Справа № 360/377/20
Суддя: Н.М. Басова
Дата ухвалення: 2020-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

20 березня 2020 рокуСєвєродонецькСправа № 360/377/20

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Басова Н.М., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Луганській області (далі відповідач), в якому після уточнення позовних вимог остаточно просив суд:

-визнати протиправним та скасувати висновок від 26.12.2019 ГУНП в Луганській області щодо відмови в призначені одноразової грошової допомоги по втраті працездатності поліцейського у зв`язку із встановленням III групи інвалідності, внаслідок поранення, отриманого під час виконання службових обов`язків, пов`язаного з проходженням служби в поліції у відповідності до вимог пункту 3 частини 1 ст. 97 Закону України "Про Національну поліцію".

-визнати дії відповідача протиправними та зобов`язати здійснити нарахування на користь позивача одноразової грошової допомоги;

-зобов`язати відповідача здійснити виплату одноразової грошової допомоги на користь позивача з відповідними відрахуваннями установлених законом податків та інших обов`язкових платежів (а.с.1-4, 62-64).

В обґрунтування позовних вимог зазначив наступне.

Починаючи з 2000 року по 31.05.2019 проходив службу в органах внутрішніх справ та Національній поліції України.

31.05.2019 наказом Головного управління Національної поліції в Луганській області від 22.05.2019 № 410 о/с його було звільнено із Національної поліції на підставі п. 4 ч. 1 ст. 77 ЗУ «Про Національну поліцію» (через скорочення штатів).

Позивач зазначив, що під час проведення реорганізації скорочувалась посада начальника відділу організації діяльності ізоляторів тимчасового тримання ГУНП в Луганській області, натомість вводилась посада начальника сектору організації діяльності ізоляторів тимчасового тримання ГУНП в Луганській області. Керівництвом ГУНП в Луганській області було запропоновано йому продовжити службу у Національній поліції на посаді начальника сектору організації діяльності ізоляторів тимчасового тримання ГУНП в Луганській області. Однак, як зазначив позивач, враховуючи суттєве погіршення стану здоров`я, так як на момент звільнення вже проходив медичну (військово-лікарську) комісію після тривалого лікування та в подальшому, згідно свідоцтва про хворобу ВЛК ДУ «ТМО МВС України по Луганській області» № 26/2019 був визнаний непридатним для проходження служби в поліції, з цієї причини він відмовився від пропозиції керівництва ГУНП в Луганській області щодо продовження служби у Національній поліції на посаді начальника сектору організації діяльності ізоляторів тимчасового тримання ГУНП в Луганській області.

Під час проходження служби на посаді начальника відділу організації діяльності ізоляторів тимчасового тримання Головного управління Національної поліції в Луганській області, в період часу з 22.04.2019 по 31.05.2019, тобто на день звільнення позивач перебував на лікарняному в ДУ «ТМО МВС України по Луганській області».

02.07.2019 згідно довідки серія 12 ААБ № 142271 Луганської обласної МСЕК МОЗ України позивачу було встановлено третю групу інвалідності по причині захворювання пов`язаного з проходженням служби в поліції.

В подальшому, згідно актів розслідування нещасного випадку за формою Н-5, Н-1 та постанови № 8 від 09.09.2019 ВЖ ДУ «ТМО МВС України по Луганській області» Луганською обласною МСЕК МОЗ України було видано довідку серія 12 ААБ № 142444 від 17.09.2019 згідно якої позивачу встановлено третю групу інвалідності по причині травми пов`язаної з виконанням службових обов`язків та довідку серія 12 ААА № 005801 від 12.12.2019 згідно якої встановлено 30 % втрати працездатності.

25.09.2019 позивач отримав статус інваліда війни та, як вважає, відповідно до ч. 7 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», набув право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги за рахунок коштів державного бюджету.

12.12.2019 на підставі п.3 ч.1 ст.99 ЗУ «Про Національну поліцію» позивач звернувся до Головного управління Національної поліції в Луганській області щодо виплати одноразової грошової допомоги.

Відповідач надав відповідь від 03.01.2020 № 36/111/22/05-2020, якою відмовив у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, мотивуючи це тим, що призначення зазначеної допомоги можливе лише у разі звільнення поліцейського через хворобу.

Вважаючи протиправними дії відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач позов не визнав, до відділу діловодства та обліку звернення громадян 13.02.2020 за вхідним реєстраційним номером 5818/2020 надав відзив на позовну заяву від 11.02.2020 №98/111/28-2020 (а.с.29-34), в якому заперечував проти задоволення позову.

В обґрунтування зазначив, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 97 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті; згідно з вимогами пункту 4 частини першої статті 97 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII відповідно - визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

Отже, як зазначає відповідач, однією з умов для призначення та виплати одноразової грошової допомоги відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 97 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII є дотримання підстав звільнення особи з поліції, а саме - через хворобу за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції, тобто згідно пунктом 2 частини першої статті 77 Закону України від 02.07.2015 №580-VIII.

Як зазначив відповідач, ОСОБА_1 наказом ГУНП в Луганській області від 22.05.2019 № 410 о/с було звільнено зі служби в поліції за ст.77 ч. 1 п. 4 Закону України від 02.07.2015 № 580-VI11 (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) з 31.05.2019. У своєму рапорті про звільнення зі служби в поліції, який зазначено як підстава для винесення наказу ГУНП в Луганській області від 22.05.2019 №410 о/с (в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції) позивач зазначав: «Прошу Вас звільнити мене у зв`язку зі скороченням штатів 31.05.2019. Від запропонованих посад відмовляюсь. Претензій не маю».

Також відповідач зазначив, що твердження позивача у позовній заяві, що на момент звільнення він проходив вже медичну (військово-лікарську комісію) спростовуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами, які долучені самим позивачем.

Відповідно до змісту свідоцтва про хворобу № 26/2019, виданого медичною (військо-лікарською) комісією ДУ «ТМО МВС України по Луганській області» на ім`я ОСОБА_1 вбачається, що медична (військо- лікарська) комісія здійснювала медичний огляд позивача 13.06.2019 (тобто після звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції); відповідно до п. 8 вказаного свідоцтва про хворобу «Перебування на стаціонарного обстеженні та лікування» позивач перебував на стаціонарному обстеженні, за результатами якого позивача було визнано непридатним до служби в поліції з 31.05.2019 по 12.06.2019 (тобто після звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції); відповідно до п. 10 «Результати спеціального обстеження» вищезазначеного свідоцтва про хворобу вбачається, що більшість аналізів та лабораторних досліджень в рамках проходження медичної (військо-лікарської) комісії на придатність до служби в поліції ОСОБА_1 були зроблені також після його звільнення зі служби в поліції; зміни по постанови медичної (військо-лікарської) комісії ДУ «ТМО МВС України по Луганській області», на підставі якої було видано свідоцтво про хворобу № 26/2019 в частині зміни причинного зв`язку захворювання (поранення, травми, контузії, каліцтва) були внесені протоколом засідання медичної (військо-лікарської) комісії ДУ «ТМО МВС України по Луганській області» від 09.09.2019 №8.

Представник відповідача наголосив, що зміст частини першої статті 97 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII вказує на вичерпний перелік випадків, за яких виникає право на виплату одноразової грошової допомоги.

Враховуючи вищевикладене, незважаючи на те, що позивачеві з 25.06.2019 згідно довідки серії 12 ААБ № 142271 від 02.07.2019 Луганської обласної МСЕК МОЗ України було встановлено третю групи інвалідності по причині захворювання, пов`язаного з проходженням служби в поліції, а в подальшому з 16.09.2019 відповідно до довідки серії 12 ААБ № 142444 від 17.09.2019 Луганської обласної МСЕК МОЗ України - третю групи інвалідності по причині отримання травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків та встановлено 30 % втрати працездатності (згідно довідки серії 12 ААА № 005801 від 12.12.2019 Луганської обласної МСЕК МОЗ України), його звільнення зі служби в поліції 31.05.2019 відбулося не внаслідок хвороби, у зв`язку з якою ОСОБА_1 визначено інвалідність, вважає, що підстави для призначення і виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 відсутні.

На підставі викладеного, відповідач просив суд відмовити у задоволенні адміністративного позову.

17.02.2020 позивач надав до канцелярії суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що не погоджується із доводами зазначеними у відзиві на позовну заяву та вважає аргументи відповідача необґрунтованими (а.с.66-72).

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 24.01.2020 справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) з особливостями частини п`ятої статті 262 КАС України (а.с.21-22).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 (а.с.5-6), має статус учасника бойових дій Серії МВ №029192 від 04.02.2016 (а.с.7).

Відповідно до довідки МСЕК Серії 12 ААБ №142271 позивачу призначено ІІІ групу інвалідності з 25.06.2019, яке пов`язано з проходженням служби в поліції (а.с.10).

Також, відповідно до інформації зазначеної у посвідченні серії НОМЕР_2 від 25.09.2019 має ІІІ групу інвалідності (а.с.8).

17.05.2019 позивач звернувся до начальника ГУ НП в Луганській області з рапортом про звільнення у зв`язку з скороченням штату 31 травня 2019 року, від запропонованих посад відмовився, претензій щодо звільнення немає (а.с.49).

Відповідно до витягу з наказу від 22.05.2019 №410 о/с звільнено майора поліції ОСОБА_1 (0122318), начальника відділу організації діяльності ізоляторів тимчасового тримання Головного управління Національної поліції в Луганській області за ст.77 ч.1 п.4 (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів), з 31.05.2019, з вислугою років на день звільнення у календарному обчисленні: 18 років 09 місяців 25 днів, у пільговому обчисленні (без урахування календарної вислуги): 10 років 05 місяців 17 днів, з виплатою одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції та стаж служби в поліції для її виплати складає 18 років, з виплатою компенсації за невикористану в році звільнення відпустку у кількості 18 діб, встановивши відсоток премії за травень 2019 року 131,9 % (а.с.9).

12.12.2019 позивач звернувся до відповідача з заявою (рапортом), в якому просив виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку з тим, що отримав ІІІ групу інвалідності пов`язану з виконанням службових обов`язків внаслідок травми (а.с.37).

Висновком ГУНП в Луганській області від 26.12.2019 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги. Підставою для відмови зазначено відсутність випадку щодо встановлення одноразової грошової допомоги у зв`язку зі звільненням з лав Національної поліції через скорочення штатів (а.с.45).

На звернення позивача щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги, відповідач надав позивачу відповідь від 03.01.2020 №36/111/22/05-2020, в якій з посиланням на ст.97 Закону України «Про національну поліцію» зазначив, що призначення допомоги можливе лише у разі звільнення поліцейського через хворобу. Також у вказаному листі зазначив, що керуючись вимогами наказу МВС від 11.01.2016 №4 складено висновок, яким відмовлено ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги (а.с.18).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Закон України Про Національну поліцію 2 липня 2015 року № 580-ІV (далі Закон № 580-ІV).

Згідно з частиною 2 статті 97 Закону № 580-ІV порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 4 від 11.01.2016 року затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29.01.2016 року за № 163/28293, який набрав чинності 29.02.2016 року (далі - Порядок № 4).

Підпунктом 4 пункту 5 розділу 1 Порядку № 4 передбачено, що одноразова грошова допомога призначається у випадку пов`язаному з проходженням служби в органах внутрішніх справ обставина, яка виникла внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, крім випадків, зазначених у підпунктах 1, 2 цього пункту.

Згідно з пункту 1 розділу ІІ Порядку № 4 днем виникнення права на отримання ОГД у разі встановлення поліцейському інвалідності - дата, з якої встановлено інвалідність, що зазначена в довідці до акта огляду медико-соціальної експертної комісії, у разі відсутності дати, з якої встановлено інвалідність, є дата видачі довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІІ цього Порядку посадові особи органів поліції, навчальних закладів у межах своїх повноважень повинні сприяти особам, які мають право на призначення і отримання ОГД відповідно до законодавства України, в отриманні та оформленні ними документів, необхідних для своєчасного ухвалення рішення про призначення і виплату зазначеної допомоги.

Разом з цим, передумовою виплати одноразової грошової допомоги є дотримання певної процедури та послідовності.

Так, відповідно до частини 1 статті 97 Закону № 580-ІV одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

Отже, однією з умов для призначення та виплати одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 4 частини 1 статті 97 Закону № 580-ІV є дотримання звільнення особи з поліції, а саме внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції, тобто згідно пункту 2 частини 1 статті 77 Закону № 580-ІV (через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції).

Суд наголошує, що наказом ГУНП в Луганській області від 22 травня 2018 року № 410 о/с позивач звільнений зі служби в поліції за п. 4 ч.1 ст. 77 (у зв`язку із скороченням штатів) Закону України Про Національну поліцію, а не за п. 2 (через хворобу) ч. 1 ст. 77 Закону України Про Національну поліцію, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Суд звертає увагу позивача, що зміст ст. 97 цього Закону вказує на вичерпний перелік випадків, за яких виникає право на виплату одноразової грошової допомоги. При цьому, розширеному тлумаченню дана норма Закону не підлягає.

Вимогами законодавства не передбачено підстав для виплати одноразової грошової допомоги колишнім поліцейським, які отримали захворювання в органах внутрішніх справ, а звільнилися з поліції з інших підстав, аніж через хворобу, та не врегульовано питання призначення і виплати одноразової грошової допомоги саме таким категоріям осіб. Одноразова грошова допомога призначається і виплачується особам у разі встановлення інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ними служби в органах внутрішніх справ або поліції протягом шести місяців після звільнення внаслідок хвороби, в той час як підставою для звільнення позивача з органів поліції є факт подачі рапорту про звільнення у зв`язку з скороченням штату.

Правову позицію щодо неможливості виплати одноразової грошової допомоги колишнім поліцейським, які були звільнені з лав поліції не через хворобу, висловлено Верховним Судом у постанові від 22.01.2019 у справі № 2340/2663/18, яка в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України є обов`язковою для при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (Заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За вказаних обставин, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач довів правомірність своїх дій, а викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими. Як наслідок, у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Розподіл судових витрат по справі не здійснюється, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», оскільки позивач звертався до суду за захистом порушених його соціальних прав.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 9, 77, 90, 139, 241-246, 255, 262, 263, 295, п.15.5 Розділу VІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.М. Басова