Справа № 580/1673/19
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2020-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/1673/19 Суддя (судді) першої інстанції: А.В. Руденко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів Мєзєнцева Є.І.

Чаку Є.В.

При секретарі Марчук О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2019 року у справі за адміністративним позовом Головного управління ДФС у Черкаській області до Державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№62)" про накладення арешту на кошти та інші цінності на банківських рахунках, -

В С Т А Н О В И В :

Головне управління ДФС у Черкаській області звернулось до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№62)", в якому просило накласти арешт на кошти та інші цінності Державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№62)", що знаходяться на відкритих рахунках у банках.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Головне управління ДФС у Черкаській області подало апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі скаржник, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначає, що державне підприємство «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№62)» має непогашений податковий борг з податку на додану вартість в сумі 4946905,31 грн., однак згідно акту опису майна №355/23-00-50-17-025 від 21.12.2018 року в податковій заставі підприємства перебуває майно загальна вартість якого становить лише 30000,00 грн. Тобто вартість майна, що перебуває у податковій заставі значно менша ніж сума податкового боргу, у зв`язку з чим скаржник просить накласти арешт на кошти та інші цінності відповідача, посилаючись на п.п. 20.1.33 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він наполягав на безпідставності скарги та законності оскаржуваного рішення.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули, а тому справа розглядалася у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Згідно з ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, які з`явились у судове засідання, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, Державне підприємство «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№62)» зареєстроване як юридична особа 06 травня 2000 року, ідентифікаційний код 08681057, засновник - Державна пенітенціарна служба України.

Згідно п. 1.1 Статуту Державного підприємства «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№62)» останнє засновано на державній власності та належить до сфери управління Міністерства юстиції України.

Підприємство утворено з метою залучення засуджених, які відбувають покарання в установах покарань Державної кримінально-виконавчої служби України, до суспільно корисної праці, забезпечення їх професійно-технічного навчання та отримання прибутку від господарської діяльності (п. 2.1 Статуту). Майно підприємства є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання (п. 4.1 Статуту). Нерухоме майно Підприємства, що не підлягає приватизації, не може бути відчужене, вилучене та передане до статутного капіталу господарських організацій і щодо такого майна не можуть вчинятися дії, наслідком яких може бути його відчуження (п. 4.10 Статуту). Майно підприємства не може бути передано в заставу (п. 4.13 Статуту). Звернення стягнення на майно Підприємства не допускається (п. 4.16 Статуту).

Відповідно до інтегрованої картки платника податків Державного підприємства «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№62)» з податку на додану вартість станом на 02.10.2001 року заборгованість відповідача за основним платежем з податку на додану вартість складає 100899,74 грн., пеня 9571,09 грн. (т.1, а.с. 59).

У зв`язку з чим, позивач направив відповідачу податкову вимогу №12262 від 05.10.2001 року, згідно з якою загальна сума податкового боргу станом на 01.10.2001 року становила 112009, 83 грн., в т.ч. за основним платежем з податку на додану вартість 100899,74 грн., яка була отримана відповідачем 08.10.2001 року.

У подальшому, згідно даних інтегрованих карток відповідача по платежу 01-01 ПДВ за 2001-2019 роки, сума податкового боргу відповідача збільшувалась за рахунок нарахування поточних зобов`язань, штрафних санкцій та пені, та частково зменшувалась за рахунок сплати податкових зобов`язань та податкового боргу відповідачем, яка зараховувалась у сплату податкового боргу, проте податковий сплачений не був.

Відповідно до інтегрованої картки платника податків Державного підприємства «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№62)» з податку на додану вартість станом на 30.04.2019 року податковий борг становить - 4959249,98 грн.

Згідно акту опису майна №355/23-00-50-17-025 від 21.12.2018 року в податкову заставу внесено майно ДП «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№62)»: урна кована в кількості 10 шт.; мангал в кількості 10 шт.; культиватор ручний в кількості 200 шт.; коптильня для риби в кількості 3 шт.

Згідно з листом ДП «Підприємство ДКВС України (62)» №8/188 від 12.11.2018 року загальна вартість майна, переданого в податкову заставу становить 30000,00 грн.

Згідно з листом Центрального Міжрегіонального управління з питань виконання покарань та пробації Міністерства юстиції від 14.1.2017 року №6-12146, направленим на адресу позивача, на підставі ст. 26 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» та Статуту Державного підприємства «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№62)» майно підприємства не може бути передано в заставу, звернення стягнення на майно підприємства не допускається. В податкову заставу може бути виділена та в подальшому реалізована лише готова продукція підприємства.

На підтвердження відсутності майна відповідача, на яке може бути звернене стягнення податкового боргу, позивачем надано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 16.05.2019 року, згідно з якою все майно підприємства обтяжене арештами, що накладені органами державної виконавчої служби.

У зв`язку з недостатністю у платника податків майна для погашення податкового боргу, позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить накласти арешт на кошти та інші цінності відповідача.

Колегія суддів апеляційної інстанції, перевіряючи у межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, зазначає наступне.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Податковим кодексом України, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом (пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України).

Податковим законодавством передбачено відповідний механізм забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків зі сплати податків, в тому числі шляхом погашення податкового боргу.

Відповідно до п.87.2 ст.87 ПК України джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.

Разом з тим, накладенню арешту на кошти та інші цінності платника податків, що знаходяться у банку, має передувати процедура встановлення обставин, за якими контролюючий орган матиме право звернутися до суду з відповідним позовом.

Так, згідно з п.88.1 ст.88 ПК України з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.

Пунктом 89.2 статті 89 ПК України встановлено, що з урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.

Відповідно до п.89.5 ст.89 ПК України у разі якщо на момент складення акта опису майно відсутнє або його балансова вартість менша від суми податкового боргу, право податкової застави поширюється на інше майно, на яке платник податків набуде право власності у майбутньому до погашення податкового боргу в повному обсязі.

У разі якщо балансова вартість майна, на яке поширюється податкова застава, є меншою ніж сума податкового боргу платника податків, право податкової застави поширюється на таке майно.

У разі якщо балансова вартість такого майна не визначена, його опис здійснюється за результатами оцінки, яка проводиться відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

У разі збільшення суми податкового боргу складається акт опису до суми, відповідної сумі податкового боргу платника податків, у порядку, передбаченому цією статтею.

Право податкової застави не поширюється на майно, визначене підпунктом 87.3.7 пункту 87.3 статті 87 цього Кодексу, на іпотечні активи, що належать емітенту та є забезпеченням відповідного випуску іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю, на грошові доходи від цих іпотечних активів до повного виконання емітентом зобов`язань за цим випуском іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю, а також на склад іпотечного покриття та грошові доходи від нього до повного виконання емітентом зобов`язань за відповідним випуском звичайних іпотечних облігацій.

Майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису.

Між тим, пунктом 94.1 ст.94 ПК України передбачено, що адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом.

Положеннями підпункту 94.6.2 пункту 94.6 статті 94 ПК України передбачено, що арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду.

При цьому, арешт коштів на рахунку платника податків є різновидом адміністративного арешту, який застосовуються виключно на підставі рішення суду (на відміну від адміністративного арешту іншого майна, який здійснюється за рішенням керівника податкового органу). Разом з тим, підстави його застосування, що визначені пунктом 94.2 статті 94 Податкового Кодексу України, є загальними як для керівника податкового органу, так і для суду.

В той же час, наказом Міністерства фінансів України від 14 липня 2017 року №632, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02 серпня 2017 року за №948/30816, затверджено Порядок застосування адміністративного арешту майна платника податків, відповідно до ч.ч.1, 2 р.IV якого керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу за наявності однієї з обставин, визначених розділом III цього Порядку, та на підставі звернення про застосування адміністративного арешту майна платника податків (додаток 1) відповідного підрозділу, який у межах своїх повноважень встановлює такі обставини, приймає рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків (додаток 2). Обґрунтованість арешту, накладеного на майно платника податків рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, має бути перевірена судом протягом 96 годин.

Згідно з п.п.1, 3 р.VII цього Порядку арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду у разі звернення контролюючого органу до суду.

Для застосування арешту коштів на рахунку платника податків контролюючий орган подає до суду позовну заяву в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, у день прийняття рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків.

Таким чином, прийняття керівником контролюючого органу рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків є передумовою для звернення до суду із позовною заявою для застосування арешту коштів та інших цінностей на рахунку платника податків в банку.

Відповідно до п.94.2 ст.94 ПК України арешт майна може бути застосовано, якщо з`ясовується одна з таких обставин:

платник податків порушує правила відчуження майна, що перебуває у податковій заставі;

фізична особа, яка має податковий борг, виїжджає за кордон;

платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу;

відсутні дозволи (ліцензії) на здійснення господарської діяльності, а також у разі відсутності реєстраторів розрахункових операцій, зареєстрованих у встановленому законодавством порядку, крім випадків, визначених законодавством;

відсутня реєстрація особи як платника податків у контролюючому органі, якщо така реєстрація є обов`язковою відповідно до цього Кодексу, або коли платник податків, що отримав податкове повідомлення або має податковий борг, вчиняє дії з переведення майна за межі України, його приховування або передачі іншим особам;

платник податків відмовляється від проведення перевірки стану збереження майна, яке перебуває у податковій заставі;

платник податків не допускає податкового керуючого до складення акта опису майна, яке передається в податкову заставу;

платник податків (його посадові особи або особи, які здійснюють готівкові розрахунки та/або провадять діяльність, що підлягає ліцензуванню) відмовляється від проведення відповідно до вимог цього Кодексу інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів (зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки).

Відповідно до пп. 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 ПК України, контролюючий орган має право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, платника податків, який має податковий борг, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Враховуючи викладені вище норми, колегія суддів зазначає про два види арешту майна залежно від підстав та порядку його застосування:

- арешт на кошти та інші цінності платника податків, що перебувають у банку, який застосовується за рішенням суду як спосіб забезпечення погашення податкового боргу, підставою для застосування якого є відсутність або недостатність у платника податків майна для погашення податкового боргу;

- адміністративний арешт майна, в тому числі коштів на банківському рахунку, як спосіб забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом (не виключно обов`язку сплатити податкове зобов`язання), який застосовується за адміністративним або судовим рішенням (залежно від виду майна).

Аналізуючи наведені норми, колегія суддів дійшла висновку про те, що право у контролюючого органу для звернення до суду з вимогою про застосування арешту коштів на рахунку платника податків виникає, якщо: у платника податків наявний податковий борг; у платника податків відсутнє майно для погашення цього податкового боргу та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Однак, правовідносини щодо погашення податкового боргу державних підприємств, яким є в даному випадку відповідач, регулюються спеціальними нормами, зокрема ст. 96 ПК України, що зумовлено особливою метою створення таких підприємств, які у більшості випадків пов`язані із здійсненням соціальних функцій (комунальні підприємства) та із захистом загальнодержавних інтересів (казенні підприємства).

Положеннями п. 96.2 ст. 96 ПК України передбачено, що у разі якщо сума коштів, отримана від продажу внесеного в податкову заставу майна державного підприємства, яке не підлягає приватизації, у тому числі казенного підприємства, не покриває суму податкового боргу такого платника податків і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням публічних торгів, або у разі відсутності майна, що відповідно до законодавства України може бути внесено в податкову заставу та відчужено, контролюючий орган зобов`язаний звернутися до органу виконавчої влади, до сфери управління якого належить такий платник податків, з поданням щодо прийняття рішення про: надання відповідної компенсації з бюджету за рахунок коштів, призначених для утримання такого органу виконавчої влади, до сфери управління якого належить такий платник податків; досудову санацію такого платника податків за рахунок коштів державного бюджету; ліквідацію такого платника податків та призначення ліквідаційної комісії; виключення платника податків із переліку об`єктів державної власності, які не підлягають приватизації відповідно до закону, з метою порушення справи про банкрутство, у порядку, встановленому законодавством України.

Пункт 96.3 ст. 96 ПК України передбачає, що відповідь щодо прийняття одного із зазначених у пунктах 96.1 та 96.2 цієї статті рішень надсилається контролюючому органу протягом 30 календарних днів з дня направлення звернення. У разі неотримання зазначеної відповіді у визначений цим пунктом строк або отримання відповіді про відмову у задоволенні його вимог контролюючий орган зобов`язаний звернутися до суду із позовною заявою про звернення стягнення податкового боргу на кошти державного органу чи органу місцевого самоврядування, в управлінні якого перебуває таке державне (комунальне) підприємство або його майно.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів зазначає, що вказані норми передбачають особливий порядок погашення податкового боргу, виходячи з принципу збереження цілісних майнових комплексів та участі у процесі погашення органів виконавчої влади, до сфери управління яких належить платник податків.

Згідно ст. 13 Закону України від 23.06.2005 року №2713-IV «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» (далі - Закон №2713-IV) підприємства установ виконання покарань є державними підприємствами, які здійснюють господарську діяльність та професійно-технічне навчання засуджених.

Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про приватизацію державного та комунального майна» № 2269-V111 від 18.01.2018 року не підлягає приватизації майно Державної кримінально-виконавчої служби України, яке безпосередньо забезпечує виконання встановлених законодавством завдань і функцій.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що майно відповідача не підлягає приватизації, у зв`язку з чим позивач, як контролюючий орган, з метою стягнення податкового боргу повинен був виконати приписи ст. 96 ПК України та звернутись до Міністерства юстиції України з відповідним поданням.

Додержання позивачем встановленого статтею 96 ПК України порядку стягнення податкового боргу з державного підприємства, яке не підлягає приватизації, є безумовним обов`язком, а не правом контролюючого органу у подібних правовідносинах.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 24.04.2018 року у справі №821/1295/17 та від 31.07.2018 року у справі №820/2916/17.

Крім того, адміністративний арешт не є виключним та єдиним способом погашення податкового боргу. Винятковість адміністративного арешту законодавець чітко пов`язує із обставинами, визначеними в пункті 94.2 статті 94 Податкового кодексу України.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог Головного управління ДФС у Черкаській області.

Згідно із частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 272, 286, 308, 315, 316, 321 КАС України суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Черкаській області - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено 17 березня 2020 року.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: Є.І. Мєзєнцев

Є.В. Чаку