Справа № 540/2109/19
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2020-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2020 р.м.ОдесаСправа № 540/2109/19

Категорія: 111060000 Головуючий в 1 інстанції: Морська Г.М.

Час і місце ухвалення: 14:03, м. Херсон

Дата складання повного тексту: 12.12.2019 р.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Бітова А.І.

суддів - Лук`янчук О.В.

- Ступакової І.Г.

при секретарі - Рощіній К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Херсонській області, Автономній республіці Крим та м. Севастополі про скасування податкового боргу,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління (далі ГУ) ДПС в Херсонській області, Автономній республіці Крим та м. Севастополі (з урахуванням заяви про зміну предмету позову) про визнання протиправною та скасування вимоги ГУ ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі №Ф-5537-50 "У" від 09 листопада 2018 року про сплату боргу (недоїмки) в розмірі 15 819,54 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що 03 липня 2019 року на адресу позивача надійшла постанова старшого державного виконавця Каховського МВДВС ГТУЮ у Херсонській області у виконавчому провадженні №59033733 від 19 червня 2019 року про арешт майна боржника. З даної постанови йому стало відомо, що у Каховському МВДВС ГТУЮ у Херсонській області відкрите виконавче провадження №59033733 від 07 травня 2019 року на підставі вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-5537-50 "У" від 09 листопада 2018 року у розмірі 15 819,54 грн. Під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження дізнався, що Головним управління ДФС у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі 09 листопада 2018 року було прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-5537-50 "У" із єдиного соціального внеску у розмірі 15 819,54 грн.

Стверджує, що спірна вимога №Ф-5537-50 У від 09 листопада 2018 року ГУ ДФС у Херсонській області, автономній Республіці Крим та м. Севастополі про сплату позивачем боргу (недоїмки) у розмірі 15 819,54 грн. є незаконною, оскільки нею вимагається сплатити єдиний соціальний внесок нарахований ОСОБА_1 як суб`єкту підприємницької діяльності ФОП. Позивач зазначає, що не зареєстрований ФОП (зазначену обставину підтверджує витягами із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань) та не зобов`язаний сплачувати відповідні соціальні внески.

Відповідач позов не визнав, вказуючи, що відповідно до електронних баз даних ДПС позивач зареєстрований як ФОП 12 жовтня 1994 року, у зв`язку із чим йому нарахований контролюючим органом єдиний соціальний внесок. На підтвердження правильності нарахування податковий орган надав копію реєстраційної картки з Державного реєстру звітних (статистичних) одиниць України та витяг із електронних баз даних ДПС. Посилаючись на лист Міністерства юстиції України від 03 жовтня 2019 року №36149/21480-26-19/8.4.3, стверджує, що обов`язок перенесення інформації до ЄДР про ФОП, зареєстрованих до 2003 року, покладений на державних реєстраторів.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2019 року адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправною та скасовано вимогу ГУ ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (, 73026, м. Херсон, пр. Ушакова,75) №Ф-5537-50 У від 09 листопада 2018 року про сплату боргу (недоїмки) в розмірі 15 819,54 грн.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (, 73026, м. Херсон, пр. Ушакова,75) на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

В апеляційній скарзі ГУ ДПС в Херсонській області, Автономній республіці Крим та м. Севастополі ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також у зв`язку з тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги ГУ ДПС в Херсонській області, Автономній республіці Крим та м. Севастополі зазначає, що згідно ідентифікаційних даних ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зареєстрований як ФОП 12 жовтня 1994 року за №267 Виконавчим комітетом Каховської міської ради, а також міститься запис, що позивач взятий на облік, як платник єдиного соціального внеску 14 травня 2001 року за №211/13-4597ПР. Крім того, підтвердженням реєстрації позивачем як ФОП є, зокрема, реєстраційна картка Державного реєстру звітних (статистичних) одиниць України, яка подавалася 21 жовтня 1994 року. З урахуванням викладеного, позивач на даний час зареєстрований як ФОП, а отже є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. В той же час, доказів на підтвердження реєстрації припинення підприємницької діяльності та зняття з обліку як платника єдиного соціального внеску позивач не надав.

У відзиві ОСОБА_1 на апеляційну скаргу вказується, що підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні, а доводи апеляційної скарги є такими, що не спростовують висновків суду.

Учасники справи в судове засідання апеляційного адміністративного суду не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлені належним чином. Враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, особиста їх участь в судовому засіданні не обов`язкова. Судова колегія, у відповідності до ч.2 ст. 313 КАС України, визнає можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Згідно ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ГУ ДПС в Херсонській області, Автономній республіці Крим та м. Севастополі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.

Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції:

Вимогою про сплату боргу (недоїмки) №Ф-5537-50 У від 09 листопада 2018 року зобов`язано ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) сплатити недоїмку із єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування у розмірі 15 819,54 грн.

Із відзиву слідує, що дана сума нарахована позивачу як ФОП за період 2017 рік - 8 448,0 грн. та І, ІІ, ІІІ квартали 2018 року - 7 371,54 грн.

Судом встановлено, що спір між сторонами стосується правомірності нарахування єдиного соціального внеску позивачу як ФОП.

Позивач стверджує, що не є суб`єктом підприємницької діяльності.

Відповідач стверджує, що позивач зареєстрований ФОП 12 жовтня 1994 року.

Відповідач на підтвердження своєї позиції про перебування позивача у статусі ФОП надав суду наступні докази:

- витяг із інтегрованої картки позивача по єдиному соціальному внеску, у якій станом на 31 жовтня 2018 року обліковується недоїмка 15 819,54 грн.;

- роздруківку із електронної бази даних ДПС, відповідно до якої ОСОБА_1 зареєстрований ФОП 12 жовтня 1994 року виконавчим комітетом Новокаховської міської ради та взятий на облік як платник податків за основним місцем обліку у ГУ ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, Новокаховське управління, Каховська ДПІ;

- копію реєстраційної картки з Державного реєстру звітних (статистичних) одиниць України про реєстрацію "…підприємець ОСОБА_1 " за вхідним 21 жовтня 1994 року № 2439.

У реєстраційній картці з Державного реєстру звітних (статистичних) одиниць України, наданій відповідачем до суду зазначено ідентифікаційний код підприємця ОСОБА_1 НОМЕР_2, у той час як у реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на 03 жовтня 2019 року, відповідно до критеріїв пошуку: РНОКПП НОМЕР_1 - жодних записів не знайдено.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань, станом на 24 листопада 2019 року відповідно до критеріїв пошуку: ОСОБА_1 - жодних записів не знайдено.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань, станом на 01 листопада 2018 року відповідно до критеріїв пошуку: ОСОБА_1 - жодних записів не знайдено.

Тобто Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не містить зібраної, накопиченої, обробленої та облікованої інформації щодо фізичної особи-підприємця - ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції ухвалою від 25 листопада 2019 року зобов`язав ГУ ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі надати до суду докази перебування позивача у статусі ФОП (належним чином завірену копію свідоцтва про реєстрацію позивача як суб`єкта підприємницької діяльності або відповідну виписку із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань) та докази подання податкової звітності ОСОБА_1 як ФОП.

На виконання ухвали жодних доказів перебування позивача у статусі ФОП суду не надано.

Разом із тим позивачем наданий суду лист ГУ ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі від 09 грудня 2019 року №1658/ФОП/21-22-33-01 "Про розгляд звернення", відповідно до якого ГУ ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі повідомило позивача, що згідно з інформаційними базами даних ДПС ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) не звітував до податкових органів за період з 12 жовтня 1994 року по 2019 рік.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено факт перебування позивача у статусі ФОП, відтак не доведено правомірність нарахування йому єдиного соціального внеску як ФОП.

Судова колегія вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 6-14, 73, 74, 77, 78 КАС України, ст. 1, п.4 ч.1 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", ст. 1, ч.1 ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців", п.п.2, 3, 4, 8 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 01 липня 2010 року №2390-VІ "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" щодо спрощення механізму державної реєстрації припинення суб`єктів господарювання", які регулюють спірні правовідносини.

Судова колегія не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з п.4 ч.1 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що в даних спірних правовідносинах, з`ясуванню підлягає обставина реєстрації позивача суб`єктом підприємницької діяльності як ФОП.

Відносини у сфері державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, регулюються Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців".

Із введенням в дію цього Закону було створено та розпочато формування Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

У ст. 1 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" про реєстрацію передбачено, що Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців - автоматизована система збирання, накопичення, захисту, обліку та надання інформації про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

ЄДР створюється з метою забезпечення органів державної влади, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців з Єдиного державного реєстру.

Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" про реєстрацію відомості про юридичну особу або фізичну особу-підприємця включаються до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців шляхом внесення записів на підставі відомостей з відповідних реєстраційних карток та відомостей, що надаються юридичними особами.

Згідно з п.2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 01 липня 2010 року №2390-VІ "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" щодо спрощення механізму державної реєстрації припинення суб`єктів господарювання" (далі Закон №2390-VІ), процес включення до Єдиного державного реєстру відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, завершується через рік, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Усі юридичні особи та фізичні особи - підприємці, створені та зареєстровані до 01 липня 2004 року, у відповідності до п.3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №2390-VІ, зобов`язані у встановлений п.2 цього розділу строк подати державному реєстратору реєстраційну картку для включення відомостей про них до Єдиного державного реєстру та для заміни свідоцтв про їх державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка або для отримання таких свідоцтв.

Свідоцтва про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, згідно п.4 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №2390-VІ, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 01 липня 2004 року, після настання встановленого п.2 цього розділу строку вважаються недійсними.

У п.7 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №2390-VІ закріплено, що спеціально уповноважений орган з питань державної реєстрації протягом місяця з дати завершення процесу включення до Єдиного державного реєстру відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, передає відомості про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, включених до Єдиного державного реєстру, органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування, які в межах своїх повноважень ведуть облік юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та/або проводять реєстрацію юридичних осіб будь-яких організаційно-правових форм та фізичних осіб - підприємців.

Уповноважені органи протягом місяця з дня отримання від спеціально уповноваженого органу з питань державної реєстрації відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, включених до Єдиного державного реєстру, проводять звірення даних реєстрів (баз даних реєстрів, журналів реєстрації, обліку тощо), що ведуться ними, з даними Єдиного державного реєстру. За результатами звірення уповноважені органи подають спеціально уповноваженому органу з питань державної реєстрації відомості з відомчих реєстрів (баз даних реєстрів, журналів реєстрації, обліку тощо) про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, відомості про яких не включені до Єдиного державного реєстру.

За результатами проведеного звірення уповноважені органи оприлюднюють у спеціалізованих друкованих засобах масової інформації та/або на відомчих веб-сайтах відомості про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, відомості про яких на дату завершення процесу включення до Єдиного державного реєстру відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців не включені до Єдиного державного реєстру.

Згідно п.8 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №2390-VІ після закінчення передбаченого для включення відомостей до Єдиного державного реєстру строку, встановленого п.2 цього розділу, уповноважені органи у місячний строк проводять остаточне звірення даних відомчих реєстрів (баз даних реєстрів, журналів реєстрації, обліку тощо), за результатами якого готують аналітичну інформацію для передачі її тимчасовим міжвідомчим спеціальним комісіям, утвореним з метою проведення в Автономній Республіці Крим та відповідних областях інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, відомості про яких до строку, встановленого пунктом 2 цього розділу, не включені до Єдиного державного реєстру.

За результатами проведеної тимчасовими міжвідомчими спеціальними комісіями роботи відомості про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, зареєстрованих до 01 липня 2004 року, включаються до Єдиного державного реєстру з відміткою про те, що свідоцтва про їх державну реєстрацію, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 01 липня 2004 року, вважаються недійсними.

Пунктом 9 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №2390-VІ передбачено, що порядок утворення, а також завдання та повноваження тимчасових міжвідомчих спеціальних комісій встановлюються спеціально уповноваженим органом з питань державної реєстрації.

Відповідно до п.9 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" №2390-VІ Міністерством юстиції України затверджено наказ №575/5 від 12 квітня 2012 року "Про тимчасові міжвідомчі спеціальні комісії з питань проведення інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" (далі Положення №575/5).

У п.1.2 Положення №575/5 визначено, що комісії створюються в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі з метою проведення інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 01 липня 2004 року, відомості про яких на дату завершення процесу включення до Єдиного державного реєстру відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців не включені до Єдиного державного реєстру (далі - невключені суб`єкти).

Комісія, у відповідності до вимог п.4.3 Положення №575/5, розглядає, аналізує прийняту від уповноважених органів аналітичну інформацію; складає узагальнену інформацію про невключених юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 01 липня 2004 року, відомості про яких на дату завершення процесу включення до Єдиного державного реєстру відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців не включені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, у розрізі районів та міст обласного значення відповідно в Автономній Республіці Крим, областях, районів - у містах Києві та Севастополі за формами згідно з додатками 3 та 4; передає узагальнену інформацію про невключених суб`єктів державним реєстраторам за місцезнаходженням юридичних осіб та за місцем проживання фізичних осіб - підприємців для подальшого включення цих відомостей до Єдиного державного реєстру, про що складається акт приймання-передачі у двох примірниках. Узагальнена інформація про невключених суб`єктів може передаватися частинами; передає узагальнену інформацію про невключених суб`єктів Державній реєстраційній службі України.

Відповідно до п.5 Положення №575/5 державним реєстраторам юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців забезпечити включення до Єдиного державного реєстру відомостей про невключених суб`єктів на підставі аналітичної інформації, отриманої від тимчасових міжвідомчих спеціальних комісій з питань проведення інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Аналіз наведених норм доводить, що реєстрація особи, як фізичної особи-підприємця здійснюється в порядку та на підставах, визначених чинним законодавством. Факт реєстрації такої особи засвідчується свідоцтвом про державну реєстрацію.

У зв`язку зі змінами Закону про реєстрацію було розпочато процес включення до Єдиного державного реєстру відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, зареєстрованих до 01 липня 2004 року.

Процес включення повинен був завершитися через рік з дня набрання чинності Законом №2390-VІ, тобто 03 березня 2012 року, оскільки Закон №2390-VІ набрав чинності 03 березня 2011 року. В свою чергу, особи, які зареєстровані як фізичні особи-підприємці до 01 липня 2004 року, зобов`язані були протягом цього часу подати реєстраційну катку для включення відомостей про них до Єдиного державного реєстру та для заміни свідоцтва про їх державну реєстрацію.

Інформація про тих осіб, які самостійно не звернулися до державних реєстраторів для включення інформації про них до Єдиного державного реєстру та заміни свідоцтва, була включена до ЄДР самостійно державними реєстраторами на підставі інформації, наданої спеціальноствореними міжвідомчими комісіями.

Апелянт на підтвердження своєї позиції про перебування позивача у статусі ФОП надав суду як доказ копію реєстраційної картки з Державного реєстру звітних (статистичних) одиниць України про реєстрацію "...підприємець ОСОБА_1. " за вхідним 21 жовтня 1994 року №2439.

Стосовно цього доводу апелянта, судова колегія зазначає, що п.5 Постанови Кабінету Міністрів України "Про створення Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України" від 22 січня 1996 року №118 (в редакції від 30 листопада 2013 року) зобов`язано Міністерство статистики забезпечити формування бази даних Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України на основі Державного реєстру звітних (статистичних) одиниць України із збереженням присвоєних суб`єктам господарської діяльності ідентифікаційних кодів.

Враховуючи все вищевикладене, судова колегія дійшла висновку, що навіть у разі набуття особою статусу ФОП до початку функціонування Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, внесення відомостей про таку особу до Єдиного державного реєстру забезпечується державою, через відповідні органи, тому в обов`язковому порядку містяться у такому реєстрі.

Таким чином, що твердження апелянта про наявність у позивача статусу ФОП не базується на фактичних обставинах справи та нормах законодавства України.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, у вказаній реєстраційній картці з Державного реєстру звітних (статистичних) одиниць України, зазначено ідентифікаційний код підприємця ОСОБА_1. "НОМЕР_2", у той час як реєстраційний номер облікової картки платника податків позивача ОСОБА_1 " НОМЕР_1 ".

Отже, відповідачем у під час розгляду справи не доведено факт перебування позивача у статусі ФОП, відтак не доведено правомірність нарахування йому як ФОП єдиного соціального внеску.

За таких обставин, судова колегія вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що позивач не є страхувальником у розумінні Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та не має обов`язку щодо сплати єдиного соціального внеску, а отже, вимога про сплату податкового боргу є протиправною.

Враховуючи все вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судова колегія не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.

Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 310, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі залишити без задоволення, а рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 26 березня 2020 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.