Справа № 640/3154/19
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2020-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/3154/19 Суддя (судді) суду 1-ї інст.:
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 березня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Коротких А.Ю.,

Федотова І.В.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 грудня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України від 22.01.2019 № 41 «Про застосування дисциплінарного стягнення до працівника Центру ОСОБА_1 »;

- нарахувати та виплатити йому премії за результати роботи у березні та грудні 2018 року у загальному розмірі 2000 (дві тисячі) гривень, премії за результати роботи за місяць у розмірі 1000 грн та надбавку за складність та напруженість у роботі в розмірі по 50% посадового окладу пропорційно відпрацьованого часу за місяць у розмірі 2180 грн з першого січня 2019 року до дати скасування наказу начальника Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України від 22.01.2019 № 41 «Про застосування дисциплінарного стягнення до працівника Центру ОСОБА_1 » у загальному розмірі 3180 (три тисячі сто вісімдесят) гривень щомісячно.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 грудня 2019 року позов задоволено. Судом вирішено:

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України від 22.01.2019 № 41 «Про застосування дисциплінарного стягнення до працівника Центру ОСОБА_1 »;

- нарахувати та виплатити премії ОСОБА_1 за результати роботи у березні та грудні 2018 року у загальному розмірі 2000 (дві тисячі) гривень;

- нарахувати та виплатити ОСОБА_1 премії за результати роботи за місяць у розмірі 1000 грн та надбавку за складність та напруженість у роботі в розмірі по 50% посадового окладу пропорційно відпрацьованого часу за місяць у розмірі 2180 грн з першого січня 2019 року у загальному розмірі 3180 (три тисячі сто вісімдесят) гривень щомісячно, в період, в якому була ця сума утримана на підставі наказу начальника Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України від 22.01.2019 № 41 «Про застосування дисциплінарного стягнення до працівника Центру ОСОБА_1 ».

Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що накладення на позивача дисциплінарного стягнення є правомірним, а підстави для нарахування та виплати спірних виплат відсутні.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що згідно зі спільною директивою Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 30.07.2015 №Д-322/1/23 дск та переліку змін до штату Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України 02/321 від 12.08.2015 № 322/1/7158 створено відділ інформаційно-аналітичного забезпечення роботи «гаряча лінія» Міністерства оборони України.

Відповідно до наказу Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України (по стройовій частині) від 07.10.2015 №282 ОСОБА_1 з 12.10.2015 прийнято на роботу начальником відділу інформаційно-аналітичного забезпечення роботи «гарячої лінії» Міністерства оборони України.

У січні 2019 року проведено перевірку організацію роботи у відділі інформаційно-аналітичного забезпечення роботи «гарячої лінії» Міністерства оборони України, за наслідком якої складено акт результатів роботи посадових осіб Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України у відділі інформаційно-аналітичного забезпечення роботи «гарячої лінії» Міністерства України від 21.01.2019 №505.

Згідно висновків акту у ході перевірки було встановлено:

- порушення трудової дисципліни з боку начальника відділу працівника ЗСУ ОСОБА_1 , а саме не організував дотримання правил внутрішнього трудового розпорядку працівниками відділу, чим порушено обов`язки начальника відділу інформаційно-аналітичного забезпечення роботи «гарячої лінії» Міністерства оборони України, затверджені наказом начальника Центру від 26.12.2018 № 521;

- порушення трудової дисципліни з боку начальника відділу працівника ЗСУ ОСОБА_1 , а саме не забезпечив додержання працівниками відділу трудової дисципліни, чим порушено обов`язки начальника відділу інформаційно-аналітичного «гарячої лінії» Міністерства оборони України, затверджені Центру від 26.12.2018 № 521;

- порушення трудової дисципліни з боку начальника відділу працівника ЗСУ ОСОБА_1 , а саме не розподілив обов`язки між працівниками відділу та не затвердив їх, чим порушив обов`язки начальника відділу інформаційно-аналітичного забезпечення роботи «гарячої лінії» Міністерства оборони України, затверджені наказом начальника Центру від 26.12.2018 № 521.

Зазначене, на думку відповідача, свідчить про порушення вимог Кодексу законів про працю України, наказу Державного комітету статисти України від 05.12.2008 № 489 «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці» з урахуванням роз`яснень наданих листом Міністерства праці та соціальної політики України від 13.05.2010 № 140/13/116-10, Колективного договору зареєстрованого Управлінням праці та соціального захисту населення Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 20.10.2015 за № 146-15 та наказу начальника Центру від 26.12.2018 № 525 «Про організацію служби військ та бойового навчання на 2019 рік», а саме внесення до табелів обліку робочого часу працівників відділу «гарячої лінії» МОУ завідомо неправдивих відомостей про фактично відпрацьований час, відпрацьовані за місяць години, надурочні, та роботи у вихідні дні.

Позивач відмовився ставити підпис про ознайомлення з вказаним актом та надавати пояснення щодо порушень трудової дисципліни викладених в акті, в результаті чого було складено акти відмови в підписі про ознайомлення від 21.01.2019 та відмови надати пояснення від 21.01.2019.

Враховуючи висновки акту від 21.01.2019 №505 відповідачем прийнято наказ від 22.01.2019 №41, яким застосовано дисциплінарне стягнення до працівника Центру ОСОБА_1 , а саме за порушення трудової дисципліни, неналежне виконання обов`язків, що потягло за собою внесення до табелів обліку робочого часу працівників відділу завідомо неправдивих відомостей про фактично відпрацьований час, застосовано до начальника відділу інформаційно-аналітичного забезпечення роботи «гаряча лінія» Міністерства оборони України працівника ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення «догана».

Не погодившись з таким рішенням, вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції розглянувши справу за правилами адміністративного судочинства, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно частини першої статті 5 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист

Пунктами 1, 2 статті 4 КАС передбачено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій <…>.

Згідно пункту 2 частини першої статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Пунктом 17 статті 7 КАС передбачено, що публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Для набуття спором ознак публічно-правового в контексті пункту 2 частини першої статті 19 КАС спірні правовідносини мають безпосередньо випливати з перебування особи на посаді, яка віднесена до публічної служби, та здійснення нею службової діяльності.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII (далі - Закон №889-VIII) державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо: 1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; 2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; 3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; 4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; 5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; 6) управління персоналом державних органів; 7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби (частина друга статті 1 Закону №889-VIII).

Згідно з пунктом 15 частини третьої статті 3 Закону №889-VIII дія цього Закону не поширюється на працівників державних підприємств, установ, організацій, інших суб`єктів господарювання державної форми власності, а також навчальних закладів, заснованих державними органами.

Як вбачається з матеріалів справи, спір у даній справі стосується перебування позивача на посаді начальника відділу інформаційно-аналітичного забезпечення роботи «гарячої лінії» Міністерства оборони України.

Вказаний відділ функціонує у складі Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України

Посада позивача не відноситься до посад державної служби, зміст завдань і обов?язків начальника відділу інформаційно-аналітичного забезпечення роботи «гарячої лінії» Міністерства оборони України, що затверджені наказом начальника Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України від 26.12.2018 № 521, вказує на те, що позивач не здійснює повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій державного органу.

Таким чином, колегія суддів наголошує, що посада позивача не відноситься до посад публічної служби, позивач перебуваючи у трудових відносинах з Центром забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України, не здійснював службову діяльність у розумінні статті 19 КАС, оскільки не є військовослужбовцем.

У свою чергу, спір у правовідносинах, які виникають із трудових відносин, не пов`язаних з проходженням публічної служби, є приватноправовим незалежно від участі у ньому суб`єкта публічного права.

Відповідно до частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема із трудових, правовідносин.

Оскільки, спір у даній справі виник у зв`язку із притягненням позивача до дисциплінарної відповідальності при здійсненні ним трудової діяльності, не пов`язаної з проходженням публічної служби, а тому має вирішуватись за правилами цивільного судочинства.

Аналогічну позицію у подібних правовідносинах висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 березня 2019 року по справі № 520/6612/17, від 27 березня 2019 року у справі №814/2514/17 та ін.

Частиною першою статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Від наведених вище правових висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах Велика Палата Верховного Суду у відповідності до статті 346 КАС не відступала, а тому підстав для їх неврахування при вирішенні даного спору немає.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції помилково розглянув справу за правилами адміністративного судочинства, оскільки спірні правовідносини стосуються трудової діяльності позивача, не пов`язаної з проходженням публічної служби.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до частини першої статті 319 КАС судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Згідно пункту 1 частини першої статті 238 КАС суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Оскільки судом першої інстанції порушено юрисдикцію спору у даній справі, то оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 319, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 грудня 2019 року скасувати.

Провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії закрити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя А.Ю. Коротких

Суддя І.В. Федотов