Справа № 160/11318/19
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2020-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіПрудника С.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДФС України в Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу, -
В мотивування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що приписами частин 2 та 3 статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" встановлено, що обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Отже, Управління мало право нарахувати внесок, прийнявши вимогу про його сплату, на підставі; акту перевірки; звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів; бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до Закону нараховується внесок. Так, ФОП ОСОБА_1 не подавала звітність, Управління чи інший державний орган не проводив перевірку стосовно нього, не витребувались та не надавались бухгалтерські та інші документи. Відтак, спірна вимога про сплату боргу є протиправною та підлягає до скасування.
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.11.2019 року зазначена вище справа розподілена та 14.11.2019 року передана судді Пруднику С.В.
18.11.2019 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду вказану позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 (десяти) робочих днів, з моменту отримання копії даної ухвали, шляхом надання до суду засвідчених копій документів для суду та для вручення відповідачу із проставленням на лицьовому боці у верхньому правому куті першого аркуша документа відмітки Копія та Згідно з оригіналом; заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду із зазначенням підстав для поновлення такого строку; уточненої позовної заяви із копією для вручення відповідачу із зазначенням відомостей про вжиття заходів досудового врегулювання спору - у випадку, якщо законом встановлений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; відомостей про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.
02.12.2019 року до канцелярії Дніпропетровського окружного адміністративного суду Бабкіною Т.О. подано до суду позовну заяву з її копією з додатками, в якій містилось клопотання про поновлення строку звернення до суду із позовною заявою.
У період з 10.01.2020 року по 24.01.2020 року суддя Прудник С.В. перебував у щорічній відпустці, а в період з 27.01.2020 року по 31.01.2020 року перебував на лікарняному.
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Дослідивши всі документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити з огляду на таке.
В ході проведення інвентаризації даних, які обліковувалися в інтегрованій картці платника єдиного внеску по коду бюджетної класифікації 71040000 (далі - ІКП) фізичної особи підприємця ОСОБА_1 в автоматичному режимі були нараховані щоквартальні нарахування: за 2017 рік, строк сплати 09.02.18 8448,00 грн.; за 1 квартал 2018 року, строк сплати 19.04.2018 року 2 457,18 грн.; за 2 квартал 2018 року, строк сплати 19.07.2018 року 2 457,18 грн.; за 3 квартал 2018 року, строк сплати 19.10.2018 року 2 457,18 грн. Заборгованість зі сплати єдиного внеску станом на 30.11.2018 складала 15 891,24 грн. Окрім того, контролюючим органом в автоматичному режимі були нараховані щоквартальні нарахування ФОП ОСОБА_1 до моменту припинення підприємницької діяльності, а саме: за 1 квартал 2019 року, строк сплати 19.04.2019 року 2 457,18 грн.; відповідно чого заборгованість зі сплати єдиного внеску станом на 14.05.2019 складала 20 943,23 грн.
Враховуючи наявність боргу, контролюючим органом винесено вимогу ГУ ДФС у Дніпропетровській області №Ф-805-54/427 від 04.07.2019 про сплату боргу (недоїмки) в розмірі 20 943,23 грн., яку рекомендованим листом з повідомленням про вручення направлено на юридичну адресу платника.
Означену вимогу 17.05.2019 року позивачем оскаржено до Державної фіскальної служби України.
Рішенням Державної фіскальної служби України від 19.06.2019 року №28049/6/99-99-11-05-02-25 про результати розгляду скарги вимогу про сплату боргу ГУ ДФС у Дніпропетровській області №Ф-805-54/427 від 13.02.2019 року відносно ОСОБА_1 на суму 18189 грн. 05 коп. скасовано, а скаргу позивача задоволено частково.

22.10.2019 року до Покровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від Головного управління ДПС у Дніпропетровській області надійшла заява від 07.10.2019 року за №11478-228/10/04-36-54-60 про примусове виконання вимоги разом із вимогою №Ф-805-54/427 від 04.07.2019 року відносно ОСОБА_1 на суму 20943 грн. 23 коп.

01.11.2019 року позивачем отримано постанову про відкриття виконавчого провадження старшого державного виконавця Покровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Кий А.В. та виклик державного виконавця, у зв`язку із чим, позивачу стало відомо про існування вимоги №Ф-805-54/427 від 04.07.2019 року.

Вважаючи вимогу ГУ ДФС у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-805-54/427 від 04.07.2019 року на суму 20943 грн. 23 коп. протиправною, позивач звернулась до суду із позовною заявою про її скасування.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування відповідно до Конституції України визначають принципи та загальні правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян в Україні.

Частиною першою статті 7 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначені особи, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, а частиною другою цієї статті встановлено, що перелік, доповнення та уточнення кола осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, а також конкретних видів загальнообов`язкового державного соціального страхування, до яких належать особи, визначаються законами України за видами.

Згідно пунктів 63.1, 63.2 статті 63 Податкового кодексу України, облік платників податків ведеться з метою створення умов для здійснення контролюючими органами контролю за правильністю нарахування, своєчасністю і повнотою сплати податків, нарахованих фінансових санкцій, дотримання податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Взяттю на облік або реєстрації у контролюючих органах підлягають всі платники податків.

Взяття на облік у контролюючих органах юридичних осіб, їх відокремлених підрозділів, а також самозайнятих осіб здійснюється незалежно від наявності обов`язку щодо сплати того або іншого податку та збору.

Пунктом 63.5 статті 63 Податкового кодексу України визначено, що всі фізичні особи - платники податків та зборів реєструються у контролюючих органах шляхом включення відомостей про них до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків у порядку, визначеному цим Кодексом.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (п.2 ч.1 ст.7 вказаного Закону).

Частиною 5 статті 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Відповідно до абз. 3 ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи (абз. 4 ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»).

Відповідно до ч. 12 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Державна фіскальна служба України для однозначного тлумачення та застосування у 2017 році норм Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" надавала роз`яснення щодо нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) фізичними особами - підприємцями, у тому числі тими, які обрали спрощену систему оподаткування, та особами, які провадять незалежну професійну діяльність (лист ДФС від 30.12.2016 р. N 41658/7/99-99-13-02-01-17 «Про надання роз`яснення»).

Потреба в такому роз`яснені виникла у зв`язку з прийняттям Закону України від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", яким внесено низку змін до Закону № 2464, які набули чинності з 01 січня 2017 року.

З 01.01.2017 єдиний внесок для фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, нараховується на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом № 2464. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

З 01.01.2017 базою нарахування єдиного внеску для платників, фізичних осіб - підприємців (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), є сума доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

З 2017 року у разі якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такі платники зобов`язані визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом N 2464. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Єдиний внесок для всіх платників єдиного внеску (крім пільгових категорій) встановлено у розмірі 22 відсотки до бази нарахування єдиного внеску.

Враховуючи, визначені Законом України від 21 грудня 2016 року N 1801-VIII "Про Державний бюджет України на 2017 рік", розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 2017 рік та мінімальної заробітної плати у 2017 році, відповідно:

максимальна величина бази нарахування єдиного внеску на 2017 рік становитиме:

з 01 січня 2017 року - 40000 грн. (1600 х 25);

з 01 травня 2017 року - 42100 грн. (1684 х 25);

з 01 грудня 2017 року - 44050 грн. (1762 х 25).

мінімальна сума єдиного внеску:

з 01 січня - 704 грн. (3200 х 22 відсотки).

Для фізичних осіб - підприємців віднесених до першої групи платників єдиного податку, які скористаються змінами до зазначених норм законодавства з єдиного внеску

мінімальна сума єдиного внеску у 2017 році:

з 01 січня 2017 року - 352 грн. (3200 х 0,5 х 22 відсотки).

Враховуючи вищезазначене, позивачу були нараховані щоквартальні нарахування з єдиного внеску:

- за 2017 рік, строк сплати 09.02.18 8448,00 грн.;

- за 2018 рік, строк сплати 09.02.2019 року 8448,00 грн.;

- за 1 квартал 2019 року, строк сплати 19.04.2019 року 2 457,18 грн.;

відповідно чого заборгованість зі сплати єдиного внеску станом на 14.05.2019 складала 20 943,23 грн.

Щодо підстав для винесення ГУ ДФС у Дніпропетровській області вимоги про сплату боргу (недоїмки) суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.12 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Відповідно до вимог ч. 4 ст.25 цього ж Закону орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Відповідно до ч. 16 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів Державною фіскальною службою України та її територіальними органами визначено Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 07 травня 2015 р. за № 508/26953.

Розділом VI Інструкції визначено порядок стягнення заборгованості з платників.

Так, згідно з п.1 вище наведеної Інструкції, до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

У разі виявлення фіскальним органом своєчасно не нарахованих та/або несплачених платником сум єдиного внеску такий фіскальний орган обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції у порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом, обчислена фіскальними органами у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

Відповідно до п. 3 розділу VI Інструкції, фіскальні органи надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки) в таких випадках, зокрема, якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Вимога про сплату боргу (недоїмки), окрім загальних реквізитів, повинна містити відомості про розмір боргу, у тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

Таким чином, вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника, якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску. Недоїмкою ж є сума єдиного внеску, своєчасно не сплачена у строки, встановлені Законом.

Як вбачається з матеріалів справи, заборгованість зі сплати єдиного внеску станом на 11.05.2019 складала 21 030,90 грн.

Відповідно до п. 3 розділу VI Інструкції, фіскальним органом сформовано та надіслано платнику вимогу про сплату боргу (недоїмки) про сплату боргу з єдиного внеску №Ф-8524-53/12 від 11.05.2019.

Суд звертає увагу на те, що Закон не ставить обов`язок сплати мінімального розміру страхового внеску в залежність від відсутності у особи доходу за звітний період. Розмір мінімального страхового внеску повинен бути сплачений платником обов`язково.

Стосовно посилань позивача на практику Європейського суду з прав людини, то контролюючий орган звертає увагу суду на те, що в даному випадку втручання держави у право на мирне володіння майном було законним, оскільки здійснювалось на підставі Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», який є доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним, та було виправданим, так як мало на меті задоволення суспільного інтересу.

Вказана правова позиція суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 11.09.2018 року у справі № 826/11623/16.

Отже, визначальним для вирішення справи є встановлення фактів несплати (несвоєчасної) сплати позивачем єдиного соціального внеску на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів, а саме: зворотного боку облікової картки платника єдиного соціального внеску ОСОБА_1 , які відображують несвоєчасну сплату єдиного внеску.

Дана позиція узгоджується у постанові Верховного Суду від 12.07.2019 по справі №813/753/18.

Стосовно доводів позивача про припинення останньою підприємницької діяльності суд зазначає наступне.

Слід зазначити, що зняття з обліку платників єдиного внеску, зокрема фізичних осіб підприємців в тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування, здійснюється фіскальними органами на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, платників єдиного внеску - фізичних осіб - підприємців, - на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, після проведення передбачених законодавством перевірок платників та проведення остаточного розрахунку (абзац 7 частини 1 статті 5 Закону України №2464 ).

У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця така фізична особа користується правами, виконує обов`язки та несе відповідальність, що передбачені для платника єдиного внеску, в частині діяльності, яка здійснювалася нею, як фізичною особою підприємцем (частина 4 статті 6 Закону №2464).

Відповідно до абзацу 3 частини восьмої статті 9 Закону №2464 у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

Враховуючи вищезазначене та у зв`язку з тим, що за даними інформаційної системи фіскального органу даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) була фізичною особою-підприємцем до 14.05.2019 включно, тож 2017-2019 роки є періодами, за який необхідно сплачувати єдиний внесок.

15 травня 2003 року Верховна Рада України ухвалила Закон України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" № 755-IV, який набув чинності 01 липня 2004 року, який регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, їхньої символіки), громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб-підприємців (далі по тексту Закон України № 755-IV).

Згідно зі ч.1 ст.1 Закону України № 755-IV державна реєстрація юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців - офіційне визнання шляхом засвідчення державою факту створення або припинення юридичної особи, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, засвідчення факту наявності відповідного статусу громадського об`єднання, професійної спілки, її організації або об`єднання, політичної партії, організації роботодавців, об`єднань організацій роботодавців та їхньої символіки, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, зміни відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, про юридичну особу та фізичну особу - підприємця, а також проведення інших реєстраційних дій, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст.4 Закону України № 755-IV, державна реєстрація базується на таких основних принципах: обов`язковості державної реєстрації в Єдиному державному реєстрі; публічності державної реєстрації в Єдиному державному реєстрі та документів, що стали підставою для її проведення; врегулювання відносин, пов`язаних з державною реєстрацією, та особливостей державної реєстрації виключно цим Законом; державної реєстрації за заявницьким принципом; прийняття документів для державної реєстрації та здійснення державної реєстрації за принципом екстериторіальності в межах України; єдності методології державної реєстрації; об`єктивності, достовірності та повноти відомостей у Єдиному державному реєстрі; внесення відомостей до Єдиного державного реєстру виключно на підставі та відповідно до цього Закону; відкритості та доступності відомостей Єдиного державного реєстру.

Нормами статті 42 Закону України № 755-IV визначено, що для проведення державної реєстрації фізична особа, яка має намір стати підприємцем та має реєстраційний номер облікової картки платника податків, або уповноважена нею особа повинна подати особисто (надіслати поштовим відправленням з описом вкладення або в разі подання електронних документів подати опис, що містить відомості про надіслані електронні документи, в електронній формі) або через уповноважену особу державному реєстратору за місцем проживання перелік документів, визначених ч. 1 цієї статті Закону, в тому числі, заповнену реєстраційну картку на проведення державної реєстрації фізичної особи підприємця.

Відповідно до ч. 5 ст. 42 Закону України № 755-IV, документи, які подаються для проведення державної реєстрації фізичної особи - підприємця, приймаються за описом, копія якого в день надходження документів видається (надсилається поштовим відправленням) заявнику з відміткою про дату надходження документів. Дата надходження документів на проведення державної реєстрації фізичної особи - підприємця вноситься до журналу обліку реєстраційних дій.

Відповідно до частини 1 статті 35 Закону України № 755-IV суб`єкти державної реєстрації за порушення законодавства у сфері державної реєстрації несуть відповідальність у порядку, встановленому законом.

Відповідно до абзацу 4 пункту 14 частини 1 статті 1 Закону України № 755-IV, суб`єктами державної реєстрації виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська та Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації, нотаріуси, акредитовані суб`єкти - у разі державної реєстрації юридичних осіб (крім випадків, передбачених абзацами другим - четвертим цього пункту) та фізичних осіб - підприємців.

Отже, відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" відповідальність за порушення законодавства у сфері державної реєстрації несуть суб`єкти державної реєстрації, зокрема районні державні адміністрації, а не контролюючий орган.

Крім того, суд враховує позицію, висловлену Верховим Судом у постанові від 04.12.2019 року у справі №440/2149/19,) у якій вказано, що необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Наведене правове врегулювання дає підстави для висновку, що, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи-підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Верховним Судом у постанові від 04.12.2019 у справі №440/2149/19 сформульовано правовий висновок, відповідно до якого особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону №2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Таким чином, суд вважає безпідставними твердження позивача, що у фізичної особи-підприємця, яка обрала спрощену систему оподаткування та не отримує дохід (не здійснює підприємницьку діяльність) не виникає обов`язку сплачувати внесок у мінімальному розмірі.

Разом з тим суд звертає увагу, що позивач не дивлячись на те, що підприємницька діяльність припинена із 14.05.2019 року, наділена обов`язками щодо сплати податків, зборів та інших обов`язкових платежів. Зокрема, відповідно до частини першої статті 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Враховуючи вищезазначене, позивач мала усвідомлювати ймовірні ризики від здійснення господарської діяльності, а також в силу положень Закону №2464 зобов`язана сплачувати єдиний соціальний внесок.

Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Дослідивши письмові докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, при прийнятті оскаржуваної вимоги діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та Законами України, а тому позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Враховуючи відмову у задоволені позовних вимог, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління ДФС України в Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С. В. Прудник