Справа № 260/956/19
Суддя: Соколов В.М.
Дата ухвалення: 2020-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

18 березня 2020 року

Київ

справа №260/956/19

адміністративне провадження №К/9901/5927/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Соколова В.М.,

суддів: Єресько Л.О., Загороднюка А.Г.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі №260/956/19 за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області в особі Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області, Мукачівського міського відділу (з обслуговування м. Мукачева та Мукачівського району) Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області про стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку, середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, здійснення нарахування та виплату матеріальної допомоги,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, у якому просив:

- стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області в особі Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані щорічні відпустки за 2005 та 2007 роки в сумі 2536,85 грн;

- стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області в особі Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України України в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 209502,96 грн;

- зобов`язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 матеріальної допомоги в розмірі його місячного грошового забезпечення на рік за 2003, 2004, 2005, 2006, 2007, 2008, 2009, 2010, 2011 роки.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 08 липня 2019 року постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Мукачівського міського відділу (з обслуговування м. Мукачева та Мукачівського району) Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку за 2005 рік тривалістю 37 діб у розмірі 923,14 грн та за 2007 рік тривалістю 37 діб у розмірі 1613,71 грн з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів.

Стягнуто з Мукачівського міського відділу (з обслуговування м. Мукачева та Мукачівського району) Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 26 липня 2011 року по 18 жовтня 2019 року у розмірі 240007,22 грн з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року задоволено апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області. Скасовано рішення суду першої інстанції та прийнято нове, яким у задоволені позову відмовлено.

Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що відсутні правові підстави для виплати компенсації за невикористані дні відпусток у 2005, 2007 роках позивачу, оскільки абзац другий пункту 56 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ №114 передбачає, що особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану в році звільнення відпустку виплачується грошова компенсація відповідно до законодавства. Ураховуючи, що норми вищевказаного Положення є спеціальними у спірних правовідносинах, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у задоволенні позовної вимоги про стягнення грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки за 2005 та 2007 роки необхідно відмовити, і, як наслідок, необхідно відмовити у задоволенні позовної вимоги про отримання середнього заробітку за час затримки виплати цієї компенсації, оскільки вказана вимога є похідною.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням суду апеляційної інстанції, позивач звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з вказаною касаційною скаргою.

Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Втім, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондують приписи статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і статті 13 КАС України.

Таким чином, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас пунктом 2 частини п`ятої цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

За змістом пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними в судових рішеннях судів першої й апеляційної інстанцій обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність у даному випадку обставин, наведених у підпунктах «а»-«в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України. Виключень щодо посади позивача у цій справі відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України у системному зв`язку з положеннями статті 50 Закону України «Про запобігання корупції» не встановлено.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За такого правового врегулювання та обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

Керуючись статтями 3, 12, 328, 333 КАС України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі №260/956/19 за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області в особі Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області, Мукачівського міського відділу (з обслуговування м. Мукачева та Мукачівського району) Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області про стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку, середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, здійснення нарахування та виплату матеріальної допомоги.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.М. Соколов

Л.О. Єресько

А.Г. Загороднюк ,

Судді Верховного Суду