Справа № 420/6806/19
Суддя: Кравець О.О.
Дата ухвалення: 2020-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2020 р.м.ОдесаСправа № 420/6806/19
Головуючий в 1 інстанції: Потоцька Н.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді доповідача Кравця О.О.
судді Домусчі С. Д.
судді за участю секретаря Коваля М.П. Сторчака О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 січня 2020 року по справі № 420/6806/19, прийнятого у відкритому судовому засіданні у складі судді Потоцької Н.В. за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради, Шматоваленко Оксани Вікторівни адміністратора Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання здійснити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ І РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ:

14.11.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради, Шматоваленко Оксани ОСОБА_2 адміністратора Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради та просив визнати протиправним та скасувати рішення адміністратора Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради Шматоваленко Оксани Вікторівни від 08 листопада 2019 року про відмову ОСОБА_1 у знятті з реєстрації місця проживання; зобов`язати Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради здійснити зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 08.04.1996 р. Центральним РВ ОМУ УМВС України в Одеський області.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 січня 2020 року адміністративний позов був задоволений.

II. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ , УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ АПЕЛЯНТА ТА ІНШИХ УЧАСНИКІВ АПЕЛЯЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ:

Не погоджуючись з рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 січня 2020 року, Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що судом 1-ї інстанції було порушено норми процесуального та матеріального права та просила його скасувати, постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги скаржник обґрунтовує тим, що під час дослідження отриманих документів позивача, адміністратором Департаменту виявлено, що наданий суб`єктом звернення паспорт громадянина України має пошкодження, а саме: надрив лицьового боку обкладинки паспорта у місці згину та проставлений на 3 сторінці паспортної книжки підпис, візуально схожий на підпис власника документа.

Підпис на 3 сторінці паспорта громадянина України проставляється його власником, лише після вклеювання працівником територіального підрозділу ДМС Фотокартки по досягненню 25-річного віку відповідно до пункту 2 розділу V Тимчасового порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.06.2019 р. № 456, Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 р. N 2503-ХІІ.

На момент видачі Центральним РВ ОМУ УМВС України паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 номер НОМЕР_3 , виданого 08.04.1996 ІНФОРМАЦІЯ_1 ., позивач досяг 30 років, а тому, вклеювання до його паспорту фотокартки по досягненню ним 25-річного віку неможливо.

Рішення Департаменту про відмову у знятті з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 прийнято з дотриманням вимог чинного законодавства України.

05.03.2020 року до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу , в якому позивач вважає, що Одеський окружний адміністративний суд правомірно дійшов до висновку, щодо задоволення позову та прийняте рішення не було допущено порушення норм матеріального та процесуального права.

III. ПРОЦЕДУРА АПЕЛЯЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ:

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2020 року розгляд справи за апеляційною скаргою призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні .

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст.124 -127 КАС України.

Апеляційний суд, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав

IV. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Судом 1-ої інстанції було встановлено, що ОСОБА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 номер НОМЕР_3 , виданий Центральним РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 08.04.1996 року, зареєстрований за адресою: за адресою: АДРЕСА_1 .

08.11.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради з заявою про зняття з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

До заяви позивачем надано наступні документи: заяву, паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 номер НОМЕР_3 , виданий Центральним РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 08.04.1996 року та військовий квиток офіцера запасу серії АА номер 004912, виданий Приморським РВК м. Одеси 21 серпня 2018 року.

Заяву прийнято, наявність та правильність необхідних документів перевірено адміністратором Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради ОСОБА_3 , що підтверджено її особистим підписом у розділі заяви «Службові відмітки».

08.11.2019 року Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради адміністратором Шматоваленко О . В . відмовлено у знятті з реєстрації з місця проживання, в якості підстави надання відмови зазначено «у поданих документах містяться недостовірні відомості або подані документи є недійсними».

08.11.2019 року адміністратором міського відділу реєстрації та паспортизації управління державних адміністративних послуг Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради Шматоваленко О.В. складено протокол про адміністративне правопорушення за статтею 198 КУпАП № П1-8536-2019 та винесено постанову про адміністративне правопорушення № П4-8536-2019, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді попередження.

Копію протоколу та постанови отримано особисто позивачем 08.11.2019 року, що підтверджується його особистим підписом.

V. РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ОЦІНКА СУДУ

(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин):

(1) Оцінка аргументів учасників справи і висновку суду першої інстанції

Згідно вимог ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі статтею 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

За визначенням, наведеним у абзаці тринадцятому частини першої статті 3 Закону України, від 11.12.2003, № 1382-IV "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні"( далі - Закону № 1382-IV) зняття з реєстрації - це внесення інформації про зняття з реєстрації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Враховуючи вимоги ст.7 Закону № 1382-IV зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, у тому числі, на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації,разом з якою особа подає:документ, до якого вносяться відомості про зняття з реєстрації місця проживання, військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).

Підстави для відмови в реєстрації або знятті з реєстрації місця проживання визначені статтею 91 Закону № 1382-IV, згідно з якою орган реєстрації відмовляє в реєстрації або знятті з реєстрації місця проживання, якщо: особа не подала передбачені цим Законом документи або інформацію; у поданих особою документах містяться недостовірні відомості або подані нею документи є недійсними; для реєстрації або зняття з реєстрації звернулася особа, яка не досягла 14-річного віку. Рішення про відмову приймається в день звернення особи. Заява про реєстрацію чи зняття з реєстрації місця проживання повертається особі із зазначенням у ній причин відмови.

На виконання Закону № 1382-IV було прийнято Постанову Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» від 02.03.2016 №207 (далі - Правила).

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що у разі подання заяви про зняття з реєстрації місця проживання, необхідно, зокрема, подати документ, до якого вносяться відомості про зняття з реєстрації місця проживання. Відсутність такого документу є підставою для відмови у знятті з реєстрації місця проживання.

Водночас у рішенні Конституційного Суду України від 14 листопада 2001 року (справа № 1-31/2001) зазначено, що вільне пересування і вибір місця проживання є суттєвою гарантією свободи особистості, умовою її професійного і духовного розвитку. Це право, як і інші права і свободи людини, є невідчужуваним та непорушним (стаття 21 Конституції України). Водночас назване право не є абсолютним. Свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України можуть бути обмежені, але тільки законом (стаття 33 Конституції України). Допустимість обмеження свободи пересування, вільного вибору місця проживання в межах держави та права вільно залишати територію країни визнається і міжнародним правом. Зокрема, стаття 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року закріплює правило, за яким здійснення права на свободу пересування і свободу вибору місця проживання, вільно залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, не може зазнавати жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, для забезпечення громадського порядку, запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Норми закону не містять прямої заборони змінити місце проживання ,що навіть ,у разі неподання особою документа, до якого вносяться відомості про зняття з реєстрації місця проживання, а інформація про зняття з реєстрації одночасно вноситься до реєстру територіальної громади, із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку

Вказаний висновок відповідає правової позиції , викладеної у постанові Верховного Суду від 04.10.2019 року по справі №1340/4559/18.

Апеляційний суд , звертає увагу відповідача-апелянта на зміст правил пункту 19 Правил № 207, працівник органу реєстрації або центру надання адміністративних послуг перевіряє належність документа, до якого вносяться відомості про місце проживання (або документа, до якого вносяться відомості про місце перебування, - у разі реєстрації місця перебування), особі, що його подала, його дійсність, правильність заповнення заяви про реєстрацію місця проживання/перебування (у разі потреби надає допомогу особі в заповненні бланка заяви) та наявність документів, необхідних для реєстрації місця проживання/перебування, про що ним вчиняється відповідний запис у цій заяві.

Отже, до повноважень працівника органу реєстрації або центру надання адміністративних послуг не належить перевірка достовірності документів, поданих особою для реєстрації місця проживання.

Вказаний висновок відповідає правової позиції , викладеної у постанові Верховного Суду від 05.12.2019 року по справі №420/1879/19.

Паспорт визнається недійсним, вилучається, анулюється та знищується відповідно до п.108 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого

постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 р. № 302

(в редакції ,діючої на момент виникнення правовідносин, надалі Порядок № 302) . в разі:

коли він підлягає обміну у зв`язку із зміною інформації, внесеної до паспорта (крім додаткової змінної інформації);

виявлення помилки в інформації, внесеній до паспорта;

непридатності паспорта для подальшого використання;

припинення громадянства України або скасування рішення про громадянство України;

коли він заявлений як втрачений або викрадений та прийнято рішення про оформлення нового паспорта;

смерті особи, якій було видано такий паспорт;

закінчення строку його дії або прийняття рішення про обмін такого паспорта до закінчення строку його дії;

оформлення паспорта/паспорта зразка 1994 року з порушенням вимог законодавства;

неотримання його заявником протягом року.

У разі подання особою у строки, встановлені законодавством, документів для обміну паспорта у зв`язку із зміною імені паспорт, що підлягає обміну, визнається недійсним з дня подання документів для його обміну.

У разі неподання особою протягом місяця з дати зміни інформації, внесеної до паспорта (крім додаткової змінної інформації), документів для його обміну за наявності у ДМС відомостей з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про зміну відповідної інформації паспорт, який підлягає обміну, визнається недійсним.

Апеляційний суд вважає, що пошкодження паспорту, із врахуванням визначення «непридатності паспорта для користування» (паспорт/фотокартка має потертості та/або відсутня її частина), що не дають змогу візуально ідентифікувати особу, прочитати прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, ким виданий паспорт, підпис посадової особи та дату видачі, пошкодження перфорованої серії та номера, що не дає змогу встановити реквізити паспорта, виправлення, підчистки окремих літер у персональних даних / найменуванні органу / штампах / печатках або інші чинники, які впливають на цілісність документа надане у п.1 Розділу IV «Обмін паспорта» Тимчасового порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України ,затвердженого наказом МВС, від 06.06.2019, № 456, а саме : надрив лицьового боку обкладинки паспорту у місці згину, як або інший чинник, який впливає на цілісність документа, за змістом вказаної норми , роблять паспорт непридатним для користування та недійсним, тільки у разі відсутності змоги візуально ідентифікувати особу, прочитати прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, ким виданий паспорт, підпис посадової особи та дату видачі, встановити реквізити паспорта, виправлення, підчистки окремих літер у персональних даних / найменуванні органу / штампах / печатках, а твердження апелянта ,що будь-яке пошкодження цілісності свідчить про недійсність паспорту вважає помилковим.

Крім того, не можна вважати пошкодженням паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 номер 162666, виданого 08.04.1996 р. підпис його власника на 3 сторінці, який здійснений без вклеювання працівником територіального підрозділу ДМС фотокартки після досягнення позивачем 30 років , а ні 25-річного віку відповідно до пункту 2 розділу V Тимчасового порядку № 456 .

Повноваження відповідача щодо прийняття відповідних рішень, в тому числі щодо знятті з реєстрації місця проживання за своєю правовою природою є дискреційними.

Водночас, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Відповідно до ст.8 Конституції України, ст.6 КАС України та ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (надалі Конвенція) , була ратифікована Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97, та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Згідно ст.6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

За практикою ЄСПЛ тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду (див. рішення у справі «Скордіно проти Італії»(Scordino v. Italy) (№ 1) [ВП], № 36813/97, пункти 190 та 191, ECHR 2006-V та рішення у справі «Щокін проти України» (заяви №№ 23759/03 та 37943/06), від 14 жовтня 2010року, яке набуло статусу остаточного 14 січня 2011року п.52;57).

Згідно ст.2 Прот.4 Конвенції кожен, хто законно перебуває на території будьякої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання.

Стаття 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Вирішуючи публічно-правовий спір у межах спірних правовідносин, адміністративний суд перевіряє оскаржуване рішення відповідача на предмет його відповідності вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, а у разі встановлення протиправності такого рішення, з метою ефективного захисту прав або законних інтересів фізичних осіб, юридичних осіб зобов`язує відповідача вчинити дії, які випливають з імперативних правових норм, що регулюють спірні правовідносини.

Отже, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що ефективним засобом юридичного захисту прав позивача у спірних правовідносинах, є саме зобов`язання відповідача зняти з реєстрації ОСОБА_1 місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , який не суперечить вимогам чинного законодавства та відповідає принципу верховенства права.

Вказаний висновок відповідає правової позиції , викладеної у постанові Верховного Суду від 10.10.2019 року по справі № 2340/4673/18.

(2)Висновки суду апеляційної інстанції :

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову , судом 1-ої інстанції повно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки, викладених у рішенні суду першої інстанції, відповідають обставинам справи, правильно застосовані та додержані норми матеріального та процесуального права, справу розглянуто повноважним складом суду, суд не приймав рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі , судове рішення прийнятне та підписано суддею, який зазначений у судовому рішенні , при цьому судом були повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують та відхиляються апеляційним судом за необґрунтованістю.

Апеляційний суд доходить до висновку, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, рішення суду 1-ої інстанції залишити без змін та також вважає, що відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат.

Керуючись ст.8,19,33,55,64 Конституції України, ст.6 ,13 та ст.2 Прот.4 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, ст. 3, 6, 7, 139, ,242, 292, 308, п.1.ч.1 ст.315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд апеляційної інстанції

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття ,та може бути, у разі відповідності вимогам ст.328 КАС України, оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом 30-ти днів

Повне рішення складене та підписане 19.03.2020 року

Головуючий суддя Кравець О.О.
Судді Коваль М.П. Домусчі С.Д.