Справа № 200/1815/20-а
Суддя: Олішевська В.В.
Дата ухвалення: 2020-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2020 р. Справа№200/1815/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Олішевської В.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1

до відповідача: Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області

про: визнання протиправної бездіяльності Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії за період з 01 лютого 2015 року по 30 квітня 2018 року та з 01 серпня 2018 року по 31 жовтня 2018 року, зобов`язання Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області виплатити ОСОБА_1 пенсію за період з 01 лютого 2015 року по 30 квітня 2018 року та з 01 серпня 2018 року по 31 жовтня 2018 року.

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області про визнання протиправної бездіяльності Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії за період з 01 лютого 2015 року по 30 квітня 2018 року та з 01 серпня 2018 року по 31 жовтня 2018 року, зобов`язання Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області виплатити ОСОБА_1 пенсію за період з 01 лютого 2015 року по 30 квітня 2018 року та з 01 серпня 2018 року по 31 жовтня 2018 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона перебуває на обліку в УПФУ у м. Краматорську Донецької області, як внутрішньо переміщена особа та отримує пенсію по інвалідності. Позивач зазначає, що у листопаді 2018 року відповідач поновив їй виплату пенсії, про те належні до виплати суми пенсії за період з 01 лютого 2015 року по 30 квітня 2018 року та з 01 серпня 2018 року по 31 жовтня 2018 року їй виплачені не були. Позивач звертає увагу, що відповідного рішення про відмову у виплаті сум пенсії за минулий час відповідачем прийнято не було. Враховуючи викладені обставини позивач вважає дії відповідача щодо невиплати пенсії за спірний період протиправними, оскільки вчинені з порушенням вимог Конституції України та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідач через канцелярію суду надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування відзиву на позовну заяву, відповідач посилається на те, що згідно особистої заяви від 14.11.2017 року про запит пенсійної справи в Добропільському ОУПФУ Донецької області, ОСОБА_1 з 01.02.2015 року перебуває на обліку в управлінні як внутрішньо переміщена особа з тимчасово окупованої території України по матеріалам електронної пенсійної справи. Відповідач зазначає, що пенсія позивачу виплачена по січень 2015 року включно в Добропільському ОУПФУ Донецької області. З 14.06.2016 року рішення щодо призначення (відновлення) пенсій органами Пенсійного фонду України можуть прийматися на підставі рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, утворених виконавчими органами міських рад. Управлінням було направлено на комісію список, в якому зазначені дані для перевірки фактичного місця проживання ОСОБА_1 . На підставі витягу з протоколу засідання комісії від 28.11.2017 року № 163 прийнято рішення про поновлення виплати пенсії позивачу. Пенсійну справу відпрацьовано та з травня по липень 2018 року позивач отримував пенсію. Відповідач вказує на те, що після обміну інформацією з Єдиною інформаційною базою даних про внутрішньо переміщених осіб з 01.08.2018 року виплату пенсії ОСОБА_1 призупинено. 19.09.2018 року позивач звернувся до управління за поновленням виплати пенсії. Управлінням було направлено на комісію список, в якому зазначені дані для перевірки фактичного місця проживання ОСОБА_1 . На підставі витягу з протоколу засідання комісії від 25.09.2018 року № 133 прийнято рішення про поновлення виплати пенсії позивачу. Пенсійну справу позивач відпрацьовано та з листопада 2018 року позивач отримує поточну пенсію.

Щодо вимоги позивача сплатити заборгованість відповідач зазначає, що відповідно до п. 1 постанови КМУ № 637 від 05.11.2014 року «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам»: суми пенсій, які не виплачені за період до місяця їх відновлення, обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. До теперішнього часу окремий порядок Кабінетом міністрів України не визначено.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чино.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 21 лютого 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 16 березня 2020 року.

Позивачем надано до суду клопотання про поновлення строку звернення до суду.

Розглянувши клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1, 2 статті 122 Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд зазначає, що приписами частини 2 статті 122 КАС України дійсно встановлено загальний строк звернення до суду особою за захистом своїх порушених прав, у шість місяців.

Однак, частиною 2 статті 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Суд враховує, що позивач, вимоги якого, за своєю суттю, виникли у зв`язку із тим, що попередньо призначені їй суми пенсії за період з 01.02.2015 року по 30.04.2018 року та з 01.08.2018 року по 31.10.2018 року, не отримані ним, а ця вимоги безпосередньо спрямовані на виплату їй призначеної пенсії за минулий час, отже такі вимоги не обмежуються будь-яким строком.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем не порушено строк звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Приписами частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

З огляду на те, що позивач та представник відповідача у судове засідання не з`явились, суд приходить висновку про можливість розгляду справи без участі сторін в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначена пенсія за віком, що не заперечується сторонами (а.с. 14).

ОСОБА_1 була взята на облік як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, а саме: з АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідною довідкою управління соціального захисту населення від 19 вересня 2018 року № (а.с. 13).

Місто Макіївка Донецької області включено до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085-р.

З матеріалів справи вбачається, що 14.11.2017 року позивач звернувся до управління з заявою про запит пенсійної справи та взяття на облік як отримувача пенсії по інвалідності (а.с. 38).

Відповідно до витягу з протоколу № 163 засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 28.11.2017 року комісією вирішено призначити (відновити) внутрішньо переміщеній особі ОСОБА_1 пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 37).

Розпорядженням 11565 від 13.03.2018 року пенсійну справу ОСОБА_1 взято на облік та призначено пенсії по інвалідності (а.с. 36).

З матеріалів справи встановлено, що після обміну інформацією з Єдиною інформаційною базою даних про внутрішньо переміщених осіб з 01.08.2018 року виплату пенсії позивачу призупинено.

19.09.2018 року позивач звернувся до управління з заявою про поновлення виплати пенсії з 01.10.2016 року (а.с. 41).

Відповідно до витягу з протоколу № 133 засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 25.09.2018 року комісією вирішено призначити (відновити) внутрішньо переміщеній особі ОСОБА_1 пенсію, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням п. 12, 15 Порядку № 365 від 08.06.2016 року (а.с. 40).

Згідно довідки Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області № 117/02-25/7 від 28.02.2020 року встановлено, що позивач отримував пенсію з травня 2018 року по липень 2018 року, з листопада 2018 року по лютий 2020 року (а.с. 34).

Відповідно до витягу з Підсистеми Призначення та Виплати Пенсії встановлено, що позивачу за період з лютого 2015 року по квітень 2018 року, та з серпня 2018 року по жовтень 2018 року пенсійні виплати нараховувались, проте виплачені не були (а.с. 35).

З метою встановлення підстав не виплати пенсії, представник позивача звернувся до управління з адвокатським запитом (а.с. 22-23).

Листом від 14.11.2019 року № 19207/02/34 Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області повідомило представника позивача про те, що на підставі особистої заяви від 14.11.2017 року пенсійна справа ОСОБА_1 запрошена з Добропільського ОУПФУ та прийнята на облік в управлінні з 01.02.2015 року за матеріалами електронної пенсійної справи як внутрішньо переміщеної особи з тимчасово окупованої території України. Управлінням було направлено на комісію список, в якому зазначені дані ОСОБА_1 для перевірки фактичного місця проживання. На підставі витягу з протоколу засідання комісії від 28.11.2017 року № 163, прийнято рішення про відновлення виплати пенсії ОСОБА_1 . З травня 2018 року ОСОБА_1 отримувала поточну пенсію. Після обміну інформацією з Єдиною інформаційною базою даних про внутрішньо переміщених осіб з 01.08.2018 року виплату пенсії ОСОБА_1 були призупинено. 19.09.2018 року ОСОБА_1 звернулась до управління за поновленням виплати пенсії. Управлінням було направлено на комісію список, в якому зазначені дані ОСОБА_1 для перевірки фактичного місця проживання. На підставі витягу з протоколу засідання комісії від 25.09.2018 року № 133 прийнято рішення про відновлення виплати пенсії ОСОБА_1 з Листопада 2018 року ОСОБА_1 отримує поточну пенсію. Сума заборгованості по пенсії за період з 01.02.2015 року по 30.04.2018 року та з 01.08.2018 року по 31.10.2018 року складає 103818,85 грн. Щодо вимоги позивача сплатити заборгованість відповідач зазначає, що відповідно до п. 1 постанови КМУ № 637 від 05.11.2014 року «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам»: суми пенсій, які не виплачені за період до місяця їх відновлення, обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. До теперішнього часу окремий порядок Кабінетом міністрів України не визначено (а.с. 24).

Спірним питанням цієї справи є правомірність дій відповідача щодо не виплати пенсії позивачу з 01 лютого 2015 року по 30.04.2018 року та з 01 серпня 2018 року по 31 жовтня 2018 року.

Статтею 3 Конституції України закріплене визнання найвищою соціальною цінністю в України людини, її життя і здоров`я, честі і гідності, недоторканності і безпеки, відповідальність держави перед людиною за свою діяльність та головний обов`язок держави щодо утвердження і забезпечення прав і свобод людини.

Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право відповідно до ч. 2 ст. 46 Конституції України гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел, і забезпечується ч. 2 ст. 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту.

Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року № 1058 (далі по тексту Закон № 1058) розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону № 1058 пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія по інвалідності призначається з дня встановлення інвалідності, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності.

Приписами статті 47 Закону № 1058 визначено, що пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Закон № 1058 або інший закон з питань пенсійного забезпечення не передбачає будь-яких підстав зупинення або не поновлення виплати вже призначеної пенсії, є тільки підстави припинення виплати пенсії, які визначені статтею 49 цього Закону.

Згідно ст. 49 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

Таким чином, жоден з випадків припинення виплати пенсії, визначених ст. 49 Закону № 1058 щодо позивача управлінням не застосовані та не доведені.

Крім того, вищезазначеною статтею передбачено, що виплата пенсії припиняється або за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду, або за рішенням суду. Однак відповідачем не надано доказів того, що було прийнято рішення територіальних органів Пенсійного фонду або відповідне судове рішення про припинення виплату пенсії.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Позивач має статус внутрішньо переміщеної особи, який врегульований Законом України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб від 20 жовтня 2014 року № 1706 (далі по тексту - Закон № 1706).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 7 Закону № 1706, для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Відповідно відновлення всіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, які зареєстровані як внутрішньо переміщені особи, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Згідно п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 637 Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509. Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, проводиться через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України з можливістю отримання готівкових коштів і проведення безготівкових операцій через мережу установ і пристроїв будь-яких банків тільки на території, де органи державної влади здійснюють свої повноваження.

Пунктом 6 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509, передбачено, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи діє безстроково, крім випадків, передбачених ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Приписами статті 12 Закону № 1706 визначено, що підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: подала заяву про відмову від довідки; скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; повернулася до покинутого місця постійного проживання; виїхала на постійне місце проживання за кордон; подала завідомо недостовірні відомості.

Суд зазначає, що за положеннями ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 1 Додаткового протоколу до Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Положеннями ст. 14 Конвенції регламентовано, що користування правами та свободами, визнаними Конвенцією, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Таким чином, право позивача на отримання пенсії є беззаперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов`язань.

До такого висновку суд дійшов із врахуванням правової позиції Європейського Суду з прав людини, викладеній у справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», в якій встановлений обов`язок держави, навіть за відсутності належного ефективного контролю над частиною власної території, вжити заходів у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Приписами части 2 статті 46 Закону № 1058 визначено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Судом встановлено, що позивачу за період з 01.02.2015 року по 30 квітня 2018 року та з 01 серпня 2018 року по 31 жовтня 2018 року відповідачем не проведено виплату пенсії, оскільки відповідно до Постанови КМУ № 365 суми пенсій, які не виплачені за минулий період обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати, та виплачується на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів, який на даний час не прийнято.

Суд вважає зазначене посилання позивача протиправним, оскільки статтею 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначений вичерпний перелік підстав для припинення виплати пенсії, а отже відповідачем не доведено, що припинення виплати пенсії було здійснено у спосіб передбачений вищезазначеним Законом.

Оскільки виплата пенсії позивачу була призупинена, у зв`язку з неправомірними діями УПФУ, то відповідно до статті 46 Закону № 1058, пенсійні виплати позивачу повинні бути поновлена з моменту її припинення.

Суд також зазначає, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 92 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, гарантії їх здійснення та основні обов`язки повинні визначатися виключно законами, які приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Верховна Рада України може змінити закон лише виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акта.

Тому, не виплати позивачеві пенсії за спірний період за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії. При цьому право на отримання пенсії є об`єктом захисту за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Щокін проти України», питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (цитата у п. 33 цього рішення).

Отже, встановлення судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.

З огляду на викладене суд вважає, що не виплати пенсії позивачу у період з 01 лютого 2015 року по 30 квітня 2018 року та з 01 серпня 2018 року по 31 жовтня 2018 року включно було здійснено не у спосіб, передбачений Законом № 1058-IV, а з точки зору положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у зразковій адміністративній справі № 805/402/18-а від 03 травня 2018 року.

Відповідно до ч. 3 статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Крім того, згідно ч. 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Стосовно посилання відповідача на те, що згідно постанови Кабінету Міністрів України № 335 від 25 квітня 2018 року «Про внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 року № 365» борг із соціальних виплат за минулий період не виплачується, суд до уваги не приймає, оскільки Конституційний Суд України у своїх рішеннях №20-рп/2011 від 26.12.2011р. і № 2-рп-99 від 02.03.1999 р. висловив позицію, згідно з якою Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту.

Водночас, за змістом конституційних норм, Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Крім того, суд звертає увагу, що зазначена постанова не є законом, а тому як підзаконний нормативно-правовий акт не може змінювати в бік звуження права громадян, які встановлені нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Отже, враховуючи, що пенсія, яка призначена позивачу є виплатою довічною та постійною, суд прийшов до висновку про порушення відповідачем вимог Конституції України та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до статті 19 Конституції України суд, як орган державної влади, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області про визнання протиправної бездіяльності Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії за період з 01 лютого 2015 року по 30 квітня 2018 року та з 01 серпня 2018 року по 31 жовтня 2018 року, зобов`язання Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області виплатити ОСОБА_1 пенсію за період з 01 лютого 2015 року по 30 квітня 2018 року та з 01 серпня 2018 року по 31 жовтня 2018 року.

Приписами частини 1 стаття 371 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Що стосується позовних вимог позивач в частині зобов`язання відповідача подання до суду звіту про виконання судового рішення суд зазначає наступне.

Згідно частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Частиною другою статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

З аналізу викладених норм вбачається, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, а не його обов`язком.

З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги обставини даної справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для встановлення судового контролю щодо виконання рішення в даній справі, оскільки позивачем не наведено доводів та не надано доказів, які свідчать про те, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення суду.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Суд дійшов висновку про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд

В И РІ Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області про визнання протиправної бездіяльності Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії за період з 01 лютого 2015 року по 30 квітня 2018 року та з 01 серпня 2018 року по 31 жовтня 2018 року, зобов`язання Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області виплатити ОСОБА_1 пенсію за період з 01 лютого 2015 року по 30 квітня 2018 року та з 01 серпня 2018 року по 31 жовтня 2018 року задовольнити.

Визнати протиправної бездіяльності Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії за період з 01 лютого 2015 року по 30 квітня 2018 року та з 01 серпня 2018 року по 31 жовтня 2018 року.

Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області (7) виплатити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсію за період з 01 лютого 2015 року по 30 квітня 2018 року та з 01 серпня 2018 року по 31 жовтня 2018 року.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині присудження виплати пенсії в межах суми стягнення за один місяць.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області (, адреса: вул. Поштова, буд. 5, м. Краматорськ, Донецька область, 84302, місце реєстрації: вул. Леніна, буд. 52/16, кВ. 8, м. Макіївка, Донецька область, 83101, місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Повний текст рішення складено та підписано 19 березня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.п. 15-5 п. 15 розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя В.В. Олішевська