Справа № 360/711/20
Суддя: А.Г. Секірська
Дата ухвалення: 2020-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

19 березня 2020 рокуСєвєродонецькСправа № 360/711/20

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Секірська А.Г., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Станично Луганському районі Луганської області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

18 лютого 2020 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач) до управління Пенсійного фонду України в Станично Луганському районі Луганської області (далі відповідач, УПФУ в Станично Луганському районі), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення УПФУ в Станично-Луганському районі від 21.01.2020 щодо відмови в зарахуванні до загального стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 12.08.1982 по 04.10.1996 та відмови у призначенні пенсії за віком;

- зобов`язати УПФУ в Станично-Луганському районі зарахувати до загального стажу ОСОБА_1 період роботи з 12.08.1982 по 04.10.1996 для обчислення стажу для призначення пенсії за віком;

- зобов`язати УПФУ в Станично Луганському районі призначити ОСОБА_1 пенсію за віком за заявою від 18.02.2019.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має статус внутрішньо переміщеної особи та 18.02.2019 звернулася до УПФУ в Станично Луганському районі з заявою про призначення пенсії за віком та необхідними документами у зв`язку з досягненням пенсійного віку 58 років 6 місяців відповідно до статті 26 Закону № 1058. 06.03.2019 відповідачем прийнято рішення № 1994/03-21 про відмову в призначенні пенсії, яке позивачка оскаржила до Луганського окружного адміністративного суду.

Також ОСОБА_1 звернулася до Біловодського районного суду Луганської області з метою встановлення факту належності трудової книжки. Рішенням цього суду від 08.04.2019 у справі № 408/291/19-ц встановлено факт належності трудової книжки, заведеної ІНФОРМАЦІЯ_2 російською мовою на ім`я « ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ».

20.08.2019 Луганським окружним адміністративним судом прийнято рішення у справі № 360/2656/19, яким визнано протиправним та скасовано рішення відповідача від 06.03.2019 № 1994/03-21 про відмову в призначенні пенсії та зобов`язано повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком від 18.02.2019.

Рішенням від 21.01.2020 відповідач повторно відмовив у призначенні пенсії згілно статей 26-28 Закону № 1058, не врахувавши до загального стажу періоди роботи: з 213.08.1979 (так у документі) по 24.08.1979 у зв`язку з неможливістю визначення дати прийому на роботу; з 12.08.1982 по 04.10.1996 у зв`язку з відсутністю перейменування підприємства «Ворошиловградська ордену «Знак пошани» трикотажна фабрика імені ХХV з`їзду КПРС» у «Орендне підприємство «Луганське виробничо торговельне об`єднання «ЛУТРІ». Допоопрацювати зазначений період довідкою про роботу неможливо у зв`язку з тим, що місцезнаходженням підприємства є м. Луганськ, яке є тимчасово непідконтрольним українській владі.

Щодо періоду роботи з 12.08.1982 по 04.10.1996 позивачка зазначила, що з метою підтвердження трудового стажу за визначений період звернулася до ПАТ «Луганська фірма «ЛУТРІ» та отримала довідку від 2015 року № 101/102к та від 26.03.2019 № 62, в яких викладена вся історія перейменування та зміни організаційно правових форм підприємства від Ворошиловградська ордена «Знак пошани» трикотажна фабрика імені XXV з`їзду КПРС до ЗАТ «Луганська фірма «ЛУТРІ» та ПАТ «Луганська фірма «ЛУТРІ». В довідках також вказано, що при заміні штампів та печаток підприємства в 1996 році була допущена помилка, і на печатках та штампах підприємство мало назву АТЗТ «Луганська фірма «ЛУТРІ». Крім того, в архіві підприємства позивачкою було отримано копії наказів від 12.08.1982 № 96-к, від 05.07.1983 № 108-к, від 09.04.1984 № 43к, від 17.11.1993 № 430, від 03.12.1996 № 733, які були підставами для внесення відповідних записів до трудової книжки. Також надано копії особової картки, довідки від 12.11.2015 № 101, 102 про заробітну плату для нарахування пенсії в період з 1982 по 1996 роки.

З посиланням на норми Конституції України, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Закону України «Про пенсійне забезпечення», Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12.08.1993 № 637, Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, практику ЄСПЛ позивач просила суд задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 19.02.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі, визначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, відстрочено сплату судового збору (арк.спр. 48-49).

17.03.2020 за вх. № 10395/2020 відповідачем надано відзив на позовну заяву (арк.спр. 79-80), в якому відповідач не визнає позовні вимоги з огляду на таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась за призначенням пенсії за віком 18.02.2019. Для призначення пенсії були надані заява від 18.02.2019, трудова книжка НОМЕР_1 від 07.09.1977, паспорт, картка платника податків, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, диплом НОМЕР_2 від 01.07.1982; свідоцтво про народження НОМЕР_3 , свідоцтво про народження НОМЕР_4 , свідоцтво про укладення шлюбу, повідомлення про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця.

Відповідно до пункту 1 статті 26 Закону № 1058 жінки, які народилися з 01.10.1959 по 31.03.1960, мають право на призначення пенсії за віком після досягнення ними 58 років 6 місяців за наявності страхового стажу з 01.01.2018 по 31.12.2018 не менше 25 років.

Згідно наданих документів та з урахуванням рішень суду ОСОБА_1 має загальний стаж 14 років 1 місяців 10 днів, що не достатньо для призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058. До загального страхового стажу було зараховано періоди роботи:

- з 07.09.1977 по 26.081978 згідно трудової книжки;

- з 01.09.1978 по 24.06.1982 згідно диплому про навчання;

- з 23.10.1985 по 22.10.1988 та з 04.10.1990 по 03.10.1993 згідно свідоцтв про народження дітей;

- з 14.03.2003 по 30.06.2013 згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу.

До загального стажу не враховано періоди роботи згідно трудової книжки:

- з 213.08.1979 (так у документі) по 24.08.1979 у зв`язку з неможливістю визначення дати прийому на роботу;

- з 12.08.1982 по 04.10.1996 у зв`язку з відсутністю перейменування підприємства з «Ворошиловградська ордену «Знак пошани» трикотажна фабрика імені ХХV з`їзду КПРС» у «Орендне підприємство «Луганське виробничо торгівельне об`єднання «ЛУТРІ».

Доопрацювати зазначений період довідкою про роботу неможливо у зв`язку з тим, що місцезнаходженням підприємства є м. Луганськ, що є тимчасово непідконтрольною українській владі територією.

На підставі викладеного відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-77, 90 КАС України, суд дійшов наступного.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , має статус внутрішньо переміщеної особи, зареєстроване місце проживання6 АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання як ВПО: АДРЕСА_2 (арк.спр. 60-8, 9, 10), 18.02.2019 звернулася до УПФУ в Станично Луганському районі з заявою про призначення пенсії за віком, зареєстрованою за № 112 (арк.спр. 85), надавши до заяви диплом про навчання НОМЕР_6 , довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 16.08.2018 № , довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру від 04.10.2011, повідомлення про припинення підприємницької діяльності від 30.01.2015 № 02-03-28/28, паспорт НОМЕР_7 , свідоцтво про народження дитини НОМЕР_8 , І-ЕД НОМЕР_9 , свідоцтво про шлюб НОМЕР_10 , трудову книжку НОМЕР_1 , що підтверджується розпискою повідомленням до заяви, в якій позивач також зазначила, що наполягає на прийнятті документів; зазначено документи, які необхідно подати до 17.05.2019 щодо періоду з 1982 по 1996 роки (арк.спр. 86).

Рішенням УПФУ в Станично Луганському районі Луганської області від 06.03.2019 №1994/03-21 відмовлено позивачці у призначенні пенсії згідно зі ст.26-28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з підстав того, що згідно наданих документів ОСОБА_1 має загальний стаж 14 років 1 місяць 10 днів, що недостатньо для призначення пенсії за віком. Зазначено, що для визначення права на призначення пенсії за віком неможливо врахувати періоди, які зазначені в трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 07.09.1977, оскільки при заповненні відповідальною особою було дописано чорнилом іншого кольору дату народження ІНФОРМАЦІЯ_3 . Також, відповідачем не зараховано період роботи позивача з 12.08.1982 по 04.10.1996 на підприємстві (мовою оригіналу) Ворошиловградская ордена Знак почета трикотажная фабрика им. ХХV съезда КПСС, оскільки наявна невідповідність печатки на звільненні найменуванню підприємства, а саме відсутнє перейменування підприємства з назви Ворошиловградская ордена Знак почета трикотажная фабрика им. ХХV съезда КПСС на Орендне підприємство Луганське виробничо торгівельне об`єднання Лутри. При цьому, доопрацювати зазначений період довідкою про роботу неможливо, оскільки місце знаходження підприємства м.Луганськ, що є тимчасово непідконтрольною українській владі територією (арк.спр. 89-90).

Рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 08.04.2019 у справі № 408/291/19-ц встановлено факт, що трудова книжка, заведена ІНФОРМАЦІЯ_4 російською мовою на ім`я « ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 », належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженці м. Тейкове Іванівської області РФ, РНОКПП НОМЕР_5 (арк.спр. 106-107).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 20.08.2019 у справі № 360/2656/19 за позовом ОСОБА_1 до УПФУ в Станично Луганському районі про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково, визнано протиправним та скасовано рішення УПФУ в Станично-Луганському районі від 06.03.2019 № 1994/03-21 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 , зобов`язано УПФУ в Станично-Луганському районі повторно розглянути заяву ОСОБА_3 від 18 лютого 2019 року про призначення пенсії за віком; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено (арк.спр. 116-119).

Згідно із даними КП «ДСС» судове рішення у справі № 360/2656/19 набрало чинності 20.09.2019.

21.01.2020 відповідачем прийнято рішення № 627/03-23 про відмову в призначенні пенсії згідно ст. 26-28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням рішення Біловодського районного суду від 08.04.2019 та рішення Луганського окружного адміністративного суду від 20.08.2019, яким у призначенні пенсії позивачці відмовлено у зв`язку з відсутністю необхідного стажу (арк.спр. 112-113).

Оскаржуване рішення вмотивовано тим, що відповідно до п.1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» жінки, які народилися з 01.10.1959 по 31.03.1960, мають право на призначення пенсії за віком після досягнення ними 58 років 6 місяців за наявності страхового стажу з 01.01.2018 по 31.12.2018 не менше 25 років.

Згідно наданих документів та з урахуванням рішень суду ОСОБА_1 має загальний стаж 14 років 1 місяць 10 днів, що не достатньо для призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». До загального стажу було зараховано наступні періоди роботи:

- з 07.09.1977 по 26.08.1978 згідно трудової книжки;

- з 01.09.1978 по 24.06.1982 згідно диплому про навчання;

- з 23.10.1985 по 22.10.1988 та з 04.10.1990 по 03.10.1993 згідно свідоцтв про народження дітей;

- з 14.04.2003 по 30.06.2013 згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу.

До загального стажу не враховано наступні періоди роботи згідно трудової книжки:

- з 213.08.1979 (так у документі) по 24.08.1979 у зв`язку з неможливістю визначення дати прийому на роботу;

- з 12.08.1982 по 04.10.1996 у зв`язку з відсутністю перейменування підприємства з «Ворошиловградська ордена «Знак пошани» трикотажна фабрика імені XXV з`їзду КПРС» у «Орендне підприємство «Луганське виробничо торгівельне об`єднання «ЛУТРІ». Доопрацювати зазначений період довідкою про роботу неможливо у зв`язку з тим, що місце знаходження підприємства м. Луганськ, що є тимчасово непідконтрольною українській владі територією (арк.спр. 112-113).

Спірним питанням у даній справі є правомірність відмови відповідача у зарахуванні до загального стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 12.08.1982 по 04.10.1996 на підставі даних трудової книжки та довідки, виданої підприємством, що розташоване на тимчасово непідконтрольній українській владі території; та правомірність рішення про відмову в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного стажу.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до частини першої, другої статті 5 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Відповідно до частини першої статті 44 Закону № 1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 КАС України.

Щодо наявності в позивачки умов для призначення пенсії за віком за статтею 26 Закону № 1058 суд зазначає таке.

Статтею 26 Закону № 1058-IV передбачено, що жінки, які народилися з 01.10.1959 по 31.03.1960, мають право на призначення пенсії за віком після досягнення ними 58 років 6 місяців за наявності страхового стажу з 01.01.2019 по 31.12.2019 не менше 26 років.

Згідно із паспортом серії НОМЕР_7 , виданим 01.04.1999 Жовтневим РВ УМВС України, дата народження ОСОБА_1 20.02.1960, тобто на момент звернення з заявою про призначення пенсії за віком 18.02.2019 позивачці виповнилося 59 років, що відповідає вимогам статті 26 Закону № 1058.

Також суд звертає увагу, що в оскаржуваному рішенні зазначено, що згідно статті 26 Закону № 1058-IV жінки, які народилися з 01.10.1959 по 31.03.1960 мають право на призначення пенсії за віком після досягнення ними 58 років 6 місяців за наявності страхового стажу з 01.01.2018 по 31.12.2018 не менше 25 років, тоді як в спірних правовідносинах наявний страховий стаж повинен становити не менше 26 років у період з 01.01.2019 по 31.12.2019.

При цьому на зазначену обставину звернув увагу відповідача суд у судовому рішенні від 20.08.2019 у справі № 360/2656/19.

Щодо наявного загального страхового стажу, відповідачем зараховано періоди роботи: з 07.09.1977 по 26.08.1978 згідно трудової книжки; з 01.09.1978 по 24.06.1982 згідно диплому про навчання; з 23.10.1985 по 22.10.1988 та з 04.10.1990 по 03.10.1993 згідно свідоцтв про народження дітей; з 14.04.2003 по 30.06.2013 згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу, та визначено загальний стаж тривалістю 14 років 1 місяць 10 днів, що підтверджується оскаржуваним рішенням, протоколом від 21.01.2020 № 123 та розрахунком стажу (арк.спр. 103, 104).

До загального стажу не враховано наступні періоди роботи згідно трудової книжки:

- з 213.08.1979 (так у документі) по 24.08.1979 у зв`язку з неможливістю визначення дати прийому на роботу;

- з 12.08.1982 по 04.10.1996 у зв`язку з відсутністю перейменування підприємства з «Ворошиловградська ордена «Знак пошани» трикотажна фабрика імені XXV з`їзду КПРС» у «Орендне підприємство «Луганське виробничо торгівельне об`єднання «ЛУТРІ». Доопрацювати зазначений період довідкою про роботу неможливо у зв`язку з тим, що місце знаходження підприємства м. Луганськ, що є тимчасово непідконтрольною українській владі територією.

Щодо періоду з 213.08.1979 по 24.08.1979 (як зазначено у трудовій книжці) позивачем вимоги не заявлено, тому суд можливості врахування зазначеного періоду до загального страхового стажу не надає оцінки з огляду на положення частин другої та третьої статті 9 КАС України, згідно із положеннями яких суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог; кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стосовно спірного періоду роботи позивачки з 12.08.1982 по 04.10.1996, суд зазначає таке.

Згідно зі статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Судом встановлено, що трудова книжка НОМЕР_1 , факт належності якої позивачці встановлено судовим рішенням Біловодського районного суду Луганської області у справі №408/291/19-ц, містить такі записи стосовно спірного періоду з 12.08.1982 по 04.10.1996:

Ворошиловградська ордену «Знак пошани» трикотажна фабрика імені XXV з`їзду КПРС»:

- запис № 6 від 12.08.1982 прийнята в хім. лабораторію інженером технологом, наказ від 12.08.1982;

- запис № 7 від 01.07.1983 переведена художником з набивання полотна ІІ категорії художньої майстерні, наказ від 05.07.1983;

- запис № 8 від 01.04.1984 переведена художником з набивання полотна групи з художньо колорістичних розробок та оформленням полотен, наказ від 01.04.1984 № 43-к;

- запис № 9 від 05.05.1985 переведена художником 2 категорії з набивання полотна сектору по розробці малюнків для набивання полотна художньої майстерні, наказ від 08.05.1985 № 44-к;

- запис № 10 від 01.06.1988 у зв`язку зі введенням нових умов оплати праці присвоєно кваліфікацію художника художньої майстерні, наказ від 28.06.1988 № 56-к;

- запис № 11 від 05.10.1993 переведена копіювальником управління розробки та впровадження асортименту, наказ від 17.11.1993 № 430;

- проставлено штамп, згідно із яким орендне підприємство «Луганське виробничо торгівельне об`єднання «ЛУТРІ» перетворено у акціонерне товариство закритого типу «Луганська фірма «ЛУТРІ» рішенням Луганської міської ради народних депутатів від 01.09.1993 № 78 1544;

- запис № 12 від 04.10.1996 звільнена за власним бажанням по догляду за дитиною віком до 14 років у відповідності до статті 38 КЗпП України, наказ від 03.12.1996 № 733 (арк.спр. 11-13).

Тобто, дійсно у трудовій книжці відсутні записи перейменування підприємства з «Ворошиловградська ордена «Знак пошани» трикотажна фабрика імені XXV з`їзду КПРС» у «Орендне підприємство «Луганське виробничо торгівельне об`єднання «ЛУТРІ».

Пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок № 637) визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Судом встановлено, що позивачкою, крім трудової книжки, надано: копії довідок від 12.11.2015 № 101 та від 12.11.2015 № 102 про заробітну плату для нарахування пенсії (арк.спр. 21, 22), довідок про перейменування підприємства від 2015 року № 101, 102/к (арк.спр. 23), картки рахунку (арк.спр. 24), особової картки № 1256 (арк.спр. 25-26), наказу від 12.08.1982 № 96-к «По особовому складу» (арк.спр. 27-28), наказу від 05.07.1983 № 108 «По особовому складу» (арк.спр. 28 зв.), наказу від 09.04.1984 № 43к «По особовому складу» (арк.спр. 29), наказу від 03.12.1996 № 733 «Про припинення трудового договору» (арк.спр. 30), наказу від 17.11.1993 № 430 про переведення на іншу роботу (арк.спр. 31), довідки від 26.03.2019 № 62 про перейменування підприємства (арк.спр. 32), видані та засвідчені печатками Публічним акціонерним товариством «Луганська фірма «ЛУТРІ», адреса: м. Луганськ, вул. Відродження, 11р.

У оскаржуваному рішенні серед переліку наданих позивачкою документів не міститься посилання на зазначені документи, разом з тим, у тексті рішенні відповідачем зазначено, що «доопрацювати зазначений період довідкою про роботу неможливо у зв`язку з тим, що місце знаходження підприємства м. Луганськ, що є тимчасово непідконтрольною українській владі територією», що підтверджує надання позивачкою додаткових документів про стаж, які не прийнято у зв`язку з видачею їх підприємством, що знаходиться у місті Луганську.

Стосовно доводу наведеного доводу відповідача як підстави для незарахування до загального стажу позивачки спірного періоду суд зазначає таке.

Так, згідно із витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань від 19.03.2020 за № місцезнаходженням Публічного акціонерного товариства «Луганська фірма «ЛУТРИ» є 91042, Луганська область, м. Луганськ, Жовтневий район, вул. Відродження, буд. 11 р (арк.спр. 120-122).

Згідно із статтею 14 Закону України "Про боротьбу з тероризмом" (зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 05.06.2014) у районі проведення АТО можуть вводитися тимчасові обмеження прав і свобод громадян.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 1085-р м. Луганськ належить до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Закон України "Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях" від 18.01.2018 № 2268-VIII (далі - Закон № 2268-VIII) має на меті визначити особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях.

У межах тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях діє особливий порядок забезпечення прав і свобод цивільного населення, визначений цим Законом, іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, принципами та нормами міжнародного права.

Відповідно до частин другої та третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі «Ковач проти України» від 07.02.2008, пункт 59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 19.10.2004, пункт 50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13.01.2011, пункт 54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30.10.2014 тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

За статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Отже, позивачка опинилася в ситуації, що відповідно позбавляє її можливості забезпечити належний захист своїх прав.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини третьої статті 23 Загальної Декларації прав людини, пункту 4 частини першої Європейської Соціальної хартії та частини третьої статті 46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Також суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи викладене, суд вважає, що у даному випадку і при обставинах, що склались у зв`язку з тимчасовою окупацією певних територій Луганської області, відмова відповідачем - органом державної влади позивачу - фізичній особі у реалізації її права на отримання пенсії з підстави знаходження підтверджуючих документів на окупованій території, не є пропорційною меті, якої намагався досягти відповідач цією відмовою, та така відмова порушує баланс між конституційним правом позивача на соціальне забезпечення та завданням відповідача щодо перевірки правильності нарахування пенсії.

Статтею 76 КАС України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В даному випадку суд зазначає, що довідки ПАТ «Луганська фірма «ЛУТРИ» від 26.03.2019 № 62 та від 2015 року №101/к, 102/к про перейменування підприємства містять відомості щодо перейменування підприємства з «Ворошиловградська ордена «Знак пошани» трикотажна фабрика імені XXV з`їзду КПРС» у «Орендне підприємство «Луганське виробничо торгівельне об`єднання «ЛУТРІ» (підстава, зазначена відповідачем у оскаржуваному рішенні, щодо неможливості зарахування стажу виключно на підставі трудової книжки), а саме:

- на підставі рішення виконкому Жовтневого району Ради народних депутатів м. Луганська № 124 від 01.04.1990 Ворошиловградська ордена «Знак пошани» трикотажна фабрика ім. XXV з`їзду КПРС» перейменована у Луганську трикотажну фабрику;

- на підставі рішення виконкому Жовтневого району Ради народних депутатів м. Луганська № 294 від 09.10.1990 Луганська трикотажна фабрика перейменована в Луганське орендне виробниче об`єднання «ЛУТРИ»;

- на підставі рішення виконкому Луганської міської Ради народних депутатів м. Луганська № 46/705 від 24.12.1992 Луганське орендне виробниче об`єднання «ЛУТРИ» перейменовано в орендне підприємство «Луганське виробничо торгівельне об`єднання «ЛУТРИ» (арк.спр. 23).

Відомості, що містяться в цих довідках, не суперечать записам у трудовій книжці позивачки, тому суд вважає підтвердженим належним чином загальний страховий стаж ОСОБА_1 у період роботи з 12.08.1982 по 04.10.1996.

Зазначений висновок суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 22.10.2018 у справі № 235/2357/17.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що Верховним Судом у постанові від 06.02.2018 у справі № 677/277/17 зроблено правовий висновок, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

На підставі викладеного, суд зауважує, що рішення УПФУ в Станично-Луганському районі від 21.01.2020 щодо відмови в зарахуванні до загального стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 12.08.1982 по 04.10.1996 та відмови у призначенні пенсії за віком не відповідає вимогам частини другої статті 2 КАС України та підлягає скасуванню, а період роботи з 12.08.1982 по 04.10.1996 підлягає зарахуванню до загального страхового стажу позивачки.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за заявою від 18.02.2019, суд зазначає, що в її задоволенні слід відмовити з огляду на таке.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В межах спірних правовідносинах належним, достатнім та необхідним (ефективним) способом захисту порушеного права позивача є визнання протиправним та скасування рішення відповідача про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії з зарахуванням до загального страхового стажу спірного періоду роботи, оскільки з оскаржуваного рішення та розрахунку стажу слідує, що з 12.08.1982 по 04.10.1996 відповідачем частково враховано періоди до загального стажу, який дає право на призначення пенсії, а саме з 23.10.1985 по 22.10.1988, з 04.10.1990 по 03.10.1993 (загалом 6 років), тобто обрахування судом загального стажу позивачки шляхом врахування суцільним порядком періоду з 12.08.1982 по 04.10.1996 та додавання його до визначеного відповідачем стажу роботи є неможливим, та не відповідає засадам адміністративного судочинства та наявності в відповідача дискреційних повноважень у питаннях призначення пенсії та обрахунку стажу.

Суд зауважує, що обрання такого способу захисту порушеного права позивача узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 06.03.2018 у справі № 754/14898/15-а, від 17.07.2018 у справі № 514/166/16-а, в яких, зокрема, зазначено, що …повідомляючи позивачу про відмову в призначенні пільгової пенсії, ПФУ діяло необґрунтовано. При цьому, суд не обраховує дійсний загальний та спеціальний стаж позивача, у зв`язку з чим відсутні підстави для зобов`язання ПФУ призначити пенсію позивачу за віком на пільгових умовах.

Тому, з метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких він просить, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права у спірних правовідносинах шляхом визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення та зобов`язання УПФУ в Станично Луганському районі Луганської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18 лютого 2019 року про призначення пенсії за віком з зарахуванням періоду роботи з 12.08.1982 та 04.10.1996.

Щодо доданих ОСОБА_1 до матеріалів позовної заяви пояснень свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , суд зазначає, що згідно із пунктом 18 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Зазначені свідки не надавали пояснень відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення, тому суд також не може надавати їм оцінку.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Ухвалою суду від 09.02.2020 позивачці відстрочено сплату судового збору у розмірі 840,80 грн до ухвалення судового рішення в справі.

Відповідно до частини другої статті 133 КАС України визначено якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо сплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною восьмою статті 139 КАС України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Оскільки спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, судові витрати підлягають стягненню до Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 19, 20, 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Станично Луганському районі Луганської області (вул.1 Травня, 20, смт. Станиця Луганська, Станично Луганський район, Луганська область, 93600, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області від 21 січня 2020 року № 627/03-23 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 пенсії згідно ст.26-28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням рішення Біловодського районного суду від 08.04.2019 та рішення Луганського окружного адміністративного суду від 20.08.2019.

Зобов`язати управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області повторно розглянути заяву ОСОБА_3 від 18 лютого 2019 року про призначення пенсії за віком, зарахувавши до загального страхового стажу позивачки період роботи з 12 серпня 1982 року та 04 жовтня 1996 року для обчислення стажу для призначення пенсії за віком.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань управління Пенсійного фонду України в Станично Луганському районі Луганської області до Державного бюджету України судовий збір у сумі 840,80 грн (вісімсот сорок гривень 80 коп).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Суддя А.Г. Секірська