Справа № 120/3578/19-а
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2020-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

12 березня 2020 р. Справа № 120/3578/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Заброцької Людмили Олександрівни,

за участю:

секретаря судового засідання: Кобильняк А.О.,

представника позивача: Кравчука М.О.,

представника відповідача: Кухрівського О.В.,

представника третьої особи: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом: фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до: Головного управління Державної податкової служби у Вінницькій області, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області

про: визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернувся фізична особа підприємець ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Вінницькій області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що у зв`язку із наявністю у нього переплати з орендної плати за земельні ділянки комунальної власності в сумі 15739,79 грн він звернувся 12.09.2019 до ГУ ДПС у Вінницькій області із заявою про повернення сум переплати податку. Відповідач, листом від 03.10.2019 № 1501/3/02-32058-06, відмовив позивачу у повернені сум переплати податку та не підготував висновок про повернення відповідних коштів, у зв`язку з тим, що, як вважає відповідач, станом на 18.09.2019 у позивача переплата по платежу орендна плата з фізичних осіб відсутня. Не погоджуючись із вказаним рішення відповідача, вважаючи його необгрунтованим та протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 08.11.2019 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Також зазначеною ухвалою відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву.

05.12.2019 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник просить в задоволенні позовних вимог відмовити повністю та зазначає, що станом на 15.07.2019 року переплата по платежу орендна плата з фізичних осіб у позивача відсутня. 11.09.2019 ФОП ОСОБА_1 подані уточнені податкові декларації з плати за землю (земельний податок та /або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) на 2016 р., 2017 р., 2018 р. не вірно, порушивши п. 9 договору оренди земельної ділянки від 21.06.2007 р. та укладеної додаткової угоди до договору від 28.11.2012р. без врахування коефіцієнта індексації, яким, на виконання п.1.5 Регламенту комп`ютерної обробки податкової звітності, звітності на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та іншої звітності в органах ДПС, затвердженого наказом ДФС України від 04.08.2017 року № 515, присвоєно ознаку Історія подання. Станом на 18.09.2019 року переплата по платежу орендна плата з фізичних осіб у позивача відсутня.

Ухвалою суду від 16.01.2020 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Головне управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області. Також, даною ухвалою встановлено третій особі строк для подачі пояснень щодо адміністративного позову.

У встановлений судом строк від Головного управління ДКСУ у Вінницькій області надійшли письмові пояснення, в яких представник третьої особи зазначає, що відповідно до ст. 10 Податкового кодексу України, податок на майно належить до місцевих податків та зараховується до відповідного місцевого бюджету. Договір оренди земельної ділянки в межах населеного пункту укладено з Уланівською сільською радою Хмільницького району Вінницької області. Відтак, орендну плату було зараховано до відповідного бюджету місцевого самоврядування. Процедура повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, зокрема, податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету визначена Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787 (далі - Порядок №787). Відповідно до змісту Порядку №787, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за заявою про повернення коштів на підставі подання органів, що контролюють справляння надходжень бюджету. Пунктом 10 Порядку №787 передбачено, що заява та подання подається до відповідного органу Казначейства за місцем зарахування платежу до бюджету. Уланівська сільська рада Хмільницького району Вінницької області не перебуває на обслуговуванні в Головному управлінні Державної казначейської служби України у Вінницькій області. Бюджет села Уланів Хмільницького району Вінницької області, Головне управління не обслуговує. Враховуючи вище викладене, у випадку встановлення підстав для повернення помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання, у Головного управління не виникає обов`язку повернення таких коштів. Разом з тим, позовні вимоги містять вимогу Позивача про повернення коштів з Державного бюджету та зобов`язання Головного управління ДПС у Вінницькій області подати висновок про повернення надміру сплачених коштів до Головного управління ДКСУ у Вінницькій області.

Стосовно наявності підстав для повернення надміру сплачених коштів представник третьої особи зазначив, що відповідно до ст. 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Згідно п. 9 Договору оренди, обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності здійснюється з урахуванням їх цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, за затвердженими Кабінетом Міністрів формами, що заповнюються під час укладання або зміни умов договору оренди чи продовження його дії. Відповідно до п.54.1. ст. 54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою. Коефіцієнт індексації становив у 2016 році - 1,06, у 2017 році - 1,0, у 2018 - 1,0. Відповідно до ст. 289 ПКУ коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель. Враховуючи вищевикладене, розрахунок орендної плати з урахуванням індексації, що приведений у відзиві Головного управління ДПС у Вінницькій області, відповідає чинному законодавству України. Відтак, позивач помилково вважає, що у 2016 році підлягало сплаті 5865,07 грн., у 2017 - 5865,07 грн., у 2018 - 5865,07 грн., оскільки, з урахуванням застосування коефіцієнта індексації, який застосовується кумулятивно, для визначення суми орендної плати індексується сума орендної плати попереднього періоду. А тому у задоволенні адміністративного позову слід відмовити ( а.с. 88 90 ).

18.02.2020 представник позивача подав до суду письмові пояснення, в яких вказав, що згідно п.5 Порядку №787 повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили. Згідно п. 2.1 Порядку №787 казначейського обслуговування місцевих бюджетів, що затверджений Наказом Міністерства фінансів України від 23.08.2012 № 938, казначейське обслуговування коштів місцевих бюджетів здійснюється органами Казначейства відповідно до законодавства. Відповідно до п.2.2. Порядку №787 казначейського обслуговування місцевих бюджетів, у процесі казначейського обслуговування коштів місцевих бюджетів органи Казначейства здійснюють такі функції: формують розрахункові документи і проводять повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до місцевих бюджетів на підставі відповідних документів органів, які згідно із законодавством контролюють справляння надходжень бюджету, погоджених з відповідними місцевими фінансовими органами. Згідно п. 5 вказаного Порядку повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили. У разі повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи ДФС, подання подається до відповідного органу Казначейства за формою згідно з додатком 1 до Порядку взаємодії територіальних органів Державної фіскальної служби України, місцевих фінансових органів та територіальних органів Державної казначейської служби України у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 15 грудня 2015 року №1146, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31 грудня 2015 року за №1679/28124. Згідно п. 9 Порядку у випадках повернення платежів, що зараховані до місцевих бюджетів, а також платежів, що підлягають розподілу між державним та місцевими бюджетами, орган, який контролює справляння надходжень бюджету або який здійснює облік заборгованості в розрізі позичальників, передає подання на погодження відповідному місцевому фінансовому органу. Відповідно до підпунктів 43.1, 43.3 - 43.5 статті 43 Податкового кодексу України помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу. Контролюючий орган не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Таким чином, у разі надміру сплачених коштів до місцевого бюджету контролюючий орган - Головне управління ДПС в Вінницькій області готує висновок про повернення коштів місцевому органу казначейства - Головному управлінню ДКСУ у Вінницькій області ( а.с. 98 ).

У судовому засіданні 02.03.2020 представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, просив задовольнити позов, з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача заперечував щодо задоволення позову, посилаючись на доводи, викладені у відзиві на позов.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 205 КАС України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Заслухавши усні пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини.

21.06.2007 року між ФОП ОСОБА_1 , як орендарем, та Уланівською сільською радою Хмільницького району Вінницької області, як орендодавцем, укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 0,0935 га, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Пунктом 4 договору встановлено, що нормативно грошова оцінка земельної ділянки становить 62037,25 грн.

Договір укладено на 5 років і діє до 21.06.2012 року (пункт 7 договору).

Пунктами 8, 9 вищевказаного договору визначено, що орендна плата вноситься Орендарем у грошовій формі у розмірі 2481,49 грн., що становить 4% нормативно грошової оцінки.

Обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної форми власності здійснюється з урахуванням їх цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, за затвердженими Кабінетом Міністрів України формами, що заповнюється під час укладення або зміни умов договору оренди чи продовження його дії.

Пунктом 12 вказаного договору визначено, що розмір орендної плати переглядається один раз у три роки у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до п.33 договору зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін ( а.с. 11 12 ).

28.11.2012 року між ФОП ОСОБА_1 , як орендарем, та Уланівською сільською радою Хмільницького району Вінницької області, як орендодавцем, укладено додаткову угоду про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 21.06.2007 року.

Пунктом 1 вказаної додаткової угоди визначено, що орендодавець та орендар дійшли згоди поновити договір оренди земельної ділянки від 21.06.2007 року.

У пункті 2 зазначено: Змінити нижче вказані умови договору, виклавши їх у наступній редакції:

2.1 У пункті 7 слова та цифри на 5 років і діє до 21 червня 2012 року замінити словами та цифрами строком на 10 років і діє до 2022 року.

2.2 У пункті 8 слова та цифри 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) гривня 49 коп. замінити словами та цифрами 5865 (п`ять тисяч вісімсот шістдесят п`ять) гривень 07 коп..

2.3 У пункті 12 слова розмір орендної плати переглядається один раз у три роки у разі замінити словами розмір орендної плати переглядається у разі.

Згідно з п. 5 додаткової угоди дана угода набирає чинності після підписання сторонами та державної реєстрації ( а.с. 13 ).

Таким чином, шляхом укладення додаткової угоди до договору було збільшено розмір річної орендної плати до 5856,07 грн.

23.01.2019 року між ФОП ОСОБА_1 , як орендарем, та Уланівською сільською радою Хмільницького району Вінницької області, як орендодавцем, укладено додаткову угоду №2 про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 21.06.2007 року.

У пункті 2 зазначено: Змінити нижче вказані умови договору, виклавши їх у наступній редакції:

2.1 У пункті 4 цифри « 62037,25 грн.» замінити цифрами « 298190,20 грн.»

2.2 У пункті 8 слова та цифри 5865,07 (п`ять тисяч вісімсот шістдесят п`ять гривень 07 коп., що становить 4 відсотки від нормативної грошової оцінки замінити словами та цифрами 11927,61 (одинадцять тисяч дев`ятсот двадцять сім гривень 61 копійка), що становить 4 (чотири) відсотків від нормативної грошової оцінки.

Згідно з п. 5 додаткової угоди дана угода набирає чинності після підписання сторонами та державної реєстрації ( а.с. 14 ).

Таким чином, шляхом укладення додаткової угоди до договору, з січня 2019 року було збільшено розмір річної орендної плати до 11927,61 грн.

Відповідно до поданих позивачем податкових декларацій з плати за землю ( орендна плата ) за період з 2016 по 2018 рік включно ОСОБА_1 сплачено податок з орендної плати за земельну ділянку у наступних розмірах: за 2016 рік 10497,40 грн. відповідно до податкової декларації від 18.02.2016 вх. №; за 2017 рік 11127,24 грн. відповідно до податкової декларації від 13.02.2017 вх. №; за 2018 рік 11127,24 грн. відповідно до податкової декларації від 07.02.2018 вх. №821.

В подальшому, позивачем 04.09.2019 було подано до контролюючого органу уточнюючі податкові декларації з орендної плати за 2016, 2017, 2018 роки із зазначенням суми орендної плати в розмірі 5865,07 грн. за рік згідно умов договору оренди.

Згідно відповіді відповідача №1278/3/02/-32-58-06 від 01.10.2019 позивача повідомлено про отримання уточнюючих декларацій за період 2017 рік №4528 від 11.09.2019, за 2018 рік №4529 від 11.09.2019. Проте, згідно відповіді відповідача №940/3/02/-32-58-09 від 23.09.2019 уточнююча податкова декларація з плати за землю за 2016 рік зареєстрована в ДПІ 06.09.2019 №1 не може бути внесена до бази даних, оскільки згідно ст. 102 ПК України перевищено строк давності подання уточнюючих документів 1095 днів.

12.09.2019 позивачем до податкового органу подану заяву про повернення помилково та/або надміру сплачених сум грошового зобов`язання ( а.с. 9 -10 ).

ГУ ДПС у Вінницькій області направило позивачу лист №1501/3/02-32-58-06 від 03.10.2019, в якому зазначено, що 11.09.2019р. ФОП ОСОБА_1 подані уточнені податкові декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) на 2016 р., 2017 р., 2018 р. не вірно, без врахування коефіцієнта індексації, яким, на виконання п.1.5 Регламенту комп`ютерної обробки податкової звітності, звітності на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та іншої звітності в органах ДПС, затвердженого наказом ДФС України від 04.08.2017 року № 515, присвоєно ознаку Історія подання.

Станом на 18.09.2019 року переплата по платежу орендна плата з фізичних осіб відсутня ( а.с. 8 ).

Не погоджуючись з такими рішеннями податкового органу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку доводам позивача в обгрунтування заявленого позову, а також запереченням відповідача щодо позовних вимог, суд зауважує таке.

Відповідно до частин першої та другої статті 84 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

До повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить, зокрема, розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом (ст.17 ЗК України).

Згідно з ч.3 ст. 122 ЗК України районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (ч.1 ст.124 ЗК України).

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Податковий кодекс України від 2 грудня 2010 року № 2755-VI (далі - ПК України) є спеціальним законом з питань оподаткування та установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, визначені заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу.

Згідно з ст. 269 ПК України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі. А відповідно до ст. 270 ПК України обєктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Підпунктом 271.1.1 пункту 271.1 статті 271 ПК України визначено, що базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 15 Закону України Про оцінку земель підставою для проведення нормативної грошової оцінки земельних ділянок є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Пунктом 271.2. ст.271 ПК України передбачено, що рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Згідно з п.п. 12.3.1-12.3.3. п. 12.3. ст. 12. ПК України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів. Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом. При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов`язково визначаються об`єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов`язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору. Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів.

У відповідності до п.п. 12.3.4. п. 12.3. ст. 12 ПК України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Відповідно до п. 274.1 ст. 274 ПК України ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а для лісових земель - не більше 0,1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки.

Пунктом 54.1 ст. 54 ПК України встановлено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно п. 50.1 ст. 50 ПК України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Відповідно до п. 286.2. ст. 286 ПК України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Згідно з п. 288.1 ст. 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.

Відповідно до п. 288.2 - 288.5.1 ст. 288 ПК платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем. Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою за розмір земельного податку для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки.

Індексація нормативної грошової оцінки земель передбачена пунктом 289.1 ст. 289 ПК України, відповідно до якого для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель. Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель (п. 289.2 ст. 289 ПК України).

Проаналізувавши вищенаведені норми, суд дійшов висновку, що нормами ПК України не передбачено проведення індексації орендної плати, натомість індексації підлягає нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Відповідно до ч.1 ст. 6 Закону України Про оренду землі орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Частиною першою статті 93 ЗК України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Згідно з ст. 13 Закону України Про оренду землі договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

У відповідності до ст. 21 Закону України Про оренду землі орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.

Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Частиною другою зазначеної статті зокрема визначена така підстава виникнення цивільних прав і обов`язків як договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першою статті 627 ЦК України встановлений принцип свободи договору, відповідно до якого на підставі статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Поряд з цим в частині першій статті 651 ЦК України зазначається, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналогічна правова норма міститься і в Законі України Про оренду землі: орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін (ч.1 ст. 23 Закону України Про оренду землі).

Відповідно до п.33 договору оренди земельної ділянки від 21.06.2007, який укладено між ФОП ОСОБА_1 , як орендарем та Уланівською сільською радою Хмільницького району Вінницької області, як орендодавцем, зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін ( а.с. 11 12 ).

Так, у вище зазначеному договорі встановлено, що орендна плата вноситься орендарем щорічно у грошовій формі у розмірі 2481,49 грн., що становить 4 відсотки грошової оцінки.

При цьому, як зазначено судом вище, між ОСОБА_1 та Уланівською сільською радою 28.11.2012 укладено додаткову угоду про внесення змін до договору про оренду земельною ділянки, в якій, крім іншого, змінено розмір орендної плати за землю з 2481,49 грн. на 5865,07 грн.

В подальшому, ОСОБА_1 та Уланівською сільською радою 23.01.2019 укладено додаткову угоду про внесення змін до договору про оренду земельною ділянки, в якій, крім іншого, змінено розмір орендної плати за землю з 5865,07 грн. на 11927,61 грн.

Таким чином, судом встановлено, що орендна плата за землю за вказаним договором у період з 2013 по 2018 рік включно складала 5865,07 грн.

Разом з тим, відповідно до поданих позивачем декларацій за період з 2016, 2017, 2018 років, ОСОБА_1 сплачено податок з орендної плати за земельну ділянку у наступних розмірах: за 2017 рік 11127,24 грн. відповідно до податкової декларації від 13.02.2017 вх. №; за 2018 рік 11127,24 грн. відповідно до податкової декларації від 07.02.2018 вх. №821.

Отже, суд погоджується з доводами позивача, що ним було надміру сплачено орендну плату за 2017-2018 роки і сума надміру сплачених коштів складає 10524,34 грн. ( різниця між 11127,24 *2= 22254,48 - сплаченою фактично сумою та 5865,07 *2 = 11730,14 - сумою, яку мав сплатити ).

При цьому суд додатково наголошує, що статтею 654 Цивільного кодексу України передбачено, що зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає зі звичаїв ділового обороту.

Договір оренди землі є цивільно-правовим, а отже, йому притаманні такі ознаки, як свобода договору, обов`язковість його виконання сторонами тощо. Суб`єкт владних повноважень, який не є учасником договору, не може здійснювати владні управлінські функції шляхом втручання у відносини сторін договору, але має право контролювати належність виконання договору та відповідність його умов чинному законодавству України, зокрема стежити, щоб такі умови не суперечили інтересам суспільства. Таким чином, індексація нормативної грошової оцінки землі є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати шляхом внесення відповідних змін до договорів оренди землі його учасниками.

Враховуючи встановлене, суд вважає обґрунтованою вимогу позивача про визнання протиправною відмову Головного управління ДПС у Вінницькій області у поверненні ФОП ОСОБА_1 суми надміру сплачених грошових зобов`язань, викладену у листі №1501/3/02-32058-06 від 03.10.2019.

Щодо вимоги про зобов`язання Головне управління ДПС у Вінницькій області підготувати висновок про повернення коштів ОСОБА_1 та подати його Головному управлінню ДКСУ у Вінницькій області, суд зазначає наступне.

Підпунктом 14.1.115 пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України визначено, що надміру сплачені грошові зобов`язання - суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобов`язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату.

Відповідно до п.п. 17.1.10 п. 17.1 ст. 17 Податкового кодексу України, платник податків має право на залік чи повернення надміру сплачених, а також надміру стягнутих сум податків та зборів, пені, штрафів в порядку, встановленому ним Кодексом.

Статтею 43 Податкового кодексу України передбачено, що помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

У разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов`язання на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків.

Обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Платник податків подає заяву на повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов`язання (податкового боргу) з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення готівковими коштами за чеком у разі відсутності у платника податків рахунку в банку. У разі повернення надміру сплачених грошових зобов`язань з податку на додану вартість такі кошти підлягають поверненню виключно на рахунок платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.

Контролюючий орган не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п`яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Контролюючий орган несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету.

Повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань платникам податків здійснюється з бюджету, у який такі кошти були зараховані.

Відповідно до п. 102.5 ст.102 Податкового кодексу України, заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань або про їх відшкодування у випадках, передбачених цим Кодексом, можуть бути подані не пізніше 1095 дня, що настає за днем здійснення такої переплати або отримання права на таке відшкодування.

Наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 р. № 787 затверджено Порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 р. № 1650/24182. (далі - Порядок).

Згідно із п. 3 та п. 5 Порядку, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті здійснюється органами Державної казначейської служби України (далі - органи Казначейства) з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень (далі - рахунки за надходженнями), відкритих в органах Казначейства відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів.

Повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили.

Подання подається до органу Казначейства за формою, передбаченою нормативно-правовими актами з питань повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів, або в довільній формі на офіційному бланку установи за підписом керівника установи (його заступника відповідно до компетенції), скріпленим гербовою печаткою (у разі наявності) або печаткою з найменуванням та ідентифікаційним кодом установи (у разі наявності), з обов`язковим зазначенням такої інформації: обґрунтування необхідності повернення коштів з бюджету, найменування платника (суб`єкта господарювання), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), сума платежу, що підлягає поверненню, дата та номер документа на переказ, який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету.

Пунктом 10 Порядку передбачено, що органи Казначейства приймають подання від органів, які контролюють справляння надходжень бюджету або які здійснюють облік заборгованості в розрізі позичальників, у строки, визначені нормативно-правовими актами з питань повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів.

Відповідно до п. 12 Порядку, органи Казначейства здійснюють процедури із забезпечення виконання документів, зазначених у пунктах 5 - 8 цього розділу, в такому порядку:

1) за наявності поточних надходжень на відповідних рахунках за надходженнями орган Казначейства протягом п`яти робочих днів після дня отримання подання (заяви та подання) перераховує кошти на рахунок одержувача одноразово на загальну суму або частковими сумами;

2) у разі недостатності або відсутності поточних надходжень на відповідних рахунках за надходженнями для здійснення повернення відповідний орган Казначейства не пізніше ніж через п`ять робочих днів після дня отримання подання (заяви та подання) надсилає звернення для підкріплення коштами цих рахунків: за платежами, що належать державному бюджету, - до Казначейства України.

Згідно пунктів 4, 5, 7, 8, 9 Порядку взаємодії територіальних органів Державної фіскальної служби України, місцевих фінансових органів та територіальних органів Державної казначейської служби України у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 15.12.2015 р. № 1146, повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань платникам податків здійснюється з бюджету, до якого такі кошти були зараховані.

Повернення помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань у випадках, передбачених законодавством, здійснюється виключно на підставі заяви платника податку (за винятком повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку на доходи фізичних осіб, які розраховуються органом ДФС на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку), яка може бути подана до територіального органу ДФС за місцем адміністрування (обліку) помилково та/або надміру сплаченої суми протягом 1095 днів від дня її виникнення.

Після реєстрації в органі ДФС заява платника про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань (крім грошових зобов`язань з митних та інших платежів, які сплачуються під час митного оформлення товарів) передається на розгляд до структурних підрозділів, що виконують функції з адміністрування відповідних податків і зборів та погашення заборгованостей. Не пізніше другого робочого дня, наступного за днем реєстрації, заява з відміткою вказаних підрозділів щодо правомірності повернення передається до структурного підрозділу, на який покладено функцію з підготовки висновку.

Заява платника про повернення помилково або надміру сплачених грошових зобов`язань з митних та інших платежів, які сплачуються під час митного оформлення товарів, після реєстрації передається до структурного підрозділу митниці ДФС, на який покладено функцію з підготовки висновку.

У разі якщо вказана у заяві платника сума (її частина) за даними інформаційних систем обліковується як помилково та/або надміру сплачена, орган ДФС готує висновок на повернення такої суми (її частини) за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку.

Орган ДФС не пізніше наступного робочого дня від дати отримання висновку, погодженого місцевим фінансовим органом або відповідним органом, визначеним відповідно до частини першої статті 67 - 2 глави 11 розділу Бюджетного кодексу України, передає його згідно з реєстром висновків за платежами, належними місцевим бюджетам, та платежами, які підлягають розподілу між державним та місцевими бюджетами, відповідному органу Казначейства.

Орган ДФС несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі висновку органу Казначейства для виконання.

Пунктом 5 Порядку, передбачено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для відмови у перерахуванні помилково (надміру) сплачених позивачем грошових коштів у сумі 10524,34 грн. стало те, що позивачем, на думку відповідача, в уточнених деклараціях суми зобов`язань вказано невірно, без врахування коефіцієнта індексації.

Однак, враховуючи, що судом встановлено, що позивач у 2017-2018 роках повинен був сплачувати орендну плату за землю у сумі 5865,07 грн. за рік, а отже ним було надміру сплачено орендну плату за 2017-2018 роки і сума надміру сплачених коштів складає 10524,34 грн. ( різниця між 11127,24 *2= 22254,48 - сплаченою фактично сумою та 5865,07 *2 = 11730,14 - сумою, яку мав сплатити ), суд дійшов висновку, що у контролюючого органу були відсутні підстави для відмови у формуванні та поданні до органу Казначейства висновку про повернення позивачу надміру сплачених грошових коштів в сумі 10524,34 грн., оскільки відповідачем на зазначається про наявність в позивача податкової заборгованості.

Таким чином, вказана позовна вимога підлягає задоволенню шляхом зобов`язання відповідача на підставі заяви позивача підготувати висновок про повернення коштів в сумі 10524,34 грн з відповідного бюджету та подати такий висновок до Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. При цьому в силу ч. 2 ст. 77 КАС України а адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач не довів належними та допустимими доказами правомірність своїх дій. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що заявлений адміністративний позов підлягає задоволенню.

Питання розподілу судових витрат підлягає вирішенню у відповідності до положень ч. 1 ст. 139 КАС України і на користь ФОП ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області підлягають стягненню понесені судові витрати у виді судового збору в сумі 1921 гривень.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною відмову Головного управління ДПС у Вінницькій області, викладену у листі №1501/3/02-32-058-06 від 03.10.2019, щодо повернення фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 суми надміру сплачених грошових зобов`язань.

Зобов`язати Головне управління ДПС у Вінницькій області підготувати висновок про повернення фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 з бюджету надміру сплачені грошові зобов`язання на загальну суму 10524,34 грн. та подати його Головному управлінню ДКСУ у Вінницькій області.

Стягнути на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області понесені судові витрати у виді судового збору в сумі 1921 грн. (тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: фізична особа - підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 )

Відповідач: Головне управління ДПС у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100, )

Третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області (вул. Пирогова, 29, м. Вінниця, 21018, )

Рішення у повному обсязі виготовлено 12.03.2020

Суддя Заброцька Людмила Олександрівна