Справа № 240/712/20
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2020-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2020 року м. Житомир справа № 240/712/20

категорія 112030100

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

судді Капинос О.В.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України у Житомирській області про визнання неправомірними дії та рішення, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить:

визнати протиправними дії та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про відмову у призначенні пенсії за вислугу років згідно ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру";

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити призначення пенсії за вислугу років на підставі ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" з дня подачі заяви до Головного Управління з 10.10.2019, зарахувавши 20 років 1 місяць 22 дня спеціального стажу, що дає право на отримання пенсії за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру", в тому числі: 17 років 6 місяців 4 дні робота на прокурорсько-слідчих посадах в органах прокуратури Житомирської області (з 20.03.2002 по 24.09.2019); 2 роки 7 місяців 18 днів половина строку навчання в Харківському національному університеті внутрішніх справ (з 05.09.1996 року по 26.02.2002 року) із розрахунку 90 % від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 24 календарних місяці роботи підряд на прокурорсько-слідчих посадах, без обмежень та оподаткування.

В обґрунтування позову зазначив, що відповідачем протиправно відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років на підставі ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру", оскільки вважає, що у нього достатньо стажу для призначення такої пенсії. Крім того, зазначає, що норми чинного законодавства ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру" не встановлюють обов"язковість денної форми навчання для зарахування до стажу, що дає право на пенсію. Отже, вважає, що його спеціальний стаж, який дає право на призначення пенсії за вислугу років більше 20 років, то у дії відповідача є протиправними.

Ухвалою від 17.02.2020 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення учасників справи.

05.03.2020 відповідачем подано до суду відзив на позов. В обґрунтування відзиву зазначив, що оскільки на момент виникнення спору Закон України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 №1789-11 втратив чинність в тому числі, в частині норм про пенсійне забезпечення, окрім частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, застосуванню підлягають норми Закону України "Про прокуратуру" №1697-VII від 14.10.2014. Позивач зарахований на денну форму навчання до Харківського національного університету, проте в подальшому був переведений на очно-заочну форму навчання, що виключає можливість зарахувати період навчання до спеціального стажу, як це передбачено ст.86 Закону №1697. Крім того, відповідно до ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру" у прокурорів та слідчих, які в період часу з 26 липня 2001 року до 01 жовтня 2011 року мали стаж роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, виникло право на пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі зазначеної норми права. Разом з тим, позивач у період часу з 26 липня 2001 року по 01 жовтня 2011 року, не мав необхідного стажу роботи для призначення пенсії, а отже у нього не виникло право на пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі ст. 50-1 Закону України " Про прокуратуру" .

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру" в редакції від 12.07.2001 у розмірі 90% відсотків від заробітної плати.

Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області листом від 23.10.2019 №33383/03 відмовило у призначенні мені пенсії на підставі ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-УІІ з огляду на відсутність на дату звернення 10.10.2019 необхідного стажу 24 роки 6 місяців. Стаж позивачем складає 17 років 5 місяців 12 днів, у тому числі стаж на посаді прокурора - 17 років 5 місяців 12 днів (а.с.16-17)

Позивач вважає, що відповідачем протиправно не зараховано половину строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі та на прокурорсько-слідчих посадах, а відтак протиправно відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру", тому звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку діям відповідача, суд виходить з наступного.

Так, у ч. 1 ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 1789-ХІІ (в редакції, що діяла до 01.10.2011, далі - Закон 1789-ХІІ) було встановлено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугою років незалежно від віку. Пенсія призначається у розмірі 80 % від суми їхньої місячної заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержувані перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 % місячного заробітку. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок пенсії проводиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Законом України № 3668-VІ "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", який набрав чинності з 01.10.2011, внесено зміни до ст.50-1 Закону № 1789-ХІІ, зокрема змінено у відсотках розмір пенсії за вислугу років, яка призначається прокурорам і слідчим у разі реалізації ними такого права. Встановлено, що прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років.

На час звернення позивача за призначенням пенсії за вислугу років саме на підставі ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" № 1789-ХІІ (у частині визначення права на пенсію за вислугу років прокурорів і слідчих зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років) ця норма права втратила чинність.

Отже, з 15.07.2015 ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 №1789-XII щодо права на пенсійне забезпечення за вислугу років втратила чинність, у зв`язку із набранням чинності нового Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014.

Таким чином, оскільки позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії у жовтні 2019 спірні правовідносини підлягають вирішенню за нормами Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VI.

Частинами 1, 2 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII (у редакції на час звернення) встановлено, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема, з 01.10.2019 по 30.09.2019 - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців.

Пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Таким чином, станом на дату звернення позивача до Пенсійного фонду необхідними умовами для призначення їй пенсії за вислугу років були: а) вислуга років - 24 роки 6 місяців ; б) стаж на посадах прокурорів - 14 років 6 місяців.

Відповідно до ч.6 ст.86 Закону №1697 до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на посадах прокурорів (в тому числі адміністративних) органів прокуратури, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями; на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; у науково-навчальних закладах Офісу Генерального прокурора працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання; на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Тренінговому центрі прокурорів України; на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання; відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.

Оскільки позивач звернувся до відповідача у жовтні 2019, то на спірні правовідносини поширюється дія Закону України "Про прокуратуру" № 1697-VII та відповідно для призначення пенсії необхідним є наявність стажу роботи визначеного ч. 1 ст. 86 вказаного Закону, а саме 24 роки 6 місяців.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.02. 2018 у справі №372/2909/17, від 11.01.2019 у справі №357/4059/17.

До заяви про призначення пенсії позивачем надано трудову книжку НОМЕР_1 видану 18.03.2002, диплом про навчання НОМЕР_3 виданий 06.02.2001, НОМЕР_4 виданого 26.02.2002, копію наказу про зарахування до Харківського національного університету про зарахування на денну форму навчання №220 від 05.09.1996, архівну довідку №1/245 від 08.12.2016 про преведення на 4-й курс очно-заочної форми навчання, довідки №11-614вих-19 від 27.09.2019, №18-205вих-1 від 30.09.2019, видані Прокуратурою Житомирської області та дані СПОВ.

Відповідно до довідки Прокуратури Житомирської області від 27.09.2019 №11-614вих-19 час роботи на прокурорських посадах ОСОБА_1 складає 17 років 06 місяців 4 дні. (а.с.26).

За наявними документами стаж за вислугу років становить 17 років 5 місяців 12 днів, у тому числі стаж на посаді прокурора 17 років 5 місяців 12 днів.

При цьому, періоди трудової діяльності відповідачем зараховано повністю.

Щодо не зарахування періоду навчання у Харківському національному університеті.

Суд звертає увагу на те, що період навчання позивача у Харківському національному університеті на заочній формі навчання не може бути зарахований до вислуги років, оскільки такому зарахуванню підлягає лише половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах саме денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання.

Разом з тим, ОСОБА_1 під час звернення за пенсією та до позовної заяви надав дипломи Харківського національного університету внутрішніх справ про навчання НОМЕР_3 виданий 06.02.2001р., НОМЕР_4 виданий 26.02.2002 р., в яких чітко зазначено, що форма навчання є заочною, а архівна довідка №1/245 від 08.12.2016, видана Харківським національним університетом внутрішніх справ свідчить про переведення позивача на 4-й курс очно-заочної форми навчання, тому зарахування половини строку навчання в кількості 2 років 7 місяців 18 днів до стажу, який дає право на пенсію за вислугу років не передбачено ст.86 Закону України "Про прокуратуру".

При цьому, період навчання в Харківському Національному Університеті внутрішніх справ з 05.09.1996 по 26.02.2002 відповідачем зарахований ОСОБА_1 до загального стажу роботи.

Крім того, зі змісту позову слідує, що наявність права на призначення пенсії на підставі положень ст. 50-1 Закону №1789-ХІІ, позивач пов`язує з тим, що вказана норма права (у зазначеній редакції) діяла під час його роботи в органах прокуратури.

Проте, відповідно до ст. 50-1 Закону №1789-ХІІ, яка діяла в редакції Закону з 26 липня 2001 року (в редакції Закону №2663-111 від 12 липня 2001 року) до 01 жовтня 2011 року (в редакції Закону № 3668 від 8 липня 2011 року), прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 % від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 %, але не більше 90 % від суми місячного (чинного) заробітку.

Отже, у прокурорів та слідчих, які в період часу з 26 липня 2001 року до 01 жовтня 2011 року мали стаж роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, виникло право на пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі зазначеної норми права.

Разом з тим, позивач у період часу з 26 липня 2001 року по 01 жовтня 2011 року, не мав необхідного стажу роботи для призначення пенсії, а отже у нього не виникло право на пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" (у редакції 1991 року).

Оскільки, позивач не набув такого права, то неможливо стверджувати і про звуження його змісту та обсягу, оскільки положення Конституції України, на які посилається позивач, вказують на неприпустимість звуження змісту та обсягу вже існуючого права.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 24.05.2016 в справі №33/6710/15-а, а також Верховним Судом у справах №372/2909/17, №211/3177/17, №752/19006/16-а, 357/4059/17 від 11.01.2019.

Отже, позивач ні на час дії Закону України "Про прокуратуру" №1789, ні на час звернення до відповідача із заявою ще не набув право на пенсію за вислугою років, у зв`язку з недостатністю необхідного стажу роботи.

Крім зазначеного, суд звертає увагу, що зміни в законодавстві не є звуженням обсягу вже набутих прав та/або позбавленням права на соціальний захист.

У справі "Суханов та Ільченко проти України" (рішення від 26 червня 2014 року, пункт 35) Європейський Суд з прав людини зазначив, що за певних обставин "законне сподівання" на отримання "активу" також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має "законне сподівання", якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування. Проте не можна стверджувати про наявність законного сподівання, якщо існує спір щодо правильного тлумачення та застосування національного законодавства і вимоги заявника згодом відхиляються національними судами.

Суд звертає увагу, що у спірних правовідносинах вимоги позивача не мають достатнього підґрунтя у національному законодавстві, оскільки зазнали змін норми законодавства щодо призначення пенсій працівникам органів прокуратури, а також немає усталеної практики національних судів на підтримку аналогічних скарг заявників. З огляду на це, у позивача не було "законних сподівань", які могли б підпадати під дію статті 1 Першого протоколу.

У п. 2.1 рішення Конституційного Суду України № 20-рп/2011 від 26 грудня 2011 року зазначено, що зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того у рішенні Європейського суду з прав людини від 3 червня 2014 року у справі "Великода проти України" Суд розглянув скаргу за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції на припинення виплати заявниці державними органами пенсії у розмірах, встановлених рішенням національного суду від 19 січня 2010 року після внесення у 2011 році змін до законодавчих актів. Суд дійшов висновку про відсутність втручання у право заявниці на мирне володіння майном внаслідок внесення змін до законодавства щодо зменшення розміру соціальних виплат. Такого висновку Суд дійшов за відсутності доказів того, що ці зміни внесені не у відповідності до законної процедури та за відсутності будь-яких доказів того, що вони не були доступними та передбачуваними.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.07.2018 у справі №752/2806/17, від 30.08.2018 у справі № 212/7438/16-а, від 31.10.2018 у справі №638/1952/17, від 14.03.2019 у справі № 333/3279/16-а.

Підсумовуючи викладене, оскільки стаж позивача є недостатнім для призначення позивачу пенсії за вислугу років відповідно до частини першої статті 86 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII "Про прокуратуру", а в період дії статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 5 листопада 1991 року № 1789-XII позивач не набув права на призначення пенсії за вислугу років, суд дійшов висновку, що відповідач правомірно відмовив позивачу у призначенні пенсії на підставі ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру".

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Оскільки відповідачем, як суб"єктом владних повноважень доведено правомірність своїх дій при прийнятті рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії за вислугу років, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись статтями 242-246,295 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул.Ольжича,7, м.Житомир, 10003, ) про визнання дій неправомірними, зобов"язання вчинити дії, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Капинос