Справа № 400/2393/19
Суддя: Косцова І.П.
Дата ухвалення: 2020-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2020 р.м.ОдесаСправа № 400/2393/19
Головуючий в 1 інстанції: Мельник О.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Косцової І.П.,

суддів - Осіпова Ю.В., Скрипченка В.О.

за участі секретаря - Стефанцевої Ю.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби Безпеки України в Миколаївській області, Виконавчого комітету Миколаївської міської ради Миколаївської області, Управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення Миколаївської міської ради про визнання протиправними та скасування розпоряджень, визнання протиправним наказу, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати розпорядження Управління Служби Безпеки України в Миколаївській області (далі - Управління СБУ в Миколаївській області) від 11.06.2019 року №67 Д в частині скасування допуску до державної таємниці;

- визнати протиправним та скасувати розпорядження Миколаївського міського голови №212 рк ДСК, яким припинено доступ позивача до роботи із секретними документами з грифом «Таємно»;

- визнати протиправним та скасувати Наказ Управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення Миколаївської міської ради (далі - Управління з питань надзвичайних ситуацій) №46-к від 25.07.2019р. про звільнення з посади спеціаліста 1 категорії відділу з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення в Заводському районі міста Миколаєва Управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення Миколаївської міської ради за п.2 ст.40 КЗпП України у зв`язку зі скасуванням допуску до державної таємниці;

- стягнути з Управління з питань надзвичайних ситуацій середній заробіток за час вимушеного прогулу, а також судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначив про незаконність його звільнення, оскільки до листопада 2018 року він не мав доступу до секретних документів, а відтак не міг порушити обов`язки по збереженню державної таємниці. Також зазначив, що з травня 2018 року у визначеному законом порядку повідомляв уповноважені органи про виїзд та повернення із-за кордону. Крім того, зауважив, що жодного разу не отримував надбавку за роботу з документами, що містять державну таємницю. Вважає, що Управлінням СБУ в Миколаївській області не доведено розголошення ним державної таємниці або витоку секретної інформації, яка йому була довірена чи довірялась, або факту сприяння іноземцям та особам без громадянства у провадженні діяльності, що завдає шкоди інтересам національної безпеки України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2019 р. у задоволенні позову відмовлено.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив із того, що позивач, як особа, на яку покладено обов`язки зі збереження державної таємниці, не дотримувався встановленого порядку повідомлення уповноважених органів про свій виїзд до іноземної держави, отже рішення відповідачів з припинення наданого йому доступу до роботи із секретними документами та подальшим звільненням за п.2 ст. 40 КЗпП України є законними та обґрунтованими.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву (заперечень).

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, посилаючись на невідповідність висновків фактичним обставинам справи, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалене у справі рішення та постановити нове про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування своїх доводів апелянт зазначив, що суд першої інстанції при прийнятті рішення у справі не врахував, що положення Закону України «Про державну таємницю» не передбачають обов`язку посадової особи, якій довірено державну таємницю, у письмовій формі повідомляти про виїзд за кордон. Вважає, що Управлінням СБУ в Миколаївській області не доведено розголошення ним державної таємниці або витоку секретної інформації, яка йому була довірена чи довірялась, або факту сприяння іноземцям та особам без громадянства у провадженні діяльності, що завдає шкоди інтересам національної безпеки України. Стверджує, що у період з 14.05.2013 року по 26.11.2018 року він не мав доступу до жодного секретного документа, а відтак, не міг порушити п. 3 ч.2 ст. 23 Закону України «Про державну таємницю».

З приводу звільнення із займаної посади зазначив, що у Миколаївській міській раді були інші наявні вакансії, які не передбачають отримання доступу до державної таємниці, однак з невідомих причин, в порушення вимог КЗпП України, ці посади не були йому запропоновані.

У відзиві на апеляційну скаргу Управління з питань надзвичайних ситуацій зазначило, що звільнення позивача із займаної посади проведено у відповідності до вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим, просив залишити судове рішення без змін.

Управління СБУ в Миколаївській області у відзиві на апеляційну скаргу зазначило, що суд першої інстанції вірно встановив усі обставини справи та надав їм належну правову оцінку, у зв`язку з чим, просив залишити судове рішення без змін.

Виконавчий комітет Миколаївської міської ради Миколаївської області у відзиві на апеляційну скаргу зазначив, що розпорядження про скасування позивачу доступу до роботи із секретними документами прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим, просив відмовити апелянту у задоволенні його скарги.

Представники сторін у судове засідання не з`явились про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлені.

Відповідно до ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини справи.

20 лютого 2013 рокцу ОСОБА_1 прийнятий на посаду спеціаліста 1 категорії відділу з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення в Заводському районі міста Миколаєва Управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення Миколаївської міської ради (сектор відділу з питань НС та ЦЗН в Заводському районі міста Миколаєва Управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення Миколаївської міської ради).

Розпорядженнями Управління СБУ в Миколаївській області №39 від 25.04.2013 року , а також Миколаївського міського голови №11 від 14.05.2013 року позивачу надано допуск до державної таємниці за формою 3.

Розпорядженням Управління СБУ в Миколаївській області від 11.06.2019 року № 67Д, та розпорядженням першого заступника Миколаївського міського голови №212рк ДСК від 18.07.201 року позивачу скасовано допуск до державної таємниці з підстав неодноразового перетину останнім державного кордону України без повідомлення уповноважених органів про вказані обставини, що є порушенням п. 3 ч. 2 ст. 23 та ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну таємницю».

Наказом Управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення Миколаївської міської ради №46-к від 25.07.2019р. позивача звільнено із займаної посади у зв`язку зі скасуванням допуску до державної таємниці, на підставі п.2 ст. 40 КЗпП України.

Законність позбавлення позивача допуску до державної таємниці, а також його звільнення із займаної посади є предметом спору у даній справі.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляції, виходячи з наступного.

Суспільні відносини, пов`язані з віднесенням інформації до державної таємниці, засекречуванням, розсекречуванням її матеріальних носіїв та охороною державної таємниці з метою захисту національної безпеки України визначає Закон України від 21.01.1994 № 3855-XII «Про державну таємницю» (далі - Закон № 3855-XII).

Відповідно до статті 1 Закону № 3855-XII державна таємниця (далі також - секретна інформація) - вид таємної інформації, що охоплює відомості у сфері оборони, економіки, науки і техніки, зовнішніх відносин, державної безпеки та охорони правопорядку, розголошення яких може завдати шкоди національній безпеці України та які визнані у порядку, встановленому цим Законом, державною таємницею і підлягають охороні державою; допуск до державної таємниці - оформлення права громадянина на доступ до секретної інформації.

Частиною 5 статті 5 Закону №3855-XII визначено, що спеціально уповноваженим державним органом у сфері забезпечення охорони державної таємниці є Служба безпеки України.

Приписами статті 22 Закону № 3855-XII передбачено, що залежно від ступеня секретності інформації встановлюються такі форми допуску до державної таємниці, зокрема, форма 3 - для роботи з секретною інформацією, що має ступінь секретності "таємно".

Пунктом 3 частини другої статті 23 Закону № 3855-XII визначено, що у наданні допуску до державної таємниці може бути відмовлено також у разі невиконання громадянином обов`язків щодо збереження державної таємниці, яка йому довірена або довірялася раніше.

Згідно з частиною другою статті 26 Закону № 3855-XIІ скасування раніше наданого допуску до державної таємниці здійснюється органами Служби безпеки України у разі виникнення або виявлення обставин, передбачених статтею 23 цього Закону, або після припинення громадянином діяльності, у зв`язку з якою йому було надано допуск, втрати ним громадянства або визнання його недієздатним на підставі інформації, здобутої органами Служби безпеки України або отриманої від державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій.

Відповідно до статті 28 Закону №3855-XII громадянин, якому надано допуск до державної таємниці, зобов`язаний, зокрема: повідомляти посадових осіб, які надали йому доступ до державної таємниці, та відповідні режимно-секретні органи про виникнення обставин, передбачених статтею 23 цього Закону, або інших обставин, що перешкоджають збереженню довіреної йому державної таємниці, а також повідомляти у письмовій формі про свій виїзд з України; додержуватися інших вимог законодавства про державну таємницю.

Пунктом 54 Порядку організації та забезпечення режиму секретності в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на підприємствах в установах і організаціях, затвердженого постановою КМУ від 18.12.2013р. №939 (далі - Порядок № 939) передбачено, що під час оформлення документів у зв`язку з наданням допуску до державної таємниці громадянин бере на себе письмове зобов`язання, що складається за формою згідно з додатком 9.

Відповідно до пункту 696 Порядку №939 громадянин, якому надано доступ до державної таємниці, перед виїздом до іноземної держави у приватних справах письмово повідомляє про це посадову особу, яка надала доступ до державної таємниці, а також режимно-секретний орган.

Аналіз наведених вище положень чинного законодавства дає підстави для висновку, що особа, якій в установленому порядку було надано допуск до державної таємниці, зобов`язана у відповідності з вимогами Закону дотримуватись виконання обов`язків, покладених на неї у зв`язку з допуском і доступом до державної таємниці, вживати заходи щодо забезпечення охорони державної таємниці, в тому числі при виїзді за межі України. Отже, невиконання покладених Законом на особу, яку допущено до державної таємниці, обов`язків і є невжиттям заходів щодо забезпечення охорони державної таємниці.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, з травня 2013 року по липень 2019 року позивач мав допуск до державної таємниці за формою 3, проте у період з 21.06.2016 року по 31.08.2017 року тричі залишав територію України без письмового повідомлення не те уповноважених органів, що свідчить про невиконання позивачем покладених на нього обов`язків щодо забезпечення охорони державної таємниці.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що допуск позивача до державної таємниці скасовано відповідачами правомірно, отже підстави для визнання протиправним та скасування розпорядження Управлінням СБУ в Миколаївській області від 11.06.2019 року №67 Д в частині скасування ОСОБА_1 допуску до державної таємниці за формою три відсутні.

В свою чергу, за приписами п.2 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов`язків вимагає доступу до державної таємниці.

Враховуючи, що посада спеціаліста 1 категорії відділу з питань НС та ЦЗН в Заводському районі міста Миколаєва Управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення Миколаївської міської ради передбачає наявність доступу до державної таємниці, то скасування такого доступу з огляду на вказані положення законодавства є підставою для звільнення з цієї посади.

З приводу доводів апелянта, що положення чинного законодавства не передбачають обов`язку громадянина, якій довірено державну таємницю у письмовій формі повідомляти про свій виїзд за кордон, колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки такий обов`язок прямо встановлено абз. 6 ст. 28 Закону №3855-XII, а також пунктом 696 Порядку №939.

Також судова колегія вважає безпідставними доводи апелянта, що перед звільненням Управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення Миколаївської міської ради зобов`язано було запропонувати позивачу інші вільні вакансії в органі місцевого самоврядування, оскільки за змістом ч. 3 ст. 23 Закону № 3855-XIІ вказане право передбачено для осіб, яким відмовлено у допуску до державної таємниці. У даному ж випадку позивача позбавлено такого допуску через невжиття заходів щодо забезпечення охорони державної таємниці.

Враховуючи, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. 316 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя Косцова І.П.
Судді Осіпов Ю.В. Скрипченко В.О.
Повне судове рішення складено 18.03.2020 року.