Справа № 540/406/20
Суддя: Дубровна В.А.
Дата ухвалення: 2020-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/406/20
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дубровної В.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Білозерського районного відділу Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору,

встановив:

I. Зміст позовних вимог.

17 лютого 2020 року ОСОБА_1 (далі - позивачка, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовом до Білозерського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі - відповідач, Білозерський РВ ДВС ПМУ Міністерства юстиції), у якому просить визнати незаконною та скасувати постанову від 07.02.2020 р. ВП № 51291058 про стягнення виконавчого збору, яка винесена заступником начальника Білозерського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Коваль Юлією Володимирівною.

II. Позиція позивачки та заперечення відповідача

Вказані вимоги позивачка обґрунтовує тим, що оскаржувану постанову від 07.02.2020 р. ВП № 51291058 про стягнення виконавчого збору винесено відповідачем з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження». Зокрема, позивач вказує на відсутність у відповідача законних підстав для її прийняття, оскільки виконавчий лист Білозерського районного суду Херсонської області, виданий 16.03.2015 р. у справі №648/491/15 повернуто стягувачеві - ПАТ ЕК "Херсонобленерго" постановою від 28.11.2016 р. ВП № 51291058. Також, позивачка зазначає, що у відповідача були відсутні підстави для прийняття у 2016 році постанови про відкриття виконавчого провадження від 27.05.2016 р. ВП № 51291058, оскільки виконавчий лист у справі № 648/491/15 пред`явлено стягувачем поза межами строку, встановленого законом № 606-ХІV. При цьому, позивачка стверджує, що постанову про відкриття виконавчого провадження № 51291058 вона отримала після спливу семиденного терміну, що унеможливило її добровільне виконання в такий термін, що виключало можливість здійснити добровільне виконання боржником рішення та уникнути обов`язку сплати виконавчого збору в межах виконавчого провадження ВП №51291058. Також позивачка звертає увагу, що відповідач фактично двічі намагається стягнути виконавчий збір, а саме, згідно постанови про відкриття виконавчого провадження від 27.05.2016 р. ВП № 51291058 та згідно постанови про відкриття виконавчого провадження від 10.02.2020 р. ВП № 61205923. При цьому, позивачка з посиланням на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 06.07.2015 р. у справі № 6-785цс15, вказує на те, що право на стягнення виконавчого збору не виникає, якщо боржник добровільно виконав рішення суду після того, як минув строк на добровільне виконання, і при цьому державний виконавець не провів будь-яких примусових виконавчих дій, а тільки виніс постанову про відкриття виконавчого провадження та постанову про стягнення виконавчого збору. Позивач зазначає, що ним добровільно виконано рішення суду у справі № 648/491/15, а тому у державного виконавця були відсутні законні підстави для стягнення виконавчого збору.

13.03.2020 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, у якому заперечує проти позовних вимог та просить відмовити у їх задоволенні з огляду на наступне. Так, на виконанні Білозерського РВ ДВС перебувало виконавче провадження № 51291058 з виконання виконавчого листа №548/491/15 від 16.03.2015 р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ ЕК "Херсонобленерго" боргу в сумі 10 437,51 грн., який надійшов на виконання вперше 03.07.2015 р. та був повернений без виконання стягувачу 08.12.2015 р. Вдруге даний виконавчий документ надійшов до відділу для його виконання 27.05.2016 р., а тому на момент повторного його пред`явлення однорічний строк не сплинув та не пропущено. Отже, на виконання приписів Закону № 606-ХІV державним виконавцем 27.05.2016 р. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 51291058 із встановленням 7-денного строку для її добровільного виконання, яку позивач отримав, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. В подальшому, державним виконавцем винесено постанову 28.11.2016 р. ВП № 51291058 про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ "Про виконавче провадження"" у зв`язку з тим, що майна в рахунок погашення боргу не виявлено, після чого стягувач не пред`являв його до виконання. Разом з тим, 29.01.2020 р. на адресу відділу надійшла заява стягувача АТ "Херсонобленерго" про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з тим, що боржник фактично виконав рішення суду. Оскільки матеріали виконавчого провадження № 51291058 було знищено у зв`язку з закінченням строку зберігання згідно акту про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 17.01.2020 року, тому 07.02.2020 р. державним виконавцем в реєстрі виконавчих проваджень скасовано постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 28.11.2016 р. на підставі вказаної заяви стягувача АТ "Херсонобленерго" та винесено постанову від 07.02.2020 р. ВП № 51291058 про закінчення виконавчого провадження. Враховуючи, що під час першого та другого надходження виконавчого документа державним виконавцем не виносилась постанова про стягнення виконавчого збору, то відповідно до ч. 3 ст. 40 Закону № 1404-VIII виконавцем винесено оскаржувану постанову про стягнення виконавчого збору. З огляду на викладене відповідач вважає, що при винесенні оскаржуваної постанови державний виконавець діяв на у порядку та в спосіб, передбачений законом.

III. Процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 10.03.2020 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами, встановленими ст. 287 КАС України, призначено судове засідання на 19.03.2020 р. о 15.30 год.

В судове засідання 19.03.2020 року учасники справи не прибули, при цьому представники сторін надали суду в електронній формі заяви про розгляд справи без їх участі.

Відповідно до частини 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу у письмовому провадженні.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, на виконанні у Білозерському РВ ДВС перебувало виконавче провадження ВП № 51291058 з примусового виконання вимог виконавчого листа № 548/491/15, виданого 16.03.2015 р. Білозерським районним судом Херсонської області про стягнення з ОСОБА_1 до ПАТ ЕК "Херсонобленерго" 10 437,51 грн.

27.05.2016 р. постановою головного державного виконавця Білозерського районного відділу державної виконавчої служби Коваль Ю.В. відкрито виконавче провадження № 51291058 з виконання вищевказаного виконавчого документа. При цьому, встановлено боржнику семиденний строк для добровільного виконання та постановлено при невиконанні рішення в наданий для добровільного виконання строк виконати його в примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору 1043,75 грн. та витрат, пов`язаних з провадженням виконавчих дій 100 грн.

Дана постанова отримана позивачкою 09.06.2016 р., що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

28.11.2016 р. головним державним виконавцем Білозерського районного відділу державної виконавчої служби Коваль Ю.В. винесено постанову ВП № 51291058 про повернення виконавчого документа стягувачеві, якою виконавчий лист № 648/491/15, виданий 16.03.2015 р., повернуто стягувачеві ПАТ ЕК «Херсонобленерго» на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37, 40 ЗУ "Про виконавче провадження"" у зв`язку з тим, що майна в рахунок погашення боргу не виявлено.

29.01.2020 року АТ "Херсонобленерго" звернулося до відповідача з заявою про закінчення виконавчого провадження №51291058 відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки на даний момент боржник ОСОБА_1 фактично виконала рішення суду по справі № 648/491/15-ц.

07.02.2020 р. керуючись п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 ЗУ "Про виконавче провадження" заступник начальника відділу Білозерського районного відділу Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Коваль Ю.В. прийняла постанову ВП № 51291058 про закінчення виконавчого провадження, якою закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 648/491/15, виданого 16.03.2015 р. Білозерським районним судом Херсонської області про стягнення з ОСОБА_1 до ПАТ ЕК "Херсонобленерго" 10 437,51 грн., постанову державного виконавця про стягнення з боржника виконавчого збору виділено в окреме виконавче провадження.

07.02.2020 року заступником начальника відділу Білозерського районного відділу Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Коваль Ю.В. винесено постанову у виконавчому провадженні № 51291058, в якій зазначено, що постановою від 27.05.2016 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого документу - виконавчий лист № 648/491/15, виданого 16.03.2015 р. Білозерським районним судом Херсонської області про стягнення з ОСОБА_1 до ПАТ ЕК "Херсонобленерго" 10 437,51 грн., виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10% суми, що підлягає примусовому стягненню, ураховуючи ст.ст. 3,27,40 Закону « Про виконавче провадження » стягнути з ОСОБА_1 виконавчий збір в розмірі 1043,57 грн.

Не погоджуючись з постановою державного виконавця від 07.02.2020 р. про стягнення виконавчого збору в розмірі 1043,57 грн., позивачка звернулася до суду з даним позовом.

V. Норми права, які застосував суд

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини, які предметом розгляду у даній справі регулюються Законом України від 21.04.1999 р. № 606-XIV "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 606-XIV), який втратив чинність 05.01.2017 року у зв`язку з набранням чинності Закону України від 02.06.2016 р. № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 1404-VIII), якими визначено умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до ст. 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Аналогічні приписи містить Закон № 606-XIV.

Згідно ч.1 ст.6 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч. 1 ст. 11 Закону № 606-XIV).

Статтею 17 Закону № 606-XIV визначено, що відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, зокрема, виконавчі листи, що видаються судами ( п.1 ч.1 цієї статі).

Нормами статті 22 Закону № 606-XIV визначено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Частиною другою статті 25 Закону № 606-XIV встановлено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно до частини п`ятої статті 25 Закону № 606-XIV копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Відповідно до ч. 1 ст.27 Закону № 606-XIV у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Статтею 28 Закону № 606-XIV встановлено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Постанова про стягнення виконавчого збору виноситься під час першого надходження виконавчого документа державному виконавцю. Під час наступних пред`явлень до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

Розмір фактично стягнутого з боржника виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі.

Постанова про стягнення виконавчого збору надсилається боржнику не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена до суду в десятиденний строк.

Згідно з частиною першої статті 31 Закону № 606-XIV копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов`язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

З 05 жовтня 2016 року набув чинності Закон України від 02.06.2016 р. № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 1404-VIII), відповідно до п. 7 Прикінцевих та перехідних положень якого виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

У відповідності до частини першої статті 13 Закону № 1404-VІІІ під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

В силу вимог частини першої статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 5 статті 26 Закону № 1404-VІІІ виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону № 1404-VIII (в редакції станом на 28.11.2016 р.) виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені протягом року виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску виконавець виносить постанову. Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону. ( частини 4-5 ст. 37 Закону № 1404-VIII).

Закінчення виконавчого провадження врегульовано статтею 39 Закону № 1404-VIII, якою передбачено, зокрема, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

При цьому, частинами 2, 3 ст. 39 Закону № 1404-VIII визначено, що постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини. У випадках, передбачених пунктами 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Приписами статей 40, 42 Закону №1404-VІІІ передбачено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору, зокрема частиною третьою статті 40 Закону №1404-VІІІ унормовано, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1 - 4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частиною четвертою статті 42 Закону №1404-VІІІ на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом. (ч. 5 ст. 27 Закону № 1404-VIII)

У разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання. (ч. 6 ст. 27 Закону № 1404-VIII)

Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. (ч. 9 ст.27 Закону № 1404-VIII).

Наказом Міністерства юстиції України затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень» від 02.04.2012 №512/5 ( надалі Інструкція № 512/5), пунктом 8 Розділу ІІІ якої передбачено, що стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону України « Про виконавче провадження».

Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

VI. Оцінка суду

З аналізу наведених вище правових норм слідує, що виконавчий збір за своєю правовою природою не є санкцією, що застосовується за невиконання рішення суду, а є платою за вчинення дій, пов`язаних з примусовим виконанням виконавчого документу, що здійснюються органами державної виконавчої служби, тобто є державним збором (платою) за таку процедуру.

При цьому, з вищенаведених норм Закону № 1404-VІІІ вбачається, що обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору є: 1) фактичне виконання судового рішення; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень.

Отже, законодавець чітко визначив, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми.

Відповідно до пунктів 21-22 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 закінчення виконавчого провадження здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному в статті 39 Закону. У разі надходження на рахунок органу державної виконавчої служби коштів, стягнутих з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), достатніх для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника, виконавець після підготовки розпорядження державного виконавця, передбаченого пунктом 13 розділу VII цієї Інструкції, виносить постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону.

У постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.

Отже, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документу стягувача виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відмітку про суму стягнутого виконавчого збору.

Як зазначалось вище, на підставі письмової заяви ПАТ ЕК "Херсонобленерго" від 29.01.2020 року про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням боржником ОСОБА_1 рішення суду по справі № 648/491/15-ц, державним виконавцем відповідача 07.02.2020 року винесено постанова про закінчення виконавчого провадження ВП № 51291058 та оскаржувану постанову про стягнення виконавчого збору.

На підтвердження правомірності прийняття вказаних постанов відповідачем надано до суду:

- постанову ВП № 51291058 від 27.05.2016 р. про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 648/491/15, виданим 16.03.2015 р. Білозерським районним судом Херсонської області про стягнення з боржника - ОСОБА_1 на користь стягувача - ПАТ ЕК "Херсонобленерго" 10 437,51 грн.;

- постанову ВП № 51291058 від 28.11.2016 р. про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37, 40 ЗУ "Про виконавче провадження"" у зв`язку з тим, що майна в рахунок погашення боргу не виявлено;

- заяву ПАТ ЕК "Херсонобленерго" про закінчення виконавчого провадження від 29.01.2020 року.

При цьому, у змісті відзиву на позов відповідач зазначає, що після повернення виконавчого листа № 648/491/15 стягувачеві повторно вказаний виконавчий документ на виконання до відділу не надходив.

Аналогічне твердження міститься у наданих відповідачем поясненнях АТ "Херсонобленерго" від 28.02.2020 р., у яких зазначається, що після отримання постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 28.11.2016 р. повторно з виконавчим листом № 648/491/15 від 16.03.2015 р. до Білозерського РВ ДВС ПМУ стягувач не звертався.

Отже, судом встановлено, що після повернення державним виконавцем 28.11.2016 р. стягувачу виконавчий лист, останній не скористався правом повторного його пред`явлення до виконання у порядку та строки, передбачені статтею 12 Закону № 1404-VІІІ, що свідчить про відсутність у відповідача на примусовому виконанні виконавчого листа № 648/491/15 та відповідно унеможливило вжиття державним виконавцем заходів щодо його примусового виконання.

Крім того, суд вважає, що повідомлення стягувача АТ "Херсонобленерго" про фактичне виконання боржником ОСОБА_1 судового рішення у справі № 648/491/15-ц не може бути підставою для стягнення виконавчого збору, оскільки у відзиві на позов відповідач зазначив про знищення завершеного виконавчого провадження ВП № 51291058 у зв`язку закінченням строку його зберігання.

Щодо позиція відповідача, викладеної у відзиві на позов, з посиланням на Інструкцію з організації примусового виконання рішень щодо відновлення матеріалів виконавчого провадження ВП № 51291058 та скасування державним виконавцем 07.02.2020 року в реєстрі виконавчих проваджень постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 28.11.2016 р., то суд не приймає її до уваги та вважає її такою, що не узгоджується з вимогами чинного законодавства.

Відповідно до частини 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статі 41 Закону № 1404-VIII завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків передбачених цим законом, у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання.

Отже, про відновлення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову.

При цьому, підстави для скасування постанови або іншого процесуального документу (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, наведені у статі 74 Закону № 1404-VIII, якою передбачено, що начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом. Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.

Проте, на виконання ухвали суду від 10.03.2020 р. відповідачем надано копії матеріалів виконавчого провадження № 51291058, які не місять ані постанови державного виконавця про відновлення виконавчого провадження №51291058, ані постанови державного виконавця про скасування постанови від 28.11.2016 р. про повернення виконавчого документа стягувачу, ані копії виконавчого листа № 648/491/15 від 16.03.2015 р., виданого Білозерським районним судом Херсонської області.

З огляду на вказане, суд вважає, що з 28.11.2016 року у державного виконавця відповідача відсутні законні підстави для вчинення будь-яких виконавчих дій у межах виконавчого провадження ВП № 51291058, як такого, що є завершеним та не заперечується відповідачем. Крім того, відповідачем не надано до суду ні доказів відновлення виконавчого провадження ВП № 51291058, ні доказів скасування раніше прийнятих постанов з відповідним обґрунтуванням підстав їх вчинення та прийняття відповідно до вищевказаних приписів законів.

Отже, за такого правового регулювання та з урахуванням встановлених судом обставин справи, у відповідача станом на 07.02.2020 р. були відсутні правові підстави для закінчення виконавчого провадження № 51291058 та відповідно винесення постанови про стягнення з позивача виконавчого збору в сумі 1043,57 грн.

Щодо інших доводів позивача та відповідача, викладених у змісті позову та відзиву на позов, то суд вважає їх такими, що не впливають на правильність вказаних висновків суду, а тому суд не бере їх до уваги.

VII. Висновок суду

Частиною 1 ст. 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до приписів ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли судом здійснюється розгляд справ про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, у яких обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів суду правомірності прийнятої ним постанови від 07.02.2020 р. про стягнення виконавчого збору, тому суд приходить до висновку про визнання її протиправною та скасування та, як наслідок, про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

VIII. Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Частинами 1, 3 статті 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст. 132 КАС України).

Положеннями ч. 1 ст. 134 КАС України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави, несуть сторони.

В силу ч. 2 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 3 ст. 134 КАС України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.5 ст.134 КАС України).

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. (ч. 6,7 ст. 134 КАС України)

За положеннями статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд враховує правову позицією, викладену Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 р. по справі № 755/9215/15-ц.

Так, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що КАС України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Як вбачається з матеріалів справи, професійна правнича допомога у даній справі надавалася позивачу адвокатом Тригубенко Юрієм Павловичем (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЗР №21/2204 від 13.08.2019 року).

На підтвердження розміру витрат, понесених позивачем на професійну допомогу, надано наступні документи:

- копію договору про надання правової допомоги від 15.10.2019 року, укладеного між адвокатом Тригубенко Ю.П. та Овчаренко С.А. та додатку №3 до цього договору від 13.02.2020 р., за умовами якого адвокат готує позовну заяву про визнання незаконною та скасування постанови ВП 51291058 про стягнення виконавчого збору, яка винесена заступником начальника Білозерського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Коваль Ю.В. (п. І.І Додатку №3). При цьому, сторони погодили, що розмір гонорару адвоката за надання клієнту правової (правничої) допомоги, визначеної у п. І.І цього Додатку, становить 2000,00 грн., які мають бути оплачені до 17.02.2020 р. за вказаними реквізитами.;

- копію дублікату чека № 0.0..1 від 16.02.2020 р. про сплату коштів у розмірі 2 000,00 (дві тисячі грн. 00 коп.) грн., у якому платником зазначено ОСОБА_1 , отримувач - адвокат Тригубенко Ю.П., призначення платежу - сплата гонорару згідно додатку №3 до договору від 15.10.2019 р.

На підтвердження співмірності цих витрати з фактично виконаною адвокатом роботою позивачем надано копію акту про надання правничої допомоги від 17.02.2020 р., підписаний адвокатом Тригубенко Ю.П. та клієнтом Овчаренко С.А., згідно з яким на виконання умов договору від 15.10.2019 р. та додатку №3 від 13.02.2020 р. адвокат передає, а клієнт приймає узгоджену між сторонами позовну заяву про визнання незаконною та скасування постанови державного виконавця, де позивач - клієнт, відповідач - Білозерський районний відділ Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), щодо визнання незаконною та скасування постанови ВП №51291058 про стягнення виконавчого збору.

При вирішенні питання щодо видів правничої допомоги адвоката Тригубенко Ю.П. судом враховується їх пов`язаність з розглядом справи, обґрунтованість та розумність визначення у контексті обсягу заперечень, наданих відповідачем.

Так, у змісті відзиву на позовну заяву відповідач, з посиланням на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 07.08.2018 р. по справі № 916/1283/17, від 20.11.2018 р. у справі № 910/23210/17, від 06.03.2019 р. у справі № 910/15357/17 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.09.2018 р. у справі № 753/15683/15 зазначає, що сума витрат на правничу допомогу у розмірі 2 000,00 грн. є явно необґрунтованою та завищеною, а також неспівмірною з ціною позову, яка становить лише 1043,75 грн.

Суд, ознайомившись зі змістом вказаних судових рішень, на які звертає увагу відповідач, та враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 19.02.2020 р. по справі № 755/9215/15-ц, приходить до висновку про те, що розмір витрат, понесених позивачем на професійну допомогу у сумі 2000,00 грн., є доведеним та підтвердженим належними доказами.

Разом з тим, виходячи с принципу розумності та співмірності вказаних витрат, та враховуючи, що сума 2000,00 грн. була сплачена позивачем виключно за надання адвокатом послуг зі складання позовної заяви, суд не вбачає підстав для відшкодування позивачу зазначених витрат у повному обсязі.

Суд вважає, що вказаний розмір судових витрат, з урахуванням складності справи, є завищеним та становить надмірний тягар для відповідача, який фінансується за рахунок коштів Державного бюджету, що також суперечить принципу розподілу судових витрат.

Отже, враховуючи співмірність понесених позивачем витрат з фактично виконаною адвокатом роботою суд дійшов висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з відповідача на користь позивача одну тисячу гривень витрат на професійну правничу допомогу.

При цьому суд зазначає, що таке зменшення не свідчить про втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом, а лише переслідує мету дотримання принципу розумності та верховенства права.

Щодо розподілу судового збору, то суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа лише у разі задоволення позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень.

Враховуючи, що судом задоволено вимоги позивача в повному обсязі, тому сплачений позивачем судовий збір у розмірі 840,80 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в повному обсязі.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242- 246, 250, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Білозерського районного відділу Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (місце знаходження 75000, Херсонська область, смт. Білозерка, вул. Свободи, 85, ) про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору - задовольнити.

Визнати незаконною та скасувати постанову від 07.02.2020 р. ВП №51291058 про стягнення виконавчого збору, яка винесена заступником начальника Білозерського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Коваль Юлією Володимирівною.

Стягнути з Білозерського районного відділу Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (місце знаходження 75000, Херсонська область, смт. Білозерка, вул. Свободи, 85, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) витрати на правничу допомогу в сумі 1 000,00 грн. (одна тисяча грн. 00 коп.).

Стягнути з Білозерського районного відділу Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (місце знаходження 75000, Херсонська область, смт. Білозерка, вул. Свободи, 85, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 840,80 грн. (вісімсот сорок грн. 80 коп.).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя В.А. Дубровна

кат. 105000000