК України, внаслідок чого занижено податок з доходів фізичних осіб на суму 440703,11 грн., в тому числі за 2017 рік на 298904,87 грн., за 2018 рік на суму 141798,24 грн; підпункту 162.1.1 пункту 162.1 статті 162, підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163, підпункту 164.1.3. пункту 164.1 статті 164, підпункту 1.3 пункт 161 підрозділу 10 розділу XX ПК України, внаслідок чого занижено військовий збір на 36725,26 грн., в тому числі за 2017 рік на суму 24908,74 грн. за 2018 рік 11816,52 грн.; пункту 2 частини першої статті 7, пунктів 2, 3, 9 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування» в результаті чого донараховано суму єдиного внеску на загальну суму 167763,22 грн а саме за: 2017 рік 79246,66 грн. за 2018 рік 88516,56грн.; пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188, пункту 190.1 статті 190 ПК України, внаслідок чого занижено ПДВ що підлягає сплаті до бюджету в сумі 489670,11 грн., а саме за грудень 2017 року на суму ПДВ 332116,52 грн., за грудень 2018 року на суму 157553,59 грн.; пункту 22.1 статті 22, пункту 63.3 статті 63 ПК України та пункту 8.4 розділу VIII Порядку обліку платників податків і зборів, затверджений наказом Міністерства фінансів України 09.12.2011 №1588, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.05.2014 за №503/25280, а саме не подання повідомлення за формою №20-ОПП на 2 об`єкти нерухомого майна; пункту 177.10 статті 177 ПК України, та частини шостої статті 128 ГК України, а саме: неналежне ведення книги обліку доходів та витрат за період з 01.01.2017 по 31.12.2018; пункту 103.9 статті 103 ПК України.

На підставі вищезазначеного акту перевірки Головним управлінням ДФС у Волинській області винесено оскаржувані: податкове повідомлення-рішення від 17.07.2019 №, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи з фізичних осіб, що сплачені фізичними особами за результатами річного декларування в загальному розмірі 550878,89 грн. (у тому числі: 440703,11 грн. - основний платіж; 110175,78 грн. - штрафні санкції); податкове повідомлення-рішення від 17.07.2019 №, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір в загальному розмірі 45906,58 грн. (в тому числі: 36725,26 грн. - основний платіж; 9181,32 грн. - штрафні санкції); податкове повідомлення-рішення від 17.07.2019 №, яким нараховано штрафні санкцій за платежем ПДФО в розмірі 510,00 грн.; податкове повідомлення-рішення від 17.07.2019 №, яким нараховано штрафні санкцій по пені за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності в розмірі 170,00 грн.; податкове повідомлення-рішення від 17.07.2019 №, яким нараховано штрафні санкцій за платежем: адміністративні штрафи та інші санкції в розмірі 170,00 грн.; податкове повідомлення-рішення від 17.07.2019 №, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість в загальному розмірі 612 087,64 грн. (в тому числі: 489670,11 грн. - основний платіж; 122417,53 грн. - штрафні санкції); вимога про сплату боргу (недоїмки) від 17.07.2019 №Ф-, якою збільшено суму єдиного внеску на 167763,22 грн.; рішення від 17.07.2019 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно ненарахованого єдиного внеску в розмірі 24700,99 грн.

Вважаючи рішення відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що висновки відповідача про порушення позивачем вимог щодо документального оформлення операцій з продажу товарів через РРО без оформлення товарно-транспортних накладних, актів прийому передачі товару, видаткових накладних, тощо, не базуються на нормах чинного законодавства, що в свою чергу, свідчить про необґрунтованість висновків про нереальність таких господарських операцій, а відтак податкові повідомлення-рішення №, №, №, рішення №, вимога №Ф- є такими, що винесені протиправно, а тому підлягають скасуванню.

Апеляційний суд з такими висновками суду першої інстанції не погоджується, вважає їх помилковими та такими, що не відповідають нормам матеріального права та обставинам справи, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно підпункту 162.1.1. пункту 162.1 статті 162 ПК України, платником податку на доходи з фізичних осіб є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Пунктом 163.1.1 пункту 163.1. статті 163 ПК України, передбачено, що об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Відповідно до підпункту 164.1.3. пункту 164.1 статті 164 ПК України, загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із статтею 178 цього Кодексу.

Пунктом 176.1 статті 176 ПК України передбачено, що платники податку зобов`язані:

а) вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі якщо такий платник податку зобов`язаний відповіде до цього розділу подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податкову знижку.

б) отримувати та зберігати протягом строку давності, встановленого цим Кодексом, документи первинного обліку, в тому числі на підставі яких визначаються витрати при розрахунку інвестиційного прибутку та формується податкова знижка платника податку;

в) подавати податкову декларацію за встановленою формою у визначені строки у випадках, коли згідно з нормами цього розділу таке подання є обов`язковим.

На вимогу контролюючого органу та в межах його повноважень, визначених законодавством, платники податку зобов`язані пред`являти документи і відомості, пов`язані з виникненням доходу або права на отримання податкової знижки, обчисленням і сплатою податку, та підтверджувати необхідними документами достовірність відомостей, зазначених у податковій декларації з цього податку;

г) подавати особам, які згідно з цим Кодексом визначені відповідальними за утримання (нарахування) та сплату податку до бюджету, документи на підтвердження права платника податку, який отримує такі доходи, на застосування соціальних податкових пільг;

ґ) у порядку, визначеному законом, допускати посадових (службових) осіб контролюючого органу на територію або до приміщень, що використовуються платником податку для отримання доходів від провадження господарської діяльності;

д) здійснювати заходи, передбачені цим Кодексом, у разі зміни підстав для отриманні податкової соціальної пільги;

е) своєчасно сплачувати узгоджену суму податкових зобов`язань, а також суму штрафних (фінансових) санкцій, нарахованих контролюючим органом, та пені, за винятком суми, що оскаржується в адміністративному або судовому порядку.

Відповідно до пункту 44.1. статті 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно пункту 44.4. статті 44 ПК України, якщо документи, визначені у пункті 44.1 цієї статті, пов`язані з предметом перевірки, проведенням процедури адміністративного оскарження прийнятого за її результатами податкового повідомлення-рішення або судового розгляду, такі документи повинні зберігатися до закінчення перевірки та передбаченого законом строку оскарження прийнятих за її результатами рішень та/або вирішення справи судом, але не менше строків, передбачених пунктом 44.3 цієї статті.

Відповідно до пункту 85.2. статті 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Відповідно до пункту 177.2 статті 177 ПК України, об`єктом оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно пункту 177.4. статті 177 ПК України, до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

177.4.1. витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів; що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

177.4.2 витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з ніким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і податкової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

177.4.3 суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;

177.4.4 інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

У свою чергу підпунктом 177.4.5. пункту 177.45 статті 177 ПК України, передбачено, що не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.

Відповідно до підпункту 1.1 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України, платниками військового збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті162 цього Кодексу.

Згідно підпункту 1.4. пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України, нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до. бюджету, здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Пунктом 1.3. пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України передбачено, що ставка збору складає 1,5 % об`єкта оподаткування.

Відповідно до підпункту 1.6. пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України, платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування», єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5 1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Згідно частини другої статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування», обчислення єдиного внеску здійснюється напідставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Відповідно до частини третьої статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування», обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплаті! (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Згідно пункту 198.5. статті 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 19611 цього Кодексу),

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих ІІ необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів; г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення виробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього жпункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього, пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі: податкових накладних.

З метою застосування цього пункту податкові зобов`язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах: придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання; придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні).

Відповідно до пункту 189.1 статті 189 ПК України, у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.

Пунктом 199.1 статті 199 ПК України, у разі якщо придбані або виготовлені товари/послуги, необоротні активи частково використовуються в оподатковуваних операціях, а частково - ні, платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати зведену податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму частки сплаченого (нарахованого) податку під час їх придбання або виготовлення, яка відповідає частці використання таких товарів/послуг, необоротних активів в неоподатковуваних операціях.

Згідно пункту 123.1. статті 123 ПК України, у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Щодо правомірності податкових повідомлень рішень від 17.07.2019 №, №, рішення про застосування штрафних санкцій від 17.07.2019№ та вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 17.07.2019 №Ф-, апеляційний суд зазначає наступне.

Перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненням діяльності, відображених у податкових деклараціях, контролюючим органом встановлено їх завищення на загальну суму 2448350,59 грн, в тому числі за 2017 рік на 1660582,63 грн., за 2018 рік на 787766,97 грн.

Згідно даних обліку ФОП ОСОБА_1 за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 реалізовано товарно - матеріальних цінностей, де сума готівки по одному касовому чеку складає більше 7000,00 грн., вага якого складає більше 500 кг через реєстратор розрахункових операцій на загальну суму 3517403,80 грн.

Детальні реквізити касових чеків, назва та кількість товару, ціна товару та сума операції відображені на аркушах 10-16 акту перевірки від 11.06.2019 №12134/03-20-13- 02/ НОМЕР_1 .

Сума отриманих коштів по вищевказаним касовим чекам, які були внесені на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_1 у період що перевірявся становить 3517403,80 грн., в тому числі ПДВ 703480,76 грн.

Разом з тим, при реалізації товару через реєстратор розрахункових операцій товару (рибою, ракоподібними і молюсками), вага якого складає більше 500 кг на суму більше 7000,00 грн., вага, дана кількість не призначена для реалізації кінцевому споживачу, а придбавається суб`єктами господарювання (юридичними або фізичними особами суб`єктами підприємницької діяльності) для подальшого перепродажу, а отже відповідно в бухгалтерському обліку повинні бути оформлені належним чином документи товарно-транспортні накладні та акти прийому-передачі товару, видаткові накладні, довіреності тощо.

Зокрема, відповідно до національного стандарту України ДСТУ 4303-2004 «Роздрібна та оптова торгівля. Терміни та визначення понять» - оптова торгівля - вид економічної діяльності у сфері товарообігу, що охоплює купівлю-продаж товарів за договорами поставки партіями для подальшого їх продажу вінцевому споживачеві через роздрібну торгівлю або для виробничого споживання та надаванняпов`язаних із цим послуг.

Роздрібна торгівля - вид економічної діяльності в сфері товарообігу, що охоплює купівлю-продаж товарів кінцевому споживачеві та надавання йому торговельних послуг.

Таким чином згідно проведеного аналізу касових чеків ФОП ОСОБА_1 не міг здійснювати торгівлю через касовий апарат кінцевому споживачу для власного споживання, при цьому враховуючи велику вагу продукції мала місце саме поставка партіями, тобто оптова торгівля, а відтак мали оформлятися акти прийому-передачі продукції та товарно-транспортна накладна.

Слід зазначити що будь-яких транспортних та супроводжувальних документів для перевірки не представлено, хоча загальна кількість відвантаженого товару становила 221178 кг. Не надано таких і в ході судового розгляду справи.

Крім того, ФОП ОСОБА_1 до перевірки не представлено актів приймання-передачі продукції та довіреностей на отримання товару від покупців. Не надано таких і в ході судового розгляду справи.

Таким чином, до перевірки ФОП ОСОБА_1 не надано документів: актів приймання-передачі товарів, товарно-транспортних накладних з відмітками про передачу та отримання товарно - матеріальних цінностей, довіреностей від покупців на отримання продукції.

Все вищевикладене підтверджує неможливість фактичної передачі та доставки товарів від ФОП ОСОБА_1 кінцевому споживачу.

Враховуючи факт не представлення для перевірки відповідних документів можна стверджувати, що операції з реалізації мали не реальний характер, товар ФОП ОСОБА_1 на кінцевих покупців не відвантажувався.

Враховуючи, що господарські операції, які відображені ФОП ОСОБА_1 по реалізації рибопродуктами через реєстратор розрахункових операцій, кінцевим покупцям без наявності відповідних документів, не мають достатньої доказовості фактичного здійснення господарських операцій, ФОП ОСОБА_1 зайво віднесено до складу витрат собівартість реалізованих через реєстратор розрахункових операцій товарів, в сумі 2448350,59 грн., в тому числі за 2017 рік в сумі 1660582,62 грн., за 2018 рік в сумі 787767,97 грн.

Таким чином, ФОП ОСОБА_1 зайво включив до складу витрат собівартість товару, який ніби-то був реалізований кінцевим споживачам через реєстратор розрахункових операцій.

Отже, перевіркою правильності визначення суми чистого оподатковуваного доходу, відображеного в податкових деклараціях про майновий стан та доходи за 2017, 2018 роки, встановлено, що на порушення пункту 44.1. статті 44, пункту 177.2, підпунктів 177.4.1, 177.4.5; пункту 177.4 статті 177 ПК України, ФОП ОСОБА_1 занижено суму чистого оподатковуваного доходу на загальну суму 2448350,59 грн., в тому числі за 2017 рік на суму 1660582,62 грн. та за 2018 рік на суму 787767,97 грн.

Враховуючи вищезазначене, перевіркою правильності проведення остаточного розрахунку податку на доходи фізичних осіб за 2017 - 2018 роки, що підлягає сплаті до бюджету, встановлено, що ФОП ОСОБА_1 занижено податок з доходів фізичних осіб на загальну суму 440703,11 грн., а саме за 2017 рік в сумі 298904,87 грн. та за 2018 рік в сумі 141798,24 грн.

Перевіркою правильності визначення бази оподаткування та повноти нарахування військового збору з доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності встановлено, що внаслідок порушень зазначених вище також порушено пункти 162.1.1, 162.1 статті 162, підпункт 163.1.1 пункту 163.1 статті 163, підпункт 164.1.3 пункту 164.1 статті 164, підпункт 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України, внаслідок чого ФОП ОСОБА_1 не нараховано та не сплачено до бюджету військового збору за 2017 рік - 24908,74 грн. та за 2018 рік 11816,52 грн.

Щодо правомірності податкового повідомлення рішення від 17.07.2019 № колегія суддів зазначає наступне.

За період з 01.01.2017 по 31.12.2018 ФОП ОСОБА_1 задекларовано податкових зобов`язань по податку на додану вартість у сумі ПДВ 2509332,00 грн.

Перевіркою встановлено, що протягом 2017-2018 років ФОП ОСОБА_1 було відображено реалізацію товару (рибопродукцію) через реєстратор розрахункових операцій на загальну суму 2448350,59 грн.

Разом з тим, у зв`язку із порушеннями зазначеними вище, а саме ненаданням до перевірки відповідних документів, операції з реалізації мали нереальний товарний характер, товар ФОП ОСОБА_1 на кінцевих покупців не відвантажувався та відсутній в залишках товарно - матеріальних цінностей платника.

Зокрема, перевіркою встановлено розбіжність в залишках товару, на суму 2448350,59 грн. (без ПДВ), які підприємцем не було відображено в обсягах реалізованої продукції в перевіряємому періоді, в результаті чого підприємцем порушено пункт 185.1 статті 185, пункт 187.1 статті 187, пункт 188.1 статті 188, пункти 201.4, 201.7 статті 201 ПК України, що призвело до заниження податкових зобов`язань за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 на суму 489670,12 грн. податку на додану вартість, що було включено перевіркою до податкового зобов`язання за грудень 2017 року.

У свою чергу, відображенню у податковій звітності підлягає лише та господарська операція, яка фактично відбулась, а не та, зміст якої відображений на первинних документах, відповідно тоді така господарська операція, яка фактично відбулась і створює відповідні податкові наслідки для платника шляхом формування ним заниженого податкового зобов`язання.

Крім того, відповідно до пункту 201.1 статті 201 ПК України, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.?

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов`язкові реквізити: порядковий номер податкової накладної; дата складання податкової накладної; повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавцятоварів/послуг; податковий номер платника податку (продавця та покупця). У разіпостачання/придбання філією (структурним підрозділом) товарів/послуг, яка фактично є від імені головного підприємства - платника податку стороною договору, у податковій накладній, крім податкового номера платника податку додатково зазначається числовий номер такої філії (структурного підрозділу); повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; ціна постачання без урахування податку; ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; код товару згідно з УКТ ЗЕД, для послуг - код послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг; платники податків, крім випадків постачання підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України, мають право зазначати код товару згідно з УКТ ЗЕД або код послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг неповністю, але не менше ніж чотири перших цифри відповідного коду; індивідуальний податковий номер.

У свою чергу, перевіркою встановлено, що в порушення вищезазначеної норми ФОП ОСОБА_1 в податкових накладних на реалізацію - продукції не платникам ПДВ не зазначалось обов`язкових реквізитів покупця, а саме: податкові накладні на реалізацію продукції ФОП ОСОБА_1 громадянам-покупцям не містили реквізитів покупців, не було зазначено адресних даних, РНОКПП чи інших ідентифікаційних даних, та були складені загальними накладними на «кінцевого споживача», що унеможливлює ідентифікацію однієї зі сторін господарської операції.

Крім того, видаткові накладні на реалізацію продукції ФОП ОСОБА_1 громадянам-покупцям із реквізитів покупця також не містили жодних ідентифікаційних даних, що в свою чергу є порушенням вимог пункту 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік», згідно якого первинні та зведені облікові документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особі, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Враховуючи вищезазначене, в порушення, пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188, пункту 190.1 статті 190 ПК України ФОП ОСОБА_1 занижено податкові зобов`язання по податку на додану вартість за грудень 2017 року на суму 332116,52 грн., за грудень 2018 року на 157553,59 гри, оскільки, неможливо встановити суми заниження податкових зобов`язань помісячно, а лише в загальній сумі за результатами 2017-2018 роки.

З огляду на викладене, суд вважає правильними висновки контролюючого органу про підставність податкових повідомлень-рішень від 17.07.2019 №, №, №, рішення від 17.07.2019 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не сплаченого єдиного внеску, вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 17.07.2019 №Ф-.

Відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги встановлені фактичні обставини справи, апеляційний суд дійшов висновку, що Головне управління ДФС у Волинській області вказані вимоги щодо обов`язку довести правомірність своїх рішень виконало.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінюючи рішення відповідача на відповідність критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, суд вважає, що такі рішення прийняті відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України, з урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) та неупереджено.

Згідно із частиною першою статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Суд першої інстанції за результатами розгляду справи прийняв рішення в частині задоволених позовних вимог, врахувавши лише позицію позивача, без проведення належного глибинного дослідження всіх необхідних доказів, застосувавши спрощений поверхневий підхід до встановлення фактів.

Враховуючи викладене, оцінивши зібрані докази у сукупності, судова колегія приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги відповідача являються підставними і обґрунтованими та спростовують висновки суду першої інстанції.

Таким чином, судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, відтак оскаржуване рішення суду в частині задоволених позовних вимог відповідно до вимог статті 317 КАС України підлягає скасуванню з одночасним прийняттям постанови про відмову у задоволенні позову в цій частині з наведених вище підстав.

Так, як рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2019 рокув частині відмови в задоволенні позовних вимог не оскаржується в апеляційному порядку, та в процесі апеляційного провадження не було виявлено порушень, допущених судом першої інстанції, які б призвели до неправильного вирішення справи в цій частині, тому колегія суддів вважає недоцільним виходити за межі апеляційної скарги та переглядати оскаржуване рішення в цій частині.

Керуючись ч.3 статті 243, 308, 310, 317, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області задовольнити.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2019 року скасувати в частині задоволених позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДФС у Волинській області від 17 липня 2019 року №, №, №, рішення від 17 липня 2019 року за № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не сплаченого єдиного внеску, вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 17 липня 2019 року за №Ф-, та прийняти в цій частині нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог в цій частині відмовити.

В решті рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2019 року залишити без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання адміністративного позову покласти на позивача.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. М. Гінда
Д. М. Старунський
Повне судове рішення складено 25 березня 2020 року.