Справа № 369/10979/16-а
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2020-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

18 березня 2020 року

Київ

справа №369/10979/16-а

адміністративне провадження №К/9901/45438/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого Тацій Л.В.,

суддів: Стеценка С.Г., Стрелець Т.Г., -

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2017 року (прийняту судом у складі: головуючого судді Парінова А.Б., суддів: Грибан І.О., Губської О.А.) у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Києво-Святошинському районі Київської області (далі - управління ПФУ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив:

- визнати протиправними і незаконними дії управління ПФУ щодо відмови позивачу у поновленні виплати пенсії, призначеної відповідно до Закону України від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ «Про прокуратуру» (у редакції, чинній на час призначення пенсії; далі - Закон № 1789-ХІІ) за вислугу років, та її перерахунку;

- зобов`язати відповідача поновити ОСОБА_1 виплату пенсії пенсіонера органів прокуратури, здійснити перерахунок призначеної пенсії за вислугу років без обмеження її максимального розміру, відповідно до статті 501 Закону № 1789-ХІІ, у редакції, чинній на час призначення пенсії, в розмірі 90 % суми середньої заробітної плати на підставі довідки прокуратури Київської області від 07 листопада 2016 року № 18ф-473, починаючи з дня звернення до управління ПФУ, тобто з 09 листопада 2016 року, та виплачувати перераховану пенсію замість пенсії державного службовця.

Короткий зміст рішень судів першої й апеляційної інстанцій

Києво-Святошинський районний суд Київської області постановою від 27 лютого 2017 року позов задовольнив.

Визнав протиправними і незаконними дії управління ПФУ щодо відмови ОСОБА_1 у поновленні виплати пенсії, призначеної відповідно до Закону № 1789-ХІІ за вислугу років, та її перерахунку.

Зобов`язав управління ПФУ поновити ОСОБА_1 виплату пенсії пенсіонера органів прокуратури, здійснити перерахунок призначеної пенсії за вислугу років без обмеження її максимального розміру, відповідно до статті 501 Закону № 1789-ХІІ, у редакції, чинній на час призначення пенсії, в розмірі 90 % суми середньої заробітної плати на підставі довідки прокуратури Київської області від 07 листопада 2016 року № 18ф-473, починаючи з дня звернення до управління ПФУ, тобто з 09 листопада 2016 року, та виплачувати перераховану пенсію замість пенсії державного службовця.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, а тому внесені Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» зміни до статті 501 Закону № 1789-ХІІ щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії прокурорам і слідчим у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії. Процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом і механізмом їх проведення. Нормами, які визначають механізм проведення перерахунку пенсії за вислугу років прокурорам, є частини тринадцята, вісімнадцята статті 501 Закону № 1789-ХІІ, які змін у зв`язку із прийняттям Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» не зазнали. Отже, позивач має право на перерахунок пенсії, призначеної на підставі Закону № 1789-ХІІ, чинного на час призначення пенсії, та на поновлення її виплати.

Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 18 травня 2017 року рішення суду першої інстанції скасував. Прийняв нову постанову про часткове задоволення позову.

Визнав протиправними дії управління ПФУ щодо відмови ОСОБА_1 у поновленні виплати пенсії, призначеної відповідно до Закону № 1789-ХІІ за вислугу років.

Зобов`язав управління ПФУ поновити ОСОБА_1 виплату призначеної пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 1789-ХІІ, у редакції, чинній на час призначення пенсії.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовив.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції, виходив із того, що подана позивачем заява про переведення на інший вид пенсії, яка виплачувалася йому раніше, відповідає вимогам встановленим законодавством. Крім того, вся необхідна інформація міститься в матеріалах пенсійної справи ОСОБА_1 . Згідно з пунктом 2.8 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846; далі - Порядок № 22-1) поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії. З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що позивач має право на поновлення йому виплати пенсії як працівнику прокуратури за документами, що є в пенсійній справі. З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов до висновку, що відмова відповідача у поновленні виплати раніше призначеної пенсії є протиправною.

Разом із тим, судом встановлено, що на час звернення до суду з даним позовом виплату пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 1789-ХІІ позивачу поновлено не було, оскільки останній отримував пенсію державного службовця, тому вимоги ОСОБА_1 про перерахунок його пенсії відповідно до статті 501 Закону № 1789-ХІІ є передчасними, а тому задоволенню не підлягають, оскільки права позивача на перерахунок пенсії станом на час розгляду даної справи в цій частині не порушені.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

02 червня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, у якій просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

У скарзі зазначає, що рішення апеляційного суду є незаконним, нелогічним і суперечливим, таким, що істотно порушує права позивача на соціальний захист. Фактично суд зобов`язав відповідача перевести позивача на пенсію меншу за розміром.

Позовна вимога про протиправність відмови у перерахунку пенсії є невід`ємною від вимоги про поновлення пенсії призначеної раніше відповідно до Закону України «Про прокуратуру». Відповідач не заперечував проти переводу на інший вид пенсії, проте через відмову у перерахунку пенсії, роз`яснив, що її розмір буде меншим ніж пенсія державного службовця, тому таке переведення є недоцільним.

Посилається скаржник і на те, що на час звернення із заявою про поновлення виплати та перерахунок пенсії частини тринадцята та вісімнадцята статті 501 Закону № 1789-ХІІ втратили чинність у зв`язку із набранням чинності з 15 липня 2015 року Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697-VІІ), внаслідок чого йому безпідставно відмовлено у перерахунку пенсії. Зазначає, що перерахунок його пенсії повинен бути здійснений на підставі законодавства, яке діяло на момент призначення пенсії. Неприйняття Кабінетом Міністрів України нормативно-правового акта, який би визначав умови та порядок перерахунку пенсій працівникам прокуратури, не може бути підставою для відмови у такому перерахунку.

Право на перерахунок пенсії виникло з моменту призначення пенсії на підставі чинного на той час законодавства, а тому не може бути обмежене чи скасоване з прийняттям нових законів чи нормативно-правових актів, оскільки це суперечить вимогам статті 22 Конституції України, яка є нормою прямої дії.

Зазначає також, що Конституційний Суд України Рішенням від 13 грудня 2019 року № 7-р(ІІ)/2019 повернув працівникам прокуратури право на перерахунок пенсій.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 08 червня 2017 року відкрив касаційне провадження.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VІІІ). З цієї дати набула чинності нова редакція Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Згідно з підпунктом 4 пункту 1 Перехідних положень КАС касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

На виконання вимог підпункту 7 пункту 1 Перехідних положень справа була передана до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 березня 2018 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Анцупова Т.О., судді: Кравчук В.М., Стародуб О.П.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 червня 2019 року на підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 26 червня 2019 року № 849/0/78-19 визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Тацій Л.В., судді: Стеценко С.Г., Стрелець Т.Г., справу передано головуючому судді.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

ОСОБА_1 є пенсіонером органів прокуратури і з 12 вересня 2001 року йому було призначено пенсію за вислугу років на підставі Закону № 1789-ХІІ.

12 вересня 2001 року управлінням ПФУ позивачу було призначено пенсію за вислугу років відповідно до статті 501 Закону № 1789-ХІІ в розмірі 90 % середнього заробітку.

Після звільнення з органів прокуратури продовжував працювати в органах державної влади і в 2010 році переоформив пенсію державного службовця за віком, а в 2012 році - звільнився з роботи.

09 листопада 2016 року позивач звернувся до управління ПФУ із заявою про переведення на пенсію працівника органів прокуратури та перерахунок пенсії, призначеної позивачу відповідно Закону України «Про прокуратуру», з урахуванням довідки, виданої прокуратурою Київської області від 07 листопада 2016 року № 18ф-473 про заробітну плату за посадою, з якої позивач вийшов на пенсію, згідно з положеннями статті 501 Закону № 1789-ХІІ у розмірі 90 % місячного заробітку, починаючи з дати звернення до управління ПФУ, тобто з 09 листопада 2016 року.

22 листопада 2016 року ОСОБА_1 отримав лист за підписом заступника начальника управління ПФУ від 22 листопада 2016 року № 247/О-01 про відмову йому в перерахунку пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про прокуратуру», та недоцільність поновлення пенсії працівника прокуратури, оскільки вона за розміром менша за одержувану ним пенсію державного службовця.

Позивачу було роз`яснено його право оскаржити дії у вищестоящому органі або в судовому порядку.

ОСОБА_1 не погодився із такими діями відповідача та звернувся до суду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, перевіряючи постановлені у цій справі судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги дійшов висновку про те, що суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували норми матеріального права.

Враховуючи те, що відповідно до частини третьої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, у редакції чинній до 08 лютого 2020 року, суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Що стосується права позивача на перерахунок пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до Закону № 1789-ХІІ, у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорсько-слідчих працівників відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» (далі - постанова № 1013) слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Умови пенсійного забезпечення відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників до 15 липня 2015 року визначалися Законом № 1789-ХІІ. Зокрема, статтею 501 цього Закону, за якою позивачу призначено пенсію, визначено, що обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком (частина тринадцята цієї статті).

Частина вісімнадцята статті 501 цього Закону у редакції, чинній до 01 січня 2015 року, передбачала, що призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

01 січня 2015 року набрав чинності Закон України від 28 грудня 2014 року № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» (далі - Закон № 76-VIII), яким, зокрема, частину вісімнадцяту статті 501 Закону № 1789-ХІІ викладено у такій редакції: «Умови на порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України».

Таким чином, повноваження на встановлення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури після 01 січня 2015 року законодавець делегував Уряду.

Урядом відповідний нормативно-правовий акт не прийнято і умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури не визначено.

15 липня 2015 року набрав чинності Закон № 1697-VII, згідно з Прикінцевими положеннями якого визнано таким, що втратив чинність Закон № 1789-ХІІ, крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 462, статті 47, частини першої статті 49, частини п`ятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 501, частини третьої статті 512, статті 53 щодо класних чинів.

Отже, на час прийняття постанови № 1013, з прийняттям якої позивач пов`язує виникнення у нього права на перерахунок пенсії, а також на час його звернення до пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії положення статті 501 Закону № 1789-ХІІ, що регулювали порядок перерахунку пенсій, втратили чинність.

За частиною двадцятою статті 86 Закону № 1697-VІІ умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України (відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року № 7-р(ІІ)/2019 положення цієї норми визнані неконституційними та втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто до 13 грудня 2019 року були чинними).

Постанова № 1013, якою підвищено розміри заробітку працівникам прокуратури та яка відповідно до її пункту 6 застосовується з 01 грудня 2015 року не містить положень, які б закріплювали можливість перерахунку пенсії у зв`язку з підвищенням розміру заробітку працюючих працівників прокуратури.

На час звернення позивача до пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії Кабінетом Міністрів України умов та порядку перерахунку пенсій працівникам прокуратури визначено не було.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки відповідач є територіальним органом виконавчої влади, який у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, указами Президента, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів України, які прийняті відповідно до Конституції та законів України, іншими нормативно-правовими актами, він не мав підстав здійснювати перерахунок пенсії позивачеві на умовах та в порядку, закріплених нормою, що втратила чинність.

Положення Закону № 76-VIII, якими частину вісімнадцяту статті 501 Закону № 1789-XII та частину двадцяту статті 86 Закону № 1697-VII викладено у новій редакції, на момент виникнення спірних правовідносин не були визнані неконституційними Конституційним Судом України. Понад те, у рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 цей Суд вказав, що одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

З урахуванням такого елемента принципу верховенства права, як пропорційність (розмірність) Конституційний Суд України зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, а оскільки держава зобов`язана регулювати економічні процеси, встановлювати й застосовувати справедливі та ефективні форми перерозподілу суспільного доходу з метою забезпечення добробуту всіх громадян, то механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження справедливого балансу між інтересами окремих осіб і інтересами всього суспільства. При цьому зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

У Рішенні від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Враховуючи наведені положення, з 01 грудня 2015 року - початку застосування постанови № 1013 та у зв`язку з набранням у подальшому чинності Законом № 1697-VII, яким по-іншому врегульовані правовідносини, пов`язані із пенсійним забезпеченням працівників прокуратури, пенсії, призначені за статтею 501 Закону № 1789-ХІІ, не підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням розміру заробітку працюючих працівників прокуратури.

Аналогічна правова позиція неодноразово була викладена Верховним Судом, зокрема у постановах від 20 лютого 2018 року (справа № 711/6019/16-а), двох від 2 березня 2018 року (справи №№ 264/1617/17, 761/21804/17).

Щодо відмови управління ПФУ у переведенні позивача з пенсії державного службовця на пенсію за вислугу років, призначену йому раніше відповідно до Закону № 1789-ХІІ, колегія суддів Верховного Суду зазначає таке.

Як встановили суди, листом за підписом першого заступника начальника управління ПФУ від 22 листопада 2016 року №247/О-01 ОСОБА_1 повідомлено, про відмову йому в перерахунку пенсії, призначеної відповідно до Закону № 1789-ХІІ, та недоцільність поновлення пенсії працівника прокуратури, оскільки вона за розміром менша за одержувану ним пенсію державного службовця.

Отже, фактично управління ПФУ не відмовило позивачу у переведенні його на інший вид пенсії, призначеної йому раніше відповідно до Закону № 1789-ХІІ, а роз`яснило йому, що у зв`язку із тим, що пенсії, призначені за статтею 501 Закону № 1789-ХІІ, не підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням розміру заробітку працюючих працівників прокуратури, у разі переведення позивача на таку пенсію, розмір пенсійних виплат буде меншим ніж розмір пенсії державного службовця, а тому таке переведення для нього є недоцільним.

Враховуючи зазначений вище правовий висновок Верховного Суду, колегія суддів вважає, що управління ПФУ, розглядаючи заяву позивача про переведення його на пенсію працівника органів прокуратури та перерахунок пенсії, призначеної йому раніше відповідно до Закону № 1789-ХІІ, правомірно роз`яснило позивачу про відсутність у нього права на перерахунок такої пенсії на підставі постанови № 1013, та недоцільність переведення його на пенсію за вислугу років відповідно до Закону № 1789-ХІІ, оскільки розмір пенсії державного службовця є більшим.

Щодо посилання позивача у касаційній скарзі на Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року № 7-р(ІІ)/2019, яким повернуто працівникам прокуратури право на перерахунок пенсій, слід зазначити, що положення частини двадцятої статті 86 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ «Про прокуратуру» були чинними до ухвалення цього Рішення, тобто на момент виникнення спірних правовідносин.

З огляду на те, що суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували норми матеріального права, судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення - про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга позивача підлягає задоволенню у частині скасування постанови суду апеляційної інстанції.

З огляду на викладене, керуючись пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", статтями 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 лютого 2017 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий (підпис) Л.В. Тацій

Судді : (підпис) С.Г. Стеценко

(підпис) Т.Г. Стрелець

18.03.2020