Справа № 240/3967/20
Суддя: Семенюк Микола Миколайович
Дата ухвалення: 2020-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

23 березня 2020 року м. Житомир справа № 240/3967/20

категорія 112030300

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Семенюк М.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

Як вбачається з позовної заяви та доданих до неї документів, позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 3 ст. 161 КАС України, до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Статтею 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру фізичною особою справляється судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу.

За таких обставин, під час подачі позову до суду позивачу необхідно було сплатити судовий збір в сумі 840,80 грн.

Разом з позовною заявою позивач подав клопотання про звільнення від сплати судового збору, в якій просить звільнити від сплати судового збору.

В обґрунтування клопотання зазначає, що перебуває в скрутному матеріальному становищі.

Згідно ч.1 ст.133 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Відповідно до п. 1 ч.1, ч.2 ст.8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, звільнити від сплати судового збору за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

За приписами зазначених норм відстрочення або розстрочення сплати судового збору чи звільнення від сплати судового збору є правом суду, а відповідна заява сторони розглядається виходячи із визначених стороною обставин, що унеможливлюють сплату судового збору.

Як вбачається з доданої до клопотання довідки Овруцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 10.03.2020 № 192910 розмір судового збору не перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік. Крім того, відповідно до довідки форми ОК-5 позивач, окрім пенсії, в 2019-2020 роках працювала та отримувала заробіток.

Крім того, данні довідки є доказом отримання позивачем пенсії та заробітка, а не того, що він не має інших доходів, які обліковуються органами Державної Податкової Служби України, а тому позивачем не доведено, що його майновий стан не дозволяє сплатити йому судовий збір, у зв`язку із чим в клопотанні про звільнення від сплати судового збору належить відмовити.

Позивачем подано клопотання про визнання причин пропущення строку звернення до суду поважними та поновлення пропущеного строку, в якому зазначає, що про порушення свого права дізналася, отримавши відмову відповідача від 27.02.2020 у виплаті компенсації.

Відповідно до частини 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Згідно ч. 2 ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів; компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Тобто пенсійне законодавство передбачає виплату компенсації втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам, яка здійснюється згідно із законом.

Законом, який регулює виплату такої компенсації є Закон України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", згідно ст. 4 якого виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Відповідно до ст. 2 Закон України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", обов`язок виплатити вказану компенсацію у відповідача і, відповідно, право на її отримання у позивача виникають в місяць виплати заборгованості по пенсії. При цьому слід звернути увагу, що діючим законодавством не передбачена можливість досудового порядку вирішення спору щодо невиплати компенсації.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що пенсійний орган, з вини якого пенсіонером не було вчасно нараховано та виплачено пенсію, повинен здійснити виплату такої пенсії з одночасною виплатою суми компенсації. Невиплата пенсіонеру суми компенсації у тому ж місяці, у якому здійснена виплата заборгованості по пенсії, є порушенням прав пенсіонера на отримання такої компенсації.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 08.08.2019 справа № 806/2896/18.

Суд вважає, що позивач, отримавши 10872,30 грн. 31.07.2018 могла дізнатися походження цих грошей, за що вони виплачені, чому саме в такому розмірі, та з`ясувати чи була виплачена разом із пенсією компенсації втрати частини доходів і, відповідно, дізнатися, чи порушене його право на отримання такої компенсації.

Таким чином позивач про порушення свого права на отримання компенсації могла дізнатися, отримавши 10872,30 грн. 31.07.2018, і звернутися протягом шести місяців до суду з позовом, однак ніяких дій для цього не вживала, із запитом щодо походження цих коштів та з чого вони складаються звернулася до відповідача лише 11.03.2020.

У зв`язку з чим суд визнає неповажними причин пропуску строку, вказані в клопотанні позивача, що, відповідно до ч.1 ст.123 КАС України, є підставою для залишення позову без руху, щоб позивач мав право звернутися до суду із заявою про поновлення строку звернення до суду, вказавши інші підстави для поновлення строку.

На підставі викладеного, керуючись статтями 123, 160, 161, 169, 248 КАС України,

ухвалив:

Позовну заяву залишити без руху для усунення недоліків, а саме:

- додати до позовної заяви оригінал документа про сплату судового збору в розмірі 840,80 грн. на рахунок Житомирського окружного адміністративного суду № UA4006797 за такими реквізитами: отримувач коштів - УК у м. Житомирі, код отримувача - 38035726, банк отримувача - Казначейство України, МФО - 899998, код класифікації доходів бюджету (код платежу) - 22030101, код ЄДРПОУ суду 34854954;

- додати до позову заяву про поновлення строку звернення до суду з позовом та докази поважності причин його пропуску.

Строк усунення недоліків позовної заяви - 10 днів з дня вручення даної ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Суддя М.М. Семенюк