Справа № 200/14471/19-а
Суддя: Стойка В.В.
Дата ухвалення: 2020-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

17 березня 2020 р. Справа №200/14471/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Стойки В.В.,

при секретарі Дідевичі І.О.

за участю:

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що позивач є пенсіонером за віком, що підтверджується відповідним пенсійним посвідченням від 28.09.2011р. Згідно довідки тимчасово переміщеної особи від 01.11.2017р. № позивач є внутрішньо переміщеною особою. Також він перебуває на обліку в Бахмутсько- Лиманському об`єднаному управлінні ПФУ Донецької області (далі - Управління, відповідач по справі), де і перебуває його пенсійна справа.

У період з червня місяця 2015 року позивачу було припинено виплату пенсії без повідомлення причин, у зв`язку з цим позивач звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з відповідним позовом. Відповідно рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10.12.2018р. по справі №0540/8464/18-а, яке набуло сили, позовні вимоги ОСОБА_1 до Бахмутсько-Лиманського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій щодо припинення нарахування та виплати пенсії з 01.06.2015 року протиправними, зобов`язання провести виплату заборгованості по пенсії з 01.06.2015 року задоволено повністю. Визнано протиправними дії Бахмутсько-Лиманського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо припинення виплати позивачу пенсії з 01 червня 2015 року. Зобов`язано БахмутськоЛиманське об`єднане управління Пенсійного фонду Донецької області (84500, Донецька область, м. Бахмут, вул. Миру, б. 35, код в ) відновити позивачу нарахування та виплату пенсії, та сплатити заборгованість з 01 червня 2015 року. Звернуто до негайного виконання рішення суду в межах суми пенсії за один місяць.

На підставі даного рішення суду судом було видано виконавчий лист, який позивачем було пред`явлено до примусового виконання до Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (далі - Управління ДВС).

Наразі вказане рішення суду відповідачем не виконується, що є грубим порушенням чинного законодавства.

Вказане також підтверджується листом Управління ДВС від 25.11.2019р. №2-7- 196, яка була надана на адвокатський запит. Згідно до змісту листа встановлено, що за повідомленням відповідача сума заборгованості по пенсії у розмірі (доплата за рішенням суду) 152 675,87 грн. за період з 01.06.2015р. по 31.07.2018р., а виплата буде виплачена після отримання відповідного фінансового ресурсу.

У зв`язку з цим та беручи до уваги ту обставину, що позивач не позбавлений права звернутися до суду з новим позовом, в якому визначити інший предмет, зокрема стягнення нарахованих але не виплачених сум, позивач вважає, що є усі правові підстави для звернення до суду із даним позовом.

В тому числі позивачем було заявлено клопотання про поновлення строку звернення до суду.

На підставі викладених обставин позивач просив стягнути з Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області заборгованість по пенсії за період з 01.06.2015 року по 31.07.2018 року в розмірі 152 675 (сто п`ятдесят дві тисячі шістсот сімдесят п`ять) ГРН. 87 коп. на відповідний пенсійний рахунок відкритий в АТ «Державний ощадний банк України».

Ухвалою суду від 18.12.2019 року відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору до прийняття рішення по суті. Прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії і відкрити провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження суддею одноособово, в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Призначено засідання по справі.

Ухвалою суду від 17.02.2020 року розгляд адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії - проводити за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання.

Позивач та представник відповідача до судового засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином

Згідно ч. 1 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи наведене вище суд вважає за можливе розглянути справу без участі позивача та відповідача.

Стосовно пропуску строку звернення позивача з даним позовом, суд зазначає, що частиною 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Дійсно, цим кодексом, зокрема частиною 2 статті 122 встановлено загальний строк звернення до суду особою за захистом своїх порушених прав, у шість місяців.

В той час, частиною 2 статті 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Суд враховує, що позивач, вимоги якого, за своєю суттю, виникли у зв`язку із тим, що попередньо призначені йому суми пенсії, не отримані ним з вини відповідача, який призначає і виплачує пенсію, і ці вимоги безпосередньо спрямовані на виплату йому призначеної пенсії, тобто за минулий час. Та такі вимоги не обмежуються будь-яким строком.

Тому суд вважає, що у даному випадку, позивач строків звернення до суду із позовом не пропустив, оскільки, на підставі вказаного вище закону, він має право захистити своє право на отримання виплати нарахованої йому пенсії, без обмеження будь-яким строком, що можливо, якщо позовні вимоги будуть задоволені.

Щодо суті спірних правовідносин суд зазначає.

Як вже було вказано вище, рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10.12.2018р. по справі №0540/8464/18-а, яке набуло законної сили, визнано протиправними дії Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо припинення виплати позивачу пенсії з 01 червня 2015 року. Зобов`язано Бахмутсько-Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду Донецької області (84500, Донецька область, м. Бахмут, вул. Миру, б. 35, код в ) відновити позивачу нарахування та виплату пенсії, та сплатити заборгованість з 01 червня 2015 року. Звернуто до негайного виконання рішення суду в межах суми пенсії за один місяць.

Згідно позиції ОСОБА_1 , що викладена в позові, заміна предмету позову із "зобовязання" на "стягнення конкретних сум" поряд з аналогічними підставами та однаковими сторонами не позбавляє його права звернення до суду. Поряд з цим суд наголошує, що інших вимог крім стягнення конкретних сум позивачем у позові не заявлено.

Виходячи із загального розуміння правового спору, публічно-правовий спір - це відносини, які виникають внаслідок реального або уявного порушення прав, свобод та інтересів учасників публічно-правових відносин, що виникають між органами влади і їх посадовими чи службовими особами, які здійснюють владні управлінські функції на основі законодавства та юридичними чи фізичними особами.

Юрисдикція адміністративних судів визначається за: суб`єктом правовідносин (обов`язковим їх учасником є суб`єкт владних повноважень); змістом правовідносин (це відносини, що виникають у зв`язку із здійсненням владних управлінських функцій, а також у зв`язку з формуванням суб`єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму).

Пунктом 7 ч. 1 ст. 3 КАС України визначено поняття суб`єкту владних повноважень, відповідно до якого це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з ч. 2 ст. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Відповідно наведеного та враховуючи, що позовні вимоги позивача полягають лише у необхідності "стягнення" поряд з відсутністю вимог про вирішення публічно-правового спору, даний правовий спір не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Поряд з цим суд зазначає, що За змістом ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Положеннями ст. 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, які особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

При вирішенні спору про відшкодування шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин.

Частиною 1 ст.167 ЦК України встановлено, що держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

Згідно з ч.1 ст.170 ЦК України Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Відповідно до ст. 58 Закону України Про загальнообов`язкове пенсійне страхування Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і у повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом та Статутом.

Пенсійний фонд є самоврядною неприбутковою організацією і здійснює свою діяльність на підставі статуту, який затверджується його правлінням.

Пунктом 12 Прикінцевих положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення визначено, що Перетворення Пенсійного фонду в неприбуткову самоврядну організацію здійснюється до окремо прийнятого спеціального Закону. До прийняття відповідного рішення функції виконавчої дирекції Пенсійного фонду, її територіальних органів виконують відповідно Пенсійний фонд України та головні управління Пенсійного фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі і управління Пенсійного фонду України в містах, районах у містах.

У період до перетворення Пенсійного фонду України в неприбуткову самоврядну організацію він функціонує як центральний орган виконавчої влади на підставі норм цього Закону та Положення про пенсійний фонд України, яке затверджує Кабінет Міністрів України.

Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Постановою КМУ № 280 від 23.07.2014 року, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, основним завданням якого є реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Відповідно до пунктів 1,2,3, підпунктів 7,8 пункту 4, пунктів 6,7,12 Положення Управління Фонду є територіальним органом системи Пенсійного Фонду України; є юридичною особою публічного права, зобов`язаною в своїй діяльності керуватися Конституцією та законами України, Указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими нормативно-правовими актами, а також постановами правління Фонду, у тому числі цим Положенням, та наказами Фонду і головних управлінь Фонду; у процесі своєї діяльності суворо додержуватися вимог чинного законодавства, законних інтересів підприємств, установ, організацій та громадян; реалізовувати державну політику з питань пенсійного забезпечення. Управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій.

Отже, відповідач у справі є повноважним органом системи територіальних органів Пенсійного Фонду України, який виконує функції та реалізує компетенцію і відповідальність держави у відносинах пенсійного забезпечення громадян та є особою, яка може виступати відповідачем у суді, представляючи державу Україна в спорі за цим позовом.

Статтею 107 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» N 1058-IV від 09.07.2003 р. визначено, що Пенсійний фонд, його органи та посадові особи за шкоду, заподіяну особам внаслідок несвоєчасного або неповного надання соціальних послуг, призначення (перерахунку) та виплати пенсій, передбачених цим Законом, а також за невиконання або неналежне виконання ними обов`язків з адміністративного управління Накопичувальним фондом несуть відповідальність згідно із законом.

Таким чином, у відносинах, що виникають з питань нарахування та виплати пенсійного забезпечення, а також з питань відшкодування шкоди, заподіяної в результаті неправомірних рішень та дій, пов`язаних з невиплатою належного пенсійного забезпечення, представництво держави у цивільних правовідносинах здійснює Пенсійний фонд України, включаючи його територіальні управління.

В пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній зв`язок та є вина зазначеної особи.

Відшкодування шкоди за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто є деліктною відповідальністю, підставою якої є протиправне шкідливе винне діяння особи, яка завдала шкоду.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України, встановлено два способи відшкодування шкоди: відшкодування шкоди в натурі (передача речі того ж роду і такої ж якості) та відшкодування завданих збитків у повному обсязі.

Згідно п.16 Постанови Пленуму ВСУ "Про застосування КУ при здійсненні правосуддя" № 9 від 01.11.1996 року, суди мають суворо додержувати передбаченого ст. 56 Конституцiї права особи на вiдшкодування за рахунок держави чи органiв мiсцевого самоврядування матерiальної та моральної шкоди, завданої незаконними рiшеннями, дiями чи бездiяльнiстю органiв державної влади, мiсцевого самоврядування, їх посадових i службових осiб при здiйсненнi ними своїх повноважень.

Вищевказані положення дозволяють зробити висновок, що пенсія, яка підлягає стягненню в контексті даних правовідносин, відноситься до збитків, що підлягають відшкодуванню.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, згідно п. 3 ч. 2 Цивільного кодексу України є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (п. 8, ч. 2 ст. 16 ЦК України).

При цьому відповідно до ст. 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Стаття 22 Цивільного Кодексу України відзначає, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитками є: втрати, яких особа зазнала в звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Як встановлено судом, з метою захисту порушених прав за неналежне виконання зобов`язань позивач звернувся до суду.

Проте відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди передбачені саме цивільним законодавством України.

Таким чином, на переконання суду, відшкодування особами збитків, що завдані позивачу, має відбуватись за загальними правилами відшкодування шкоди (збитків), визначеними цивільним законодавством.

Відповідно п. 2 ч. 2 ст. 183 КАС України, за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 238 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відтак, провадження у цій адміністративній справі підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини 1 статті 238 КАС України.

Водночас суд вважає необхідним роз`яснити позивачу його право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства, враховуючи суб`єктний склад сторін і те, що спір пов`язаний з відшкодуванням шкоди (збитків).

Керуючись положеннями КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,- закрити.

Роз`яснити позивачу, що розгляд даної справи відноситься до юрисдикції місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства.

Роз`яснити позивачу, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Вступна та резолютивна частина ухвали складена в нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 17.03.2020 року

Повний текст ухвали складено 23.03.2020 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до пп. 15.5 п. 15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя В.В. Стойка