Справа № 607/15319/19
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2020-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2020 рокуЛьвівСправа № 607/15319/19 пров. № А/857/661/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Улицького В.З. та Кузьмича С.М.,

з участю секретаря судового засідання - Галаз Ю.А.,

а також сторін (їх представників):

від відповідача - Риб`як В.О.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 27.11.2019р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Галицької митниці Держмитслужби про визнання дій протиправними, скасування рішення щодо коригування митної вартості товарів, картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, спонукання до вчинення певних дій (суддя суду І інстанції: Баранюк А.З., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 12 год. 54 хв. 27.11.2019р., м.Тернопіль; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 02.12.2019р.),-

В С Т А Н О В И В:

26.06.2019р. позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати незаконними дії відповідача Тернопільської митниці ДФС щодо самовільного встановлення завищеної митної вартості під час митного оформлення автомобіля; визнати незаконною та скасувати картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA403030/2019/00421; визнати незаконним та скасувати рішення Тернопільської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів № UA403000/2019/000649/2 від 26.04.2019р.; зобов`язати відповідача провести новий розрахунок митної вартості автомобіля та вчинити дії щодо повернення надмірно сплачених платежів під час митного оформлення автомобіля; судові витрати по справі покласти на відповідача (а.с.1-5).

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 27.11.2019р. заявлений позов задоволено частково; визнано протиправним дії відповідача Тернопільської митниці ДФС щодо прийняття картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA403030/2019/00421 та рішення про коригування митної вартості товарів № UA403000/2019/000649/2 від 26.04.2019р.; визнано протиправною та скасовано картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA403030/2019/00421; визнано протиправним та скасовано рішення про коригування митної вартості товарів № UA403000/2019/000649/2 від 26.04.2019р.; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 1536 грн. 80 коп. (а.с.114-118).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржила відповідач Тернопільська митниця ДФС, яка в поданій апеляційній скарзі, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що у своїй сукупності призвело до невірного вирішення спору, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нове, яким у задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.125-132).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що згідно норм чинного законодавства митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості товарів. При цьому, наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Однак, для митного оформлення ввезеного позивачем автомобіля надано лише рахунок-фактуру (інвойс) № 4 від 01.04.2019р. без представлення будь-яких платіжних документів. Разом з тим, представлений інвойс є лише підставою для проведення відповідної оплати товару, а тому не може вважатися платіжним документом.

Таким чином, всупереч вимогам ч.2 ст.53 Митного кодексу /МК/ України позивачем не були надані обов`язкові для підтвердження заявленої митної вартості документи.

За наявності таких умов митним органом проводилася перевірка достовірності заявленої фактурної вартості такого транспортного засобу, для чого в порядку ч.3 ст.53 МК України було витребувано від позивача додаткові документи, які підтверджують митну вартість автомобіля.

До митного оформлення та на вимогу митниці позивачем не було подано жодного документа про здійснену оплату за придбаний транспортний засіб. На вимогу митниці уповноваженою особою позивача було додатково надано копії договору купівлі-продажу від 23.03.2019р. та митної декларації країни відправлення № 19ІTQVB010000135E9 від 05.04.2019р.

Митна вартість автомобіля визначена за резервним методом (ст.64 МК України). Перший метод не застосований у зв`язку з документальним непідтвердженням числового значення складових митної вартості та ненадання позивачем всіх підтверджуючих документів на вимогу митниці. Другий-п`ятий методи визначення митної вартості (ст.ст.59-63 МК України) не застосовані у зв`язку із відсутністю інформації щодо ідентичних та подібних (аналогічних) товарів (ст.ст.59, 60 МК України) та даних (вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу та декларанта), на підставі яких можливе визначення митної вартості згідно із методами 4 і 5 (ст.ст.62, 63 МК України).

Також митним органом проведено консультацію з декларантом щодо вибору методу визначення митної вартості товару.

Зважаючи на викладене вважає, що рішення про коригування митної вартості товару № UA403000/2019/000649/2 від 26.04.2019р. прийнято з дотриманням вимог чинного законодавства та не підлягає скасуванню.

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Відповідно до п.2 постанови КМ України № 858 від 02.10.2019р. «Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби» та наказу ДФС України № 30-рг від 25.11.2019р. «Про реорганізацію митниць ДФС» розпочато з 27.11.2019р. реорганізацію Тернопільської митниці ДФС.

Розпорядженням КМ України № 1217-р від 04.12.2019р. «Питання Державної митної служби» погоджено з пропозицією Міністерства фінансів України щодо можливості забезпечення здійснення з 08.12.2019р. Державною митною службою покладених на неї постановою КМ України № 227 від 06.12.2019р. «Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України», функцій і повноважень ДФС, що припиняється, з реалізації державної митної політики, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань державної митної справи.

З дня набрання чинності постанови КМ України про початок роботи Державної митної служби України повноваження Тернопільської митниці ДФС перейшли до Галицької митниці Держмитслужби.

По причині наведеної реорганізації Тернопільської митниці ДФС судом апеляційної інстанції в порядку ст.52 КАС України допущено заміну відповідача його правонаступником Галицькою митницею Держмитслужби (а.с.150-151).

Заслухавши суддю-доповідача по справі, представника відповідача на підтримання поданої скарги, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до роз`яснень, які наведені в п.13.1 постанови Пленуму ВАС України № 7 від 20.05.2013р. «Про судове рішення в адміністративній справі» у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Рішення суду першої інстанції в частині, що не оскаржена особою, яка подала апеляційну скаргу, не може бути скасовано або змінено апеляційним судом (п.13.2 цієї постанови).

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції не оскаржується в частині відмови в задоволенні частини позовних вимог, тому в цій частині судове рішення не переглядається судом апеляційної інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач ОСОБА_1 придбала у м.Неаполь Республіка Італія, транспортний засіб Lancia Phedra 2.2 JTD, 2006 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , вартість якого склала 400 євро.

З метою здійснення митного оформлення придбаного автомобіля та підтвердження митної вартості товару, уповноваженою позивачем особою було подано до митного оформлення митну декларацію /МД/ типу ІМ40 ДЕ № UA403030/2019/007699 від 18.04.2019р., у графі 31 якої заявлено до митного оформлення товар «автомобіль легковий Fiat Lancia Phedra; бувший у використанні; тип кузова: універсал; колір: жовтий; тип двигуна: дизельний; об`єм двигуна: 2179 куб. см; потужність: 94 кВт; № кузова: НОМЕР_3 ; колісна формула: 4x2; календарний рік виготовлення: 2006; модельний рік: 2006; загальна кількість місць: 7; для перевезення пасажирів по дорогах загального користування. Торгова марка FIAT. Виробник: FIAT/IT.» (а.с.58).

Разом з митною декларацією для митного оформлення були надані наступні документи:

рахунок-фактура (інвойс) № 4 від 01.04.2019р. (а.с.90-91);

декларація про походження товару № А008453ТЕ07 від 07.03.2007р.;

акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу № UA305060/2019/003986 від 08.04.2019р. (а.с.20-21);

свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4 від 07.03.2007р. (а.с.7, 10);

висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією № 196/19 від 16.04.2019р. (а.с.22-23);

договір про надання послуг митного брокера № ТЗ-881 від 04.04.2019р.;

паспорт громадянина України з відміткою про реєстрацію проживання в Україні серії НОМЕР_5 від 21.08.2002р.;

інші некласифіковані документи - заява на посвідчення від 18.04.2019р.;

платіжне доручення, що підтверджує сплату митних та інших платежів № 0.0..1 від 05.04.2019р. (а.с.16);

платіжне доручення, що підтверджує сплату митних та інших платежів № 0.0..1 від 18.04.2019р. (а.с.17);

сертифікат відповідності колісного транспортного засобу № UA.008.58950-19 від 12.04.2019р. (а.с.19).

Під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів посадовою особою відділу адміністрування митних платежів та митно-тарифного регулювання було розпочато процедуру консультацій декларанта з митним органом, а саме уповноваженій особі декларанта направлено електронний лист (а.с.61).

Згідно цього листа у зв`язку з тим, що документально не підтверджено числові значення складових митної вартості, які є обов`язковими при її обчисленні, а саме: фактурну вартість та витрати на страхування (якщо здійснювалось), відповідно до ч.2 ст.53 МК України запропоновано надати документи: якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхувань. У разі відсутності вищезазначених документів, відповідно до ч.3 ст.53 МК України запропоновано надати (за наявності) такі додаткові документи: копію митної декларації країни відправлення, висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією.

На вказаний запит уповноваженою особою декларанта надано митниці додаткові документи: копії договору купівлі-продажу від 28.03.2019р. та митної декларації країни відправлення № 19ІTQVB010000135E9 від 05.04.2019р. (а.с.8, 108-109).

26.04.2019р. за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, заявленої декларантом, посадовою особою митниці прийнято рішення про коригування митної вартості № 403000/2019/000649/2, згідно якого митним органом визначено митну вартість товару в розмірі 2200 євро (а.с.26, 66).

У графі 33 вказаного рішення зазначено про те, що митна вартість імпортованого товару не може бути визнана у зв`язку з тим, що документально не підтверджено числові значення складових митної вартості, які є обов`язковими при її обчисленні, а саме: для підтвердження фактурної вартості декларантом не подано платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару, для страхування (якщо здійснювалось) - страхових документів. Вартість колісних транспортних засобів та їх складових частин, що ввозяться на митну територію України, визначається за середніми цінами їх продажу в країні придбання або в провідних країнах-експортерах. У митного органу виникли обґрунтовані сумніви щодо заявленої митної вартості даного товару у зв`язку з тим, що інформація яка міститься на загальнодоступних інтернет ресурсах вартість даного товару є значно вищою за заявлену декларантом. Відповідно митним органом розпочато процедуру консультації та направлено повідомлення про надання документів для підтвердження заявленої митної вартості товару. На вимогу митного органу декларантом не було подано документів, що підтверджують заявлену митну вартість згідно ч.2 ст.53 МК України, а саме: платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару, якщо здійснювалось страхування, страхові документи. Другорядні методи не були застосовані через відсутність достатньої інформації про ціну угоди щодо ідентичних та подібних товарів. Метод на основі віднімання вартості не може бути використаний оскільки відсутня інформація про ціни ідентичних чи подібних (аналогічних) товарів, що продаються на території України, а також про складові компоненти, що можуть бути виділені із ціни. Метод на основі додавання вартості не може бути використаний оскільки відсутня інформація про вартість всіх витрат, що зараховуються до ціни товару. За результатом проведеної консультації з декларантом, відповідно до положень ч.4 ст.57 МК України, дійшли згоди про неможливість визначення митної вартості згідно з положеннями ст.ст.59-63 МК України. Митна вартість товару визначена за резервним методом визначення митної вартості згідно ст.64 МК України. За основу для обрахунку митної вартості даного товару взято інформацію щодо вартості транспортного засобу обрахованого згідно mobile.de на рівні 2200 EUR.

Коригування митної вартості слугувало підставою для видачі картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA403030/2019/00421 від 18.04.2019р. (а.с.24).

Розглядуваний спір стосується правомірності рішення відповідача щодо коригування митної вартості товарів.

Приймаючи рішення та частково задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що наданими документами стверджується, що позивач дійсно придбала спірний автомобіль по ціні 400 євро, що також засвідчується письмовим підтвердженням продавця (а.с.88-89).

Зміст наданих для митного оформлення документів вказує на ту обставину, що вони містили всі реквізити, необхідні для ідентифікації придбаного ОСОБА_1 легкового автомобіля.

Таким чином, позивачем при здійсненні імпортування товару на митну територію України на підтвердження заявленої ним митної вартості товару було надано повний пакет документів, у відповідності до переліку, закріпленого ч.2 ст.53 МК України.

Доводи відповідача про сумніви у достовірності заявленого рівня митної вартості є неприйнятними, оскільки позивачем представлений поданий повний пакет документів, де була зазначена вартість товару.

Водночас, підставою для коригування відповідачем показника митної вартості товару, зазначеного в митній декларації позивача, стала цінова інформація і пропозиції на ринку ЄС (mobile.de).

Відповідачем не обґрунтовано правомірність використання у спірному випадку таких відомостей. У спірних відносинах цінова інформація з об`єктивних причин не містить усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, такі дані не можуть мати першочергового значення у порівнянні з наданими декларантом первинними документами про товар, а тим більше, впливати на договірні умови між продавцем та покупцем, на підставі яких ними була визначена, та фактично сплачена вартість автомобіля.

Звідси, спірне рішення про коригування митної вартості не ґрунтується на вимогах закону, при цьому позовна вимога щодо зобов`язання відповідача провести новий розрахунок митної вартості автомобіля не може бути задоволена, оскільки у відповідності до положень МК України заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість автомобіля вважається визнаною автоматично.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача здійснити повернення позивачу надмірно сплачених платежів під час митного оформлення автомобіля, то таку суд першої інстанції визнав передчасною.

Висновки суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для часткового задоволення заявленого позову колегія суддів вважає такими, що відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства, з наступних причин.

Відповідно до МК України (в редакції, діючій на момент виникнення спірних правовідносин):

ст.ст.49, 50 - митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

ч.1 ст.51, ч.1 ст.52 - митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

ч.2 ст.52 - декларант зобов`язаний: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

ч.ч.1, 2 ст.54 - контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом.

ч.3 ст.54 - за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень ст.55 цього Кодексу.

ч.6 ст.54 - орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Таким чином, законодавець запропонував таку конструкцію регулювання митних відносин, якою визначається правильність визначення митної вартості декларантом, у випадку, якщо не доведено інше.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є декларація митної вартості, зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), банківські платіжні документи (якщо рахунок сплачено); інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

За правилами ч.3 цієї ж статті у разі якщо зазначені документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прас-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Тобто митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, або ж у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

Наведені приписи законодавства з питань митної справи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Ненаведення митним органом в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребовування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Таким чином, право митного органу на витребування додаткових у декларанта документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з таких підстав: 1) наявність розбіжностей у документах; 2) наявність ознак підробки документів; 3) відсутність у документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до роз`яснень, які наведені у постанові Пленуму ВАС України № 2 від 13.03.2017р. «Про Довідку щодо узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України в редакції від 13.03.2012 року», факт того, що рівень задекларованої митної вартості товару значно нижчий за рівень митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, сам собою не може бути підставою для витребування додаткових документів; цей факт є лише підставою для поглибленої перевірки повноти та достовірності документів. І лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у ч.3 ст.53 МК України, є підставою для витребування додаткових документів.

В п.2 ч.5 ст.54 МК України передбачено, що митний орган має право письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості лише у випадках, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, праву митного органу на витребування додаткових документів передує його обов`язок належним чином обґрунтувати наявність підстав вважати та належним чином обґрунтувати причини, з яких митна вартість не може бути перевірена на підставі документів, наданих декларантом разом із митною декларацією.

Окрім цього, системний аналіз наведених правових норм вказує на те, що митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст.53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Як з`ясовано під час судового розгляду справи, позиція відповідача полягає у тому, що позивачем документально не підтверджено числові значення складових митної вартості, які є обов`язковими при її обчисленні, а саме: фактурну вартість та витрати на страхування (якщо здійснювалось).

Між тим, для здійснення митного оформлення ввезеного автомобіля позивачем представлено пакет документів (зокрема, рахунок-фактуру), в яких чітко визначена вартість придбання спірного автомобіля. На вимогу митного органу позивачем надані копії договору купівлі-продажу від 28.03.2019р. та митної декларації країни відправлення № 19ІTQVB010000135E9 від 05.04.2019р.

Також під час судового розгляду позивач надала письмове підтвердження продавця, відповідно до якого ОСОБА_1 придбала спірний автомобіль за 400 євро (а.с.88-89).

Водночас, в рахунку-фактурі (інвойсі) № 4 від 01.04.2019р. вказано про продаж спірного автомобіля на шрот (тобто на утилізацію), що також впливає на рівень його ціни (а.с.90-91).

Вказані відомості співпадають з відомостями експортної декларації № 19ІTQVB010000135E9 від 05.04.2019р. щодо покупця та продавця, опису придбаного товару (транспортного засобу) та його вартості.

Отже, будь-яких розбіжностей чи недоліків, які б мали вплив на заявлену митну вартість автомобіля, надані позивачем документи не містили, при цьому сумнів митного органу ґрунтувався лише на тому, що вартість транспортного засобу є нижчою від наявної цінової інформації, отриманої, в тому числі, із зовнішніх джерел.

При цьому, відповідач не наголошував на недоліках чи розбіжностях в поданих позивачем документах, які були б визначальними за цих умов, та змінювали суть відносин купівлі-продажу автомобіля та умов їх реалізації.

За таких обставин слід вважати, що позивачем доведено документально заявлену митну вартість автомобіля.

Окрім цього, аналіз фактичних обставин свідчить, що в оскарженому рішенні про коригування митної вартості товарів митним органом не зазначено, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити такі складові.

Оскільки спірне рішення не містить зрозумілого обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано, тому вказане рішення митного органу відповідає вимогам п.1 ч.2 ст.55 МК України.

Отже, в наданих декларантом документах немає розбіжностей, що мають вплив на визначення ціни придбання автомобіля, останні містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару.

Звідси, позивач одночасно з митною декларацією в повному обсязі надав до митного органу документи, які підтверджують митну вартість транспортного засобу згідно з ч.2 ст.53 МК України.

Водночас, відповідачем не доведено, що подані декларантом документи для визначення митної вартості товару містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. При цьому митниця не обґрунтувала та не довела неможливість визначення митної вартості за ціною контракту.

Із змісту представлених документів можна чітко та однозначно встановити вартість придбання ввезеного автомобіля, при цьому наявність будь-яких обставин, що є визначальними за цих умов та змінюють його вартість, відповідачем не доведено.

Згідно зі ст.57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Підстава для незастосування основного методу визначення митної вартості товару передбачена ч.2 ст.58 МК України.

Так, відповідно до вказаної норми, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Під час судового розгляду справи з`ясовано, що позивач для підтвердження заявленої митної вартості товару подав до митного органу всі необхідні для цього документи. При цьому, надані документи не містили розбіжностей, а їх дані підтверджували в повній мірі ціну товару.

Звідси, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом застосування митним органом коригування митної вартості є безпідставним та необґрунтованим.

Окрім цього, автоматизована система аналізу та управління ризиками не є програмним продуктом, який містить інформацію про митну вартість імпортованих товарів, а спрямована виключно на те, що б застерегти посадових осіб митниці про ті митні формальності, які йому доцільно провести, за необхідності, для дотримання норм законодавства під час здійснення митного контролю.

Стаття 362 МК України дає визначення аналізу ризику як систематичне використання органами доходів і зборів наявної у них інформації для визначення обставин та умов виникнення ризиків, їх ідентифікації і оцінки ймовірних наслідків недотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи.

Тобто, спрацювання системи АСАУР є лише рекомендацією посадовій особі митниці більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою митною вартістю товару.

Водночас, в розглядуваному випадку митним органом не доведено наявності самих ризиків. Зокрема, відповідачем не надано доказів наявності у митного органу інформації про митне оформлення ідентичних та подібних (аналогічних) транспортних засобів, з вказанням марки, моделі, інших даних і особливостей, а також ціни вже оформлених транспортних засобів.

В адміністративних процедурах із митного контролю та митного оформлення орган доходів і зборів повинен обґрунтувати (довести) законність свого рішення; відповідно рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

Колегія суддів приходить до висновку про те, що відповідачем не обґрунтовано ціну, яка визначена ним у розмірі 2200 євро внаслідок проведеного коригування митної вартості за резервним методом, та неможливість використання як достовірної інформації, наданої декларантом при визначенні митної вартості імпортованого товару.

Водночас, представлені для митного оформлення автомобіля документи викладені на іноземній мові, однак такі сторонами повністю ідентифіковані (також під час судового розгляду до справи долучений їх переклад), що дозволило об`єктивно встановити дійсні обставини по справі.

Стосовно задоволення позовних вимог про визнання протиправними дій митного органу щодо невірного визначення митної вартості ввезеного позивачем автомобіля колегія суддів враховує, що позивач у своїй позовній заяві наголошувала на затягуванні митного оформлення автомобіля, тривалому перебуванні автомобіля в зоні митного контролю митниці.

Водночас, в спірних рішенні про коригування митної вартості та картці відмови не враховані додатково подані позивачем документи - копії договору купівлі-продажу від 28.03.2019р. та митної декларації країни відправлення № 19ІTQVB010000135E9 від 05.04.2019р., не наведено жодних причин неврахування таких під час прийняття спірних рішень.

Колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду по наведеній категорії справ, яка викладена у постановах від 19.02.2019р. у справі № 805/2713/16-а, від 04.09.2018р. у справі № 808/9123/15, від 20.02.2018р. у справі № 809/1884/16, яка в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов`язковою під час вирішення наведеного спору.

Доводи апелянта в іншій частині на правомірність прийнятого рішення не впливають та висновків суду не спростовують.

Отже, на підставі наведених норм, у зв`язку із заявленням декларантом достовірних відомостей щодо митної вартості товару, а також через подання документів, що підтверджують рівень митної вартості товарів, митним органом неправомірно прийнято спірне рішення про коригування митної вартості товарів та винесено оскаржувану картку відмови.

Враховуючи непідтвердження в судовому засіданні обставин, якими митний орган обґрунтовував свої твердження про дотримання ним вимог МК України та допущених порушень зі сторони позивача під час визначення митної вартості товарів, а відтак й покладених в основу спірних рішення про визначення митної вартості товарів та картки відмови, заявлений позов є частково підставним, через що підлягає до часткового задоволення.

Також в порядку ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта Галицьку митницю Держмитслужби.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.310, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 27.11.2019р. в адміністративній справі № 607/15319/19 залишити без задоволення, а вказане рішення суду без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Галицьку митницю Держмитслужби.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді В. З. Улицький
С. М. Кузьмич
Дата складення повного судового рішення: 18.03.2020р.