Справа № 640/9032/19
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2020-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/9032/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Земляної Г.В., Собківа Я.М.

За участю секретаря: Гайворонського В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу Державної міграційної служби України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 жовтня 2019 року, суддя Погрібніченко І.М., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити дії,-

У С Т А Н О В И В:

Громадянка Ірану ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної міграційної служби України, в якому просив:

- визнати протиправними дії ДМС України по відмові продовжити строк перебування в Україні громадянки Ірану ОСОБА_1 ;

- зобов`язати ДМС України продовжити строк перебування в Україні громадянці Ірану ОСОБА_1 до оформлення набуття її дитиною - ОСОБА_3 громадянства України.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 жовутня 2019 року адміністративний позов задоволенои частково. Визнано протиправними дії Державної міграційної служби України щодо повернення без прийняття рішення заяви ОСОБА_1 про продовження строку перебування на території України від 28 лютого 2019 року. Зобов`язано Державну міграційну службу України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про продовження строку перебування на території України від 28 лютого 2019 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частиною 2 статті 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, відповідно до частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Підстав для задоволення клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, колегія суддів не вбачає з огляду на те, що в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи. Окрім того, колегія суддів враховує, що явка відповідача в судове засідання до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, про що відповідача було повідомлено. Також судова колегія бере до уваги, що в даному клопотанні відповідач не навів доводів про те, що має нові докази чи обгрунтування.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволення з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 07 вересня 2018 року громадянка Ірану ОСОБА_1 прибула в Україну, де ІНФОРМАЦІЯ_1 народила сина - ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 звернулась до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області із заявою про продовження строку перебування на території України до 01 липня 2019 року, оскільки строк перебування закінчувався 03 березня 2019 року. Вказана заява обґрунтована очікуванням підтвердження громадянства дитини.

Листом ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 05 березня 2019 року за вих. №8101.6.3-6242/8101.6.1.1-19 "Про продовження строку тимчасового перебування на території України" направило заяву ОСОБА_1 з додатками до Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства ДМС України.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про продовження строку тимчасового перебування на території України з додатками Департамент у справах іноземців та осіб без громадянства ДМС України листом від 09 квітня 2019 року за вих. №8.1-1328/8.1.1-19 "Про розгляд заяви щодо продовження строку перебування на території України" повернуто матеріали без прийняття рішення, оскільки у матеріалах відсутнє обґрунтування підстав для продовження заявниці строку перебування в Україні, що є порушенням пунктів 6, 7 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року №150. Очікування рішення про оформлення набуття дитиною громадянства України не є достатньою підставою для продовження строку перебування іноземцям на території України.

Вважаючи вищезазначене рішення протиправним, а свої права порушеними та з метою їх відновлення позивач за захистом звернулася з відповідним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VI у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 3773-VI), Порядком продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року № 150 у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Порядок № 150).

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 6 частини вершої статті 1 Закону № 3773-VI визначено, що іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Іноземці та особи без громадянства, які тимчасово перебувають на території України, - іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території Україні протягом дії візи або на період, установлений законодавством чи міжнародним договором України, або якщо строк їх перебування на території України продовжено в установленому порядку (пункт 9 частини першої статті 1 Закону № 3773-VI).

У статті 3 Закону № 3773-VI передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб`єктності та основних прав і свобод людини.

Згідно з частиною шістнадцятою статті 4 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Порядок продовження строку перебування іноземців та осіб без громадянства на території України визначено статтею 17 Закону № 3773-VI.

Іноземцю або особі без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, може бути продовжено строк перебування (за наявності законних підстав). Документи про продовження строку перебування в Україні оформляються на підставі письмових звернень іноземця або особи без громадянства та приймаючої сторони, які подаються не пізніш як за три робочих дні до закінчення встановленого строку їх перебування на території України.

Процедуру продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України визначає Порядком № 150.

Пунктом 3 Порядку № 150 передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території:

1) протягом наданого візою дозволу в межах строку дії візи в разі в`їзду осіб без громадянства чи іноземців, які є громадянами держав з візовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України;

2) не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС;

3) на період дії візи, але не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду за візою, оформленою до 11 вересня 2011 року.

Згідно з пунктом 7 Порядку №150 рішення про продовження строку перебування іноземців та осіб без громадянства на території України понад встановлені цим Порядком строки приймається керівником територіального органу або підрозділу ДМС чи його заступником у разі подання заяви про отримання дозволу на імміграцію чи набуття громадянства України та наявності підстав, які не дають змоги виїхати з України, відповідно до статті 22 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", а також Головою ДМС або його заступником в інших випадках за умови подання підтверджувальних документів.

Відповідно до пункту 8 Порядку № 150 заяви про продовження строку перебування на території України (далі - заяви) подаються іноземцями та особами без громадянства і приймаючою стороною не раніше ніж за десять та не пізніше ніж за три робочі дні до закінчення такого строку до територіальних органів або підрозділів ДМС за місцем проживання. Зразок заяви та порядок її розгляду затверджуються МВС.

Згідно з пунктом 9 Порядку № 150 для продовження строку перебування на території України іноземець та особа без громадянства і приймаюча сторона разом із заявою подають такі документи: у разі, коли приймаючою стороною є фізична особа: паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства (після пред`явлення повертається), копію його сторінок з особистими даними, візою (за наявності) і відміткою про реєстрацію та/або копію імміграційної картки (за наявності); переклад українською мовою сторінок паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними, засвідчений в установленому законодавством порядку; паспортний документ фізичної особи, що є приймаючою стороною (після пред`явлення повертається), та копію його сторінок з особистими даними; копію посвідки на постійне чи тимчасове проживання або іншого документа, що підтверджує законність перебування на території України (якщо приймаючою стороною є іноземець та особа без громадянства); документ, що підтверджує наявність фінансового забезпечення для покриття витрат, пов`язаних з перебуванням іноземця та особи без громадянства на території України, чи гарантійний лист приймаючої сторони про взяття на себе зобов`язань із сплати всіх витрат, пов`язаних з перебуванням іноземця та особи без громадянства на території України та їх виїздом з України; документ про право власності або свідоцтво про державну реєстрацію права власності на житло, яке надається іноземцеві та особі без громадянства для перебування (після пред`явлення повертається), та його копію, а у разі, коли житло не належить приймаючій стороні, - письмову згоду власника (співвласника) такого житла. Якщо житло перебуває в державній або комунальній власності, замість документа про право власності подається видана організацією, яка здійснює експлуатацію житлового будинку, довідка про всіх повнолітніх осіб, місце проживання яких зареєстровано у такому житлі, та їх письмова згода на перебування іноземця та особи без громадянства; чотири фотокартки іноземця та особи без громадянства розміром 3,5 х 4,5 сантиметра; квитанція про сплату державного мита за продовження строку перебування або документ, який підтверджує наявність пільг щодо сплати.

Як убачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 є громадянкою Ісламської Республіки Іран, яка прибула на територію України 07 вересня 2018 року на підставі разової візи, дійсної з 05 вересня 2018 року до 04 грудня 2018 року, з визначеним строком перебування - 90 днів.

На підставі рішення начальника ГУ ДМС України у м. Києві строк перебування ОСОБА_1 на території України був продовжений 31 грудня 2018 року, потім до 21 січня 2019 року та у подальшому до 03 березня 2019 року.

28 лютого 2018 року ОСОБА_1 звернулась до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області із заявою про продовження строку перебування на території України до 01 липня 2019 року, у зв`язку з очікуванням підтвердження громадянства дитини.

На підтвердження вказаних обставин, позивачем були долучені наступні документи:

- копія паспорта громадянина Ісламської Республіки Іран, виданого на ім`я ОСОБА_1 ;

- свідоцтво про народження син ОСОБА_3 серії НОМЕР_1 , виданого 14 грудня 2018 року Святошинським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві;

- актовий запис про народження №3280 від 14 грудня 2018 року;

- лист Печерського відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 28 лютого 2019 року за вих. №07/ВХМ-146-19, у якому зазначено, що 18 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Печерського відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області із заявою про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням її сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проте станом на оформлення вказаного листа інформація про прийняте рішення до Печерського відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області не надходила;

- гарантійний лист від ОСОБА_4 , згідно якого він бере на себе зобов`язання зі сплати всіх витрат ОСОБА_1 , пов`язаних з перебуванням вказаної особи на території України у період з 01 березня 2019 року по 01 липня 2019 року, та виїздом з України і гарантує, що має для цього достатньо коштів;

- паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 06 квітня 1999 року Суворовським РВ УМВС України в Херсонській області на ім`я ОСОБА_4 ;

- свідоцтво про право власності на спадщину за законом від 27 лютого 2018 року про те, що ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_1 ;

- витяг з Державного реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №115478908 від 27 лютого 2018 року;

- квитанції про сплату мита №35416873 від 28 лютого 2019 року та №35416861 від 28 лютого 2019 року.

Частинами третьою, четвертою статті 17 Закону № 3773-VI визначено, що у продовженні строку перебування іноземцю або особі без громадянства може бути відмовлено в разі відсутності для цього підстав та достатнього фінансового забезпечення для покриття витрат, пов`язаних із перебуванням іноземця або особи без громадянства в Україні, або відповідних гарантій від приймаючої сторони.

Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, позивачем були надані усі документи, перелік яких встановлено пунктом 9 Порядку №150.

При цьому, відповідно до пункту 6 Порядку №150 строк перебування іноземців та осіб без громадянства на території України продовжується у разі, коли вони прибули:

1) за короткостроковою візою, а також з держав з безвізовим порядком в`їзду за наявності обґрунтованих підстав (лікування, вагітність чи пологи, догляд за хворим членом родини, оформлення спадщини, подання заяви про отримання дозволу на імміграцію чи набуття громадянства України, виконання службових обов`язків іноземним кореспондентом або представником іноземного засобу масової інформації тощо) та за умови подання підтверджувальних документів - на період існування таких підстав, але не більш як 180 днів з дати останнього в`їзду в Україну. До короткострокових віз прирівнюються візи типу С-2, С-3, Б, Л, М, Н, Р, Г, К, Т, П-1, ОП і П-2, оформлені до 11 вересня 2011 року (до закінчення строку їх дії);

2) за транзитною візою в разі вимушеної зупинки на території України у зв`язку з надзвичайними обставинами (стихійне лихо, хвороба, ремонт транспортного засобу тощо) за наявності документа, що підтверджує причину та тривалість вимушеної зупинки, - на період, необхідний для усунення таких обставин. До транзитних віз прирівнюються візи типу ТР-1 і ТР-2, оформлені до 11 вересня 2011 р. (до закінчення строку їх дії);

3) за довгостроковою візою, якщо протягом строку дії візи з поважних причин не оформлено посвідки на постійне чи тимчасове проживання, за умови подання підтверджувальних документів - на період не більш як один місяць. До довгострокових віз прирівнюються візи типу О, ІМ-1, ІМ-2, ІМ-3 і Ф, оформлені до 11 вересня 2011 р. (до закінчення строку їх дії).

Таким чином, строк перебування іноземця на території України може бути продовжено у разі, коли він прибув за короткостроковою візою за наявності обґрунтованих підстав, зокрема, набуття громадянства України.

Продовження строку перебування на території України здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції, в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 10 Порядку № 150 рішення про відмову в продовженні строку перебування іноземця та особи без громадянства на території України приймається в разі:

1) необхідності забезпечення національної безпеки або охорони громадського порядку;

2) необхідності охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні;

3) коли паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, підроблений, зіпсований або не відповідає встановленому зразку чи належить іншій особі;

4) подання іноземцем та особою без громадянства завідомо неправдивих відомостей чи підроблених документів;

5) коли виявлено факти невиконання іноземцем та особою без громадянства рішення суду чи органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або вони мають інші майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи ті, що пов`язані з попереднім видворенням за межі України, у тому числі після закінчення строку заборони подальшого в`їзду в Україну;

6) коли є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець та особа без громадянства мають інші, ніж заявлені у заяві, підстави та мету перебування в Україні або вони не подали відповідного підтвердження;

7) відсутності в іноземця та особи без громадянства достатнього фінансового забезпечення на період перебування або відповідних гарантій приймаючої сторони.

Зазначене рішення може бути оскаржене до територіального органу ДМС (у разі, коли рішення прийняте територіальним підрозділом ДМС), ДМС або суду.

Таким чином, законодавством регламентовано порядок звернення іноземця до органів ДМС із заявою про продовження строку перебування на території України, за результатами якої відповідний суб`єкт владних повноважень приймає рішення про продовження заявнику вказаного строку або про відмову в його продовженні.

При цьому, прийняття одного з таких рішень є дискреційними повноваженнями органів ДМС України.

Разом з тим, згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

У пункті 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24 квітня 2017 року №1395/5, роз`яснено, що дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що позивачка звернулвась до відповідача із заявою від 28 лютого 2019 року про продовження йому строку перебування в Україні у відповідності з вимогами Закону № 3773-VI та Порядку № 150, додавши до такої заяви відповідні підтверджуючі документи.

Проте, жодного рішення відповідачем за результатами розгляду такої заяви не прийнято та фактично заяву та додані до неї документи взагалі не розглянуто, натомість листом від 09 квітня 2019 року за вих. №8.1-1328/8.1.1-19 "Про розгляд заяви щодо продовження строку перебування на території України" повернуто матеріали без прийняття рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо допущення відповідачем протиправної бездіяльності з приводу розгляду вказаної заяви позивачки та необхідності захисту її порушеного права шляхом зобов`язання відповідача розглянути подану заяву в порядку, визначеному ст. 17 Закону № 3773-VI, у межах наданих відповідачу дискреційних повноважень.

Доводи апелянта про відсутність підстав для продовження позивачці строку перебування в Україні колегія суддів не приймає до уваги, оскільки на стадії виниклих правовідносин вирішення цього питання судом є передчасним і належить до дискреційних повноважень орагнів ДМС, про що зазначено вище.

При цьому, надаючи оцінку всім доводам сторін, судова колегія також приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, всупереч вимогам частини другої статті 77 КАС України, не довів тих обставин, на які він посилається, судом першої інстанції повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно, оцінивши фактичні обставини справи, з дотриманням норм матеріального та процесуального права та дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 229, 241, 242, 243, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної міграційної служби України залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 жовтня 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя- доповідач Бужак Н.П.

Судді: Земляна Г.В.

Собків Я.М.

Повний текст виготовлено: 17 березня 2020 року.