Справа № 569/17114/19
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2020-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2020 рокуЛьвівСправа № 569/17114/19 пров. № А/857/2689/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Онишкевича Т.В., Попка Я.С.,

за участю секретаря судового засідання Лутчин А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 січня 2020 року , прийняте суддею Харечка С.П. об 11 годині 49 хвилині у місті Рівному, повний текст складений 24.01.2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до поліцейського роти №1 батальйону №3 роти Управління патрульної поліції у м.Рівне ДПП молодшого лейтенанта поліції Кирило Антона Ігоровича, Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом поліцейського роти №1 батальйону №3 роти Управління патрульної поліції у м.Рівне ДПП молодшого лейтенанта поліції Кирило Антона Ігоровича, Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанов про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ №1464276 від 28 серпня 2019 року.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 20 січня 2020 року відмовлено в задоволенні позову.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що факт порушення ПДР встановлено лазерним вимірювачем швидкості TruCam LTI 20/20, який отримав сертифікат. Позивачем не надано доказів, що вказаний прилад є сертифікований.

Судом досліджені фотографії з приладу, на яких зображено автомобіль позивача.

З дослідженої відеофіксації вбачається, що позивач визнав факт перевищення швидкості, просив поліцейського стерти фото його автомобіля з приладу TruCam LTI 20/20.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що оспорена постанова складена з порушенням вимог чинного законодавства, а саме зупинено за порушення п.12.4 ПДР України, а притягнуто за п.15.4 ПДР України. Порушено вимоги Інструкції №1395 від 07.11.2015 року, а саме невірно зазначено пункт ПДР України.

Сформована позиція Верховного Суду у справі №537/2088/17 не відповідає висновкам даного судового рішення, позаяк, сам факт визнання особою вини в порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень.

Не надано оцінки тому, що тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCam, який зареєстрований в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за № УЗ 197-12 є виключеним з Державного реєстру на підставі Наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 02.11.2015 року №1362, а сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки №UA-МІ/1-2903-2012 від 29.08.2012 року є нечинним з 02.11.2015 року.

За вказаних обставин, постанова підлягає скасуванню.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити постанову, якою задовольнити позов.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд не в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено, що поліцейським роти №3 батальйону №1 Управління патрульної поліції м. Рівне Департаменту патрульної поліції молодшим лейтенантом поліції Кирило А.І. 28.08.2019 року винесено постанову серії ЕАВ №146427628, за якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.3 ст.122 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. У фабулі постанови інспектор зазначає, що 28.08.2019 року 13:59:24 годині в с.Колодинка А/Д М06 Київ -Чоп 326 км. водій керуючи транспортним засобом рухався зі швидкістю 110 км/год при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 60 км/год. швидкість руху вимірювалася лазерним вимірювачем TruCam» LT1 20/20 серійний номер ТС000550, чим порушив п.15.4 ПДР - Порушення правил стоянки, розміщення ТЗ на проїзній частині в два і більше ряди». Відповідальність передбачена ч.3 ст. 122 КУпАП.

Частиною 3 ст.122 КУпАП передбачена відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Частиною 2 ст. 283 КУпАП встановлено, що постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Відтак, зазначення у постанові п.15.4 ПДР України - порушення правил стоянки, розміщення ТЗ на проїзній частині в два і більше ряди замість п.12.4 ПДР України - у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год суперечить обставинам справи, враховуючи те, що позивача зупинено через перевищення швидкості, а до відповідальності притягнуто за порушення правил стоянки. Відтак, порушено вимогу ч.2 ст.283 КУпАП щодо зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч.3 ст.283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про:

дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення;

транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак);

технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався);

розмір штрафу та порядок його сплати;

правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження;

відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Апеляційний суд зазначає, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, оскільки обставини вчинення адміністративного правопорушення, які викладені у постанові, мають встановлюватись на підставі оцінених органом (посадовою особою) доказів, що є допустимими, тобто зібраними у встановленому цим Кодексом порядку.

Застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень.

Така позиція суду ґрунтується також на правовому висновку, які зробив Конституційний Суд України у своєму рішенні у справі №23-рп/2010 від 22.12.2010 року.

Колегія суддів апеляційної інстанції критично ставиться до наявного у матеріалах справи відеозапису та фотографії з приладу TruCam LTI 20/20, як до доказу, з огляду на те, що такі не зазначені в додатку до постанови (п. 9 постанови не містить, зазначення які матеріали додаються до постанови), отже в постанові серії ЕАВ №1464276 від 28 серпня 2019 року не зазначено, які докази підтверджують безпосередньо факт вчинення правопорушення.

Натомість, в силу ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Бездоганне виконання суб`єктом владних повноважень процесуальних/процедурних норм є запорукою притягнення винної особи до відповідальності.

Однак порушення таких приписів може бути покладено в основу скасування постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

З наявного в матеріалах справи відеозапису та фотокопій з приладу TRU CAM не вбачається, що автомобіль позивача рухався зі швидкістю 110 км/год. в населеному пункті, оскільки не зафіксовано ані будь- яких дорожніх знаків, у зв`язку з чим, зазначені відезапис та фотокопії не можуть бути належними доказами вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення.

Єдиним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення є сама оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення, в якій зафіксовано порушення водієм правил дорожнього руху.

Проте, зазначена постанова є предметом оскарження, тому остання не може розглядатися як доказ за відсутності інших доказів на підтвердження обставин вказаних в оскаржуваній постанові.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 року у справі №338/1/17 вказав, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксоване у встановленому законом порядку та підтверджує факт скоєння правопорушення.

Також, на думку колегії суддів, сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності. З`ясування обставин, за яких вчинено адміністративне правопорушення, яке позивачу поставлено за провину, буде неповним і поверховим, якщо не дослідити його в усіх тих аспектах, про які зазначено вище.

Зазначене відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 537/2088/17.

Зважаючи на відсутність належних доказів, які б підтверджували наявність вини позивача у вчиненому адміністративному правопорушенні, за викладених в оскаржуваній постанові у справі про адміністративне правопорушення обставин, враховуючи те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях та всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що винесена постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є правомірною та не підлягає скасуванню.

Апеляційний суд не здійснює новий розподіл судових витрат відповідно до ст.139 КАС України, оскільки згідно ст. 288 КУпАП особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.

Керуючись ст.ст. 229, 272, 286, 310, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 січня 2020 року у справі №569/17114/19 та прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ №1464276 від 28 серпня 2019 року і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Т. В. Онишкевич
Я. С. Попко
Повне судове рішення складено 20.03.2020 року.