Справа № 234/19093/17
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2020-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2020 року справа № 234/19093/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Гайдара А.В., суддів: Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д., секретар судового засідання - Сізонов Є.С., за участю позивача ОСОБА_1 , розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 08 травня 2018 року (повний текст складено 14 травня 2019 року в м. Краматорськ Донецької області) у справі № 234/19093/17 (суддя в 1 інстанції - Заборський В.О.) за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Краматорської міської ради Донецької області, Комунального підприємства «Краматорське трамвайно-тролейбусне управління», третя особа - заступник міського голови Ніконенко Світлана Євгенівна про визнання недійсним Договору № 9-2017 від 04 серпня 2017 року,-

В С Т А Н О В И В:

07 грудня 2017 року ухвалою судді Краматорського міського суду Донецької області роз`єднано провадження по справі № 234/17657/17 (2а/234/645/17) та виділено у самостійне провадження позовні вимоги ОСОБА_1 до виконавчого комітету Краматорської міської ради, третя особа - заступник міського голови Ніконенко С.Є. про визнання недійсним Договору № 9-2017 від 04.08.2017 року на перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 04.08.2017 року між виконавчим комітетом Краматорської міської ради, в особі заступника міського голови Ніконенко С.Є., та комунальним підприємством «Краматорське трамвайно-тролейбусне управління» (далі КП «КТТУ»), в особі виконуючого обов`язки директора Соловєя С.В., укладено Договір № 9-2017 на перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування (далі - Договір № 9-2017).

На думку позивача договір укладено посадовими особами, які не мали на те належних повноважень. Так, відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Згідно ч. 3 ст. 12 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», міський голова очолює виконавчий комітет відповідної міської ради, та на підставі п. 16 ч. 4 ст. 42 цього Закону має повноваження укладати від імені територіальної громади, ради та її виконавчого комітету договори відповідно до законодавства. Ніконенко С.Є. є заступником міського голови з питань у сфері соціально-економічного розвитку, планування та обліку, бюджету, фінансів та регуляторної політики у сфері господарської діяльності, питання запобігання і протидії корупції, та згідно додатку № 2 до розпорядження міського голови №10р від 16.01.2016 року «Про розподіл повноважень між міським головою, секретарем міської ради, заступниками міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради та керуючого справами виконкому міської ради» має право підпису тільки фінансових документів, тому для підписання Договору № 9-2017 від 04.08.2017 року повинна була мати довіреність від міського голови, з відображенням цієї обставини у преамбулі договору, а за відсутності довіреності, підписаний договір Ніконенко С.Є. на підставі ч. 2 ст. 203, 215 ЦК України може бути визнаний судом недійсним. Крім того, спірний договір не пройшов процедуру розгляду на виконкомі міської ради з подальшим його затвердженням міською радою, що передбачено п. 43 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування». Також, на думку позивача, повноваження виконуючого обов`язки директора КП «КТТУ» Соловєя С.В. на укладення договору на перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування повинні бути підтверджені наявністю у підприємства ліцензії на перевезення пасажирів автомобільним транспортом, що в преамбулі договору не зазначено.

Позивач вважає, що оскільки Договір № 9-2017 не відповідає вимогам ч. 2 ст. 203, абз. 2 ч. 2 ст. 207 ЦК України, п. 31, п. 43 ст. 26, п.п. 8 п. а ч.1 ст.27, п.п.2 п. а ч. 1 ст. 28, п.п. 10 п. а ч.1 ст. 30, п. 16 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», то є підстави для визнання його недійсним з моменту укладення, згідно ст. ст. 215, 236 ЦК України.

27.02.2018 року ухвалою Краматорського міського суду Донецької області, за клопотанням позивача ОСОБА_1 , до справи в якості співвідповідача залучено КП «КТТУ».

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 08 травня 2018 року у справі № 234/19093/17 у задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначав, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, та просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

На обґрунтування апеляційної скарги наведено практично ті самі доводи, які були викладені в позовній заяві та протягом розгляду справи в суді першої інстанції.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 25 липня 2018 року апеляційну скаргу задоволено часткового, рішення Краматорського міського суду Донецької області від 08 травня 2018 року скасовано, провадження у справі закрито.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 25 липня 2018 року скасовано, справу направлено до апеляційної інстанції для продовження розгляду.

В судовому засіданні позивач підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Відповідно до вимог частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

07.06.2017 року виконавчим комітетом Краматорської міської ради прийнято рішення № 407, із змінами від 21.06.2017 року, про проведення до 20.07.2017 року чергового конкурсу на перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування, та затверджено: склад конкурсної комісії, умови конкурсу, об`єкти конкурсу, типовий Договір на перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування, текст оголошення про проведення відкритого конкурсу на визначення автомобільного перевізника у м. Краматорську.

Умовами конкурсу (додаток 2 до рішення виконкому міської ради від 07.06.2017 року із змінами) визначено, що виконавчий комітет Краматорської міської ради (Організатор) укладає з переможцем конкурсу договір на перевезення пасажирів за типовою формою (додаток 4) строком на 3 роки (п.5), засідання конкурсного комітету відбудеться 19.07.2017 року (п.10), і для участі у конкурсі автомобільний перевізник подає на кожний об`єкт конкурсу окремо заяву за формою, визначеного Порядком проведення конкурсу та наступні документи: нотаріально завірену копію ліцензії на право надання послуг з перевезень пасажирів, перелік транспортних засобів, які пропонуються до використання на автобусному маршруті, із зазначенням марки, моделі, пасажиро місткості, VIN коду транспортного засобу, державного номерного знаку, року випуску транспортного засобу, копії свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів або тимчасових реєстраційних талонів автобусів, копії документа, що підтверджує проведення процедури санації (за умови проведення санації), письмову інформацію про наявність або відсутність транспортних засобів, що пристосовані для перевезення осіб з особливими потребами, анкету відповідно до п. 32 Порядку проведення конкурсу, копію штатного розпису, податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку, і сум утриманого з них податку за останні повні два квартали (п.11).

Рішенням конкурсного комітету по проведенню конкурсу на перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування, оформлене протоколом №1/2017 від 19.07.2017 року визначено перевізників - переможців конкурсу, в тому числі за об`єктом конкурсу № 9 (автобусні маршрути № 2а, 5а, 11) КП «КТТУ» та вирішено укласти договори на перевезення пасажирів на кожний об`єкт конкурсу терміном три роки.

Рішенням виконавчого комітету Краматорської міської ради від 02.08.2017 року № 550 введено в дію рішення конкурсного комітету з визначення переможців конкурсу на перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування у м. Краматорську, згідно протоколу № 1/2017 від 19.07.2017 року, та зобов`язано перевізників - переможців конкурсу, в тому числі КП «КТТУ» розробити і затвердити паспорти маршрутів на кожний об`єкт конкурсу.

04.08.2017 року виконавчий комітет Краматорської міської ради, в особі заступника міського голови Ніконенко С.Є., що діяла на підставі Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (Організатор), та суб`єкт підприємницької діяльності (Перевізник) КП «КТТУ», в особі виконуючого обов`язки директора Соловєя С.В., який діяв на підставі Статуту, уклали Договір № 9-2017, предметом якого є діяльність сторін щодо організації та виконання пасажирських перевезень на міських автобусних маршрутах загального користування. На підставі протоколу засідання конкурсного комітету по проведенню конкурсу на перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування від 19.07.2017 року №1/2017 Організатор надав Перевізнику право на надання послуг по перевезенню пасажирів на міських автобусних маршрутах у межах об`єкту конкурсу № 9, а Перевізник зобов`язався забезпечити якісне та безпечне перевезення пасажирів на умовах, передбачених договором, з виконанням щоденно на маршруті № 2а - 7 оборотних рейсів у звичайному режимі руху, на маршруті № 5а - 25 оборотних рейсів у звичайному режимі руху, на маршруті № 11 - 32 оборотних рейсів у звичайному режимі руху. Договір, згідно п. 10.1, набув чинності з моменту підписання і діє з 04.08.207 року до 03.08.2020 року включно, але до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень регулюються Законом України «Про автомобільний транспорт».

Статтею 7 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що забезпечення організації пасажирських перевезень на міських автобусних маршрутах загального користування покладається на виконавчий орган сільської, селищної, міської ради відповідного населеного пункту.

Згідно ст. 43 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначення автомобільного перевізника на автобусному маршруті загального користування здійснюється виключно на конкурсних засадах. Об`єктом конкурсу можуть бути: маршрут (кілька маршрутів), оборотний рейс (кілька оборотних рейсів).

Згідно ст. 44 вищевказаного Закону організація проведення конкурсу та визначення умов перевезень покладаються на органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування. До обов`язкових умов конкурсу на перевезення пасажирів належать: визначена органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування обґрунтована структура парку автобусів, що працюватимуть на маршруті загального користування, за пасажиромісткістю, класом, технічними та екологічними показниками; державні соціальні нормативи у сфері транспортного обслуговування населення. Для підготовки та проведення конкурсу органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування утворюють конкурсний комітет, до складу якого входять представники відповідних органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та територіальних органів Національної поліції, а також громадських організацій у сфері автомобільного транспорту.

Порядок проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2008 № 1081, визначає процедуру призначення, організації та проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування і є обов`язковим для виконання органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами (організаціями), залученими на договірних умовах для організації забезпечення проведення конкурсів, конкурсними комітетами та автомобільними перевізниками.

Згідно ст. 45 Закону України «Про автомобільний транспорт», у конкурсі на визначення автомобільного перевізника на автобусному маршруті загального користування можуть брати участь автомобільні перевізники, які мають ліцензію на той вид послуг, що виносять на конкурс, на законних підставах використовують у достатній кількості сертифіковані автобуси відповідного класу, відповідають вимогам, викладеним у статті 34 цього Закону.

Згідно ст. 29 Закону автомобільним перевізником та автомобільним самозайнятим перевізником, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб`єкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах.

Частиною 1 ст. 31 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що відносини автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування міських, приміських та міжміських, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування визначаються договором про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, у якому встановлюються, зокрема, перелік маршрутів загального користування, які буде обслуговувати автомобільний перевізник, умови організації перевезень, показники якості транспортного обслуговування населення, термін роботи автомобільного перевізника тощо.

Договір про організацію перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування міському, приміському та міжміському, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), відповідно до ч. 1 ст. 42 Закону України «Про автомобільний транспорт» укладається між органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування та автомобільним перевізником і вважається укладеним з моменту його підписання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із п. 2 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним.

Згідно ч. 1 ст. 202, ч. 2 ст. 203, ч. 1 ст. 205, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі; правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами); правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Виходячи з аналізу вищенаведених норм чинного законодавства, обов`язковими умовами визнання договору недійсним є наявність у позивача певного суб`єктивного права (охоронюваного інтересу) - об`єкту судового захисту, порушення у зв`язку з укладенням відповідного договору таких прав та охоронюваних законом інтересів - позивача у справі, та належність обраного способу судового захисту. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у суду немає правових підстав для задоволення позову.

Позивач просив визнати Договір № 9-2017 недійсним, з тих підстав, що він укладений посадовими особами, які не мали повноважень на його укладення та без дотримання встановленої процедури розгляду на виконкомі міської ради з подальшим його затвердженням міською радою, що передбачено п. 43 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування». Зазначав, що оспорюваний договір порушує його права на чисте та безпечне довкілля, оскільки після його укладення замість екологічно чистих трамваїв на маршрут вийшли автобуси, які забруднюють навколишню середу.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначаються Конституцією України, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» №280/97-ВР від 21.05.1997 року (далі - Закон № 280/97-ВР) та іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до ч.ч.1,2 ст.1 Закону № 280/97-ВР виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

Статтею 12 Закону № 280/97-ВР визначено, що сільський, селищний, міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села (добровільного об`єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), селища, міста. Сільський, селищний, міський голова очолює виконавчий комітет відповідної сільської, селищної, міської ради, головує на її засіданнях.

Згідно п.п. 14, 16 ч. 4 ст. 42 Закон № 280/97-ВР сільський, селищний, міський голова представляє територіальну громаду, раду та її виконавчий комітет у відносинах з державними органами, іншими органами місцевого самоврядування, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності, громадянами, а також у міжнародних відносинах відповідно до законодавства. Укладає від імені територіальної громади, ради та її виконавчого комітету договори відповідно до законодавства, а з питань, віднесених до виключної компетенції ради, подає їх на затвердження відповідної ради.

З наведених норм чинного законодавства вбачається, що саме міський голова очолює виконавчий комітет відповідної міської ради та представляє інтереси територіальної громади. Окрім того, саме міському голові надані законом повноваження щодо підписання відповідних договорів від імені органу місцевого самоврядування.

Рішенням конкурсного комітету по проведенню конкурсу на перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування, оформлене протоколом № 1/2017 від 19.07.2017 року, КП «КТТУ» визначено перевізником - переможцем конкурсу за об`єктом конкурсу №9 (автобусні маршрути № 2а, 5а, 11), та згідно ст. 44 Закону України «Про автомобільний транспорт» та п. 53 Порядку проведення конкурсу з перевізником-переможцем вирішено укласти договір на перевезення пасажирів терміном на три роки.

04.08.2017 року між виконавчим комітетом Краматорської міської ради та КП «КТТУ» укладено Договір № 9-2017 на перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування. З одного боку даний договір укладено заступником міського голови Ніконенко С.Є., яка діяла на підставі довіреності від 18.07.2017 року, виданої виконавчим комітетом Краматорської міської ради, в особі міського голови Панкова А.В., якою Ніконенко С.Є. уповноважена бути представником виконавчого комітету Краматорської міської ради під час укладання Договорів на перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування з переможцями конкурсу на перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування, проведеного на підставі рішення виконавчого комітету від 07.06.2017 року № 407 «Про проведення конкурсу на перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування». Крім того, на час укладання спірного Договору № 9-2017 від 04.08.2017 року, міський голова Краматорської міської ради Панков А.В. перебував у щорічній відпустці і розпорядженням № 393-к від 29.06.2017 року виконання обов`язків з питань діяльності виконавчого комітету Краматорської міської ради було покладено на заступника міського голови Ніконенко С .Є ., згідно розподілу повноважень, затвердженого розпорядженням міського голови від 08.02.2017 року. З боку КП «КТТУ» Договір № 9-2017 укладений Соловєєм С.В. , головним інженером підприємства, на якого розпорядженням міського голови Краматорської міської ради № 561-к від 03.11.2016 року було покладено виконання обов`язків директора КП «КТТУ» з 04.11.2017 року. КП «КТТУ» є юридичною особою, яка зареєстрована та обліковується в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з кодом: 32576420, місцезнаходження юридичної особи: вулиця Аероклубна, будинок 103, місто Краматорськ, Донецька область, 84331. Основний вид економічної діяльності: 49.31 Пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення. Засновником підприємства є Краматорська міська рада, . З Витягу Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) вбачається, що 31.01.2017 року прийнято рішення № 83 про видачу ліцензії КП «КТТУ». Вид господарської діяльності - перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним, залізничним морським та річковим транспортом, міжнародних перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом. Дозволений вид робіт - внутрішні перевезення пасажирів автобусами.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що Договір № 9-2017 укладено відповідними посадовими особами, із належним обсягом повноважень, що підтверджується належними доказами. Рішення конкурсного комітету від 19.07.2017 року про визначення КП «КТТУ» переможцем конкурсу не скасовано.

Колегія суддів вважає неприйнятними доводи апеляційної скарги, що в преамбулі Договору № 9-2017 не зазначено, що Ніконенко С.Є. під час укладання договору діє на підставі довіреності і про наявність у КП «КТТУ» ліцензії на перевезення пасажирів, оскільки вищезазначене не є такою підставою, відповідно до якої даний договір може бути визнаний недійсним, оскільки не відносяться до його істотних умов.

Статтею 26 Закон № 280/97-ВР визначена виключна компетенція сільських, селищних, міських рад. Згідно вказаної статті, виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, зокрема, прийняття рішень про передачу іншим органам окремих повноважень щодо управління майном, яке належить до комунальної власності відповідної територіальної громади, визначення меж цих повноважень та умов їх здійснення (пункт 31 частини 1 вказаної статті) та затвердження договорів, укладених сільським, селищним, міським головою від імені ради, з питань, віднесених до її виключної компетенції (пункт 43 частини 1 вказаної статті).

Відповідно до ч. 3 ст. 8 ГК України господарська компетенція органів державної влади та органів місцевого самоврядування реалізується від імені відповідної державної чи комунальної установи. Безпосередня участь держави, органів державної влади та органів місцевого самоврядування у господарській діяльності може здійснюватися лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 63 ГК України передбачено, що залежно від форм власності, передбачених законом, в Україні можуть діяти підприємства таких видів, як зокрема, комунальне підприємство, що діє на основі комунальної власності територіальної громади.

Унітарне підприємство створюється одним засновником, який виділяє необхідне для того майно, формує відповідно до закону статутний капітал, не поділений на частки (паї), затверджує статут, розподіляє доходи, безпосередньо або через керівника, який ним призначається, керує підприємством і формує його трудовий колектив на засадах трудового найму, вирішує питання реорганізації та ліквідації підприємства. Унітарними є підприємства державні, комунальні, підприємства, засновані на власності об`єднання громадян, релігійної організації або на приватній власності засновника (частина 4 вказаної статті).

Згідно ст. 78 ГК України, комунальне унітарне підприємство утворюється компетентним органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління. Орган, до сфери управління якого входить комунальне унітарне підприємство, є представником власника - відповідної територіальної громади і виконує його функції у межах, визначених цим Кодексом та іншими законодавчими актами. Майно комунального унітарного підприємства перебуває у комунальній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання (комунальне комерційне підприємство) або на праві оперативного управління (комунальне некомерційне підприємство).

Згідно зі статтею 136 ГК України право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

Згідно з абз. 15 ст. 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту 5 ст. 16 вказаного Закону від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Пунктами 5, 8 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду. Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Отже, з наведених норм чинного законодавства вбачається, що майно КП «КТТУ» перебуває у останнього на праві комунальної власності і закріплено за ним на праві господарського відання, уповноваженим органом - Краматорською міською радою, яка має право здійснювати правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами комунальної власності від імені та в інтересах територіальних громад.

Також є неприйнятними доводи апеляційної скарги, що Договір № 9-2017 повинен бути затверджений на пленарному засіданні міської ради, оскільки прийняття рішень про передачу іншим органам окремих повноважень щодо управління майном, належить до виключної компетенції ради, колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на ту обставину, що вищевказаний договір не передбачає передання майна територіальної громади іншим органам.

Щодо порушених прав позивача спірним договором, що також є доводом апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.

Рішенням Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами».

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У Рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Згідно з частиною третьою статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до частини першої статті 2 КАС є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За змістом частини першої статті 5 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.

За змістом Рішення Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». У цьому ж Рішенні зазначено, що «поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування в межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів зазначає, що позивач повинен довести породження для нього правових наслідків, пов`язаних із спірним договором, або, що він є суб`єктом відповідних відносин, на які поширюється дія цього договору.

Проте, обраний позивачем спосіб захисту, як-то визнання недійсним договору, який, на думку позивача, порушив його право на користування більш екологічним видом транспорту, жодним чином не відновить порушених, на його думку, прав. Сам спірний договір не створює для позивача жодних юридичних прав та/чи обов`язків й не може порушувати його особистих прав та/або інтересів, оскільки не містить будь-яких обмежень/заборон щодо використання трамваїв при наданні транспортних послуг з перевезення пасажирів.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів зазначає на безпідставність позовних вимог та погоджує висновок суду першої інстанції про відсутність передбачених законом підстав для визнання недійсним Договору № 9-2017 від 04 серпня 2017 року з моменту його підписання, що обумовлює відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 08 травня 2018 року у справі № 234/19093/17 - залишити без задоволення.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 08 травня 2018 року у справі № 234/19093/17 - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 18 березня 2020 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.В. Гайдар

Судді Е.Г. Казначеєв

І.Д. Компанієць