Справа № 460/3438/19
Суддя: Щербаков В.В.
Дата ухвалення: 2020-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

12 березня 2020 року м. Рівне №460/3438/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щербакова В.В. за участю секретаря судового засідання Мидловець Л.О. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: не прибув,

відповідача: представник Затірка Л.П.,

третьої особи відповідача 1, 2: представник не прибув,

третьої особи відповідача 3: представник Нагорний В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доВолодимирецької селищної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Уповноважений у справах Європейського суду з прав людини Ліщина Іван Юрійович
про визнання рішення незаконним та протиправним, стягнення моральної шкоди, зобов`язання вчинення певних дій, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Володимирецької селищної ради, в якому просить:

визнати незаконним і протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Володимирецької селищної ради №163 від 07.11.2019 щодо надання ОСОБА_1 в користування у АДРЕСА_1 з 02.12.2019 житлового приміщення, видачу ордеру на заселення та заключення договору найму;

стягнути на користь позивача з відповідача - суб`єкта владних повноважень кошти на відшкодування шкоди (збитків) в національній валюті (гривні) суму еквівалентну 38 000 доларів США за курсом Національного банку України на день перерахунку, що на час подачі позову становить 923 829 грн., за незаконність рішення №163 від 07.11.2019, а також продовження дискримінації позивача, бездіяльності і саботажу виконанням ухвали Вищого адміністративного суду від 16.11.2011, що призвело до надмірно тривалого зволікання (волокити) і невиконання в цілому рішення Європейського суду з прав людини від 06.06.2013;

стягнути на користь позивача з відповідача моральну шкоду з урахуванням стягнення вищевказаної суми коштів на відшкодування шкоди згідно пункту №2 позовних вимог, мінімально у розмірі 250 000 грн.;

зобов`язати відповідача утриматись від дій та рішень щодо надання житла сім`ї ОСОБА_1 поза межами селища Володимирець.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що оскаржуване рішення є цинічним, дискримінаційним, дискредитаційним, незаконним і протиправним. Вказує про те, що в приміщенні, про яке вказується в рішенні виконавчого комітету Володимирецької селищної ради №163 від 07.11.2019, відсутній санвузол та немає ванни та/або душової кабіни з відповідними комунікаціями (розведенням) водопостачання, водовідведення, вентиляцій та інше. Трубопровід щодо водопостачання підведено до однієї з кімнат, однак вода може бути лише за умови установлення додаткового насосу для закачування води, оскільки в трубопроводі немає тиску для подачі води. Також зазначає про те, що в даному приміщенні наявні дві грубки, які перебувають в аварійному стані та потребують ремонту. Вказує про те, що дане приміщення непридатне до проживання, знаходиться поза межами смт. Володимирець, що фактично свідчить про виселення позивача за 30 км від місця роботи. Разом з тим, зазначає про тривале порушення його права на житло гарантованого ст.47 Конституції України, що на думку позивача завдає йому та його родині моральної шкоди. Тому, стягнення з відповідача матеріальної шкоди (збитків) в національній валюті (гривні) у сумі еквівалентній 38000 доларів США та моральної шкоди у розмірі 250000 грн. вважає справедливим. Просив суд позов задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 25.11.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 12.12.2019 на 12:00 год.

Ухвалою суду від 18.11.2019 заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову залишено без задоволення.

Ухвалою суду від 10.12.2019 заяву ОСОБА_1 в порядку ст.383 Кодексу адміністративного судочинства України повернуто заявнику без розгляду.

12.12.2019 Володимирецькою селищною радою подано відзив на позову заяву з додатками, зі змісту якого вбачається, що відповідач позовні вимоги не визнає. В обґрунтування своїх заперечень зазначає, що 07.11.2019 рішенням виконавчого комітету Володимирецької селищної ради прийнято рішення №163 "Про забезпечення житлом ОСОБА_1 ". Відповідно до даного рішення вирішено з 02.12.2019 надати у користування єдине із наявних у власності територіальної громади смт. Володимирець, вільних і благоустроєних житлових приміщень у смт. Рафалівка. Вказує про те, що на запрошення Володимирецької селищної ради звернутися 02.10.2019 для вручення ордеру для вселення у надане житлове приміщення позивач не прибув. Такі дії позивача розцінюються відповідачем як умисне створення перешкод у виконані судового рішення. Також вказує про те, що згідно технічних характеристик наданого ОСОБА_1 для проживання у смт. Рафалівка приміщення, зазначених у технічному паспорті, воно має фундамент, стіни, покрівлю, перекриття, підлогу, водопровід, опалення (пічне, що не заборонено законодавством) та забезпечене електропостачанням. Зазначає про те, що до даного житла не прийнято рішення про визнання його не придатним для проживання. Клопотання про потребу здійснити ремонт даного приміщення та передбачити на це кошти, від балансоутримувача - КП "Аква", до Володимирецької селищної ради не надходило. Звертає увагу на те, що визначений законодавством порядок розподілу належного територіальній громаді житлового фонду не передбачає необхідності отримання будь-яких експертних висновків щодо стану житла до прийняття рішення про розпорядження ним. Враховуючи викладене, просила суд в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Судове засідання, призначене на 12.12.2019, відкладено до 16.01.2020 до 14:00год., у зв`язку з залученням до участі у справі третіх осіб - Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненської області, Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини Ліщину І.Ю.

17.12.2019 позивачем через ВДЗ (канцелярію) суду подано відповідь на відзив. В якій спростовано аргументи відповідача викладені у відзиві на позовну заяву. Просив суд позов задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 20.12.2019 заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову залишено без задоволення.

Ухвалою суду від 21.12.2019 заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову залишено без задоволення.

16.01.2020 та 20.01.2020 відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України через ВДЗ (канцелярію) суду подано пояснення щодо адміністративного позову. Зі змісту яких вбачається, що третя особа заперечує щодо задоволення позовних вимог.

Ухвалою суду від 16.01.2020 продовжено строк підготовчого провадження та відкладено підготовче засідання до 13.02.2020 до 12:30 год.

20.01.2020 Уповноваженим у справах Європейського суду з прав людини Ліщиною Іваном Юрійовичем подано пояснення щодо адміністративного позову. В поданих поясненнях третя особа зазначає, що зі змісту позовної заяви не вбачається жодних проявів прямої чи не прямої дискримінації щодо позивача, у зв`язку з відсутністю іншої порівняної особи. Також вказує про те, що належне ОСОБА_1 відшкодування на виконання зазначеного рішення Європейського суду було сплачено 21.11.2013 на підставі платіжного доручення Міністерства юстиції України №2745 від 06.09.2013 в сумі 31657,08грн. Також, 27.06.2014 було сплачено пеню в сумі 247,00грн. на підставі платіжного доручення №1750 від 20.06.2014. Зазначає про те, що визначена позивачем суму відшкодування у розмірі 38000 доларів США, що за курсом Національного банку України на день подачі позову становить 921309,96грн. є безпідставною, оскільки відповідно до ухвали Володимирецького районного суду Рівненської області позивачу слід передати у користування квартиру, яка має відповідати вимогам статей 48, 50 Житлового кодексу України. Вказує про те, що твердження позивача про надмірно тривалі щоденні душевні страждання його сім`ї, у зв`язку з порушенням житлового права, є не підтвердженими, а тому вимога про відшкодування моральної шкоди є необґрунтованою. Враховуючи викладене, просить суд в задоволенні позову відмовити повністю.

Ухвалою суду, постановленою 13.02.2020, без виходу судді до нарадчої кімнати закінчено підготовче провадження у справі та вирішено перейти до розгляду справи по суті. Розгляд справи по суті призначено на 25.02.2020 на 12:00год.

У судовому засідання, призначеному на 25.02.2020, представник відповідача надав пояснення аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву. Просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

У судовому засідання, призначеному на 25.02.2020, представник третьої особи на стороні відповідача 3 надав пояснення аналогічні викладеним у заявах поданих по суті справи. Просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

У судовому засіданні, призначеному на 25.02.2020, оголошено перерву до 12.03.2020 до 11:50 год. для дослідження письмових доказів.

Заслухавши вступні слова учасників справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково.

Судом встановлено, що ухвалою Вищого адміністративного суду від 16.11.2011 касаційні скарги Володимирецької селищної ради Рівненської області та заступника прокурора Рівненської області, який діє в інтересах Володимирецької селищної ради Рівненської області, залишено без задоволення.

Абзац другий резолютивної частини ухвали Володимирецького районного суду Рівненської області від 26.06.2008 викладено у такій редакції:

"Змінити спосіб виконання постанови Володимирецького районного суду Рівненської області від 05.06.2007 та зобов`язати Володимирецьку селищну раду Рівненської області придбати та надати у користування ОСОБА_1 квартиру, яка має відповідати вимогам ст.48, 50 Житлового кодексу України".

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області від 10.02.2012 відкрито виконавче провадження №31166879 з примусового виконання виконавчого листа №6-а-4/08 від 23.01.2012 про зобов`язання Володимирецької селищної ради Рівненської області придбати та надати у користування ОСОБА_1 квартиру, яка має відповідати вимогам ст.48, 50 Житлового кодексу України.

Крім того, рішенням Європейського суду з прав людини від 06.06.2013 у справі "Кононова та інші проти України" (заява №11770/03 та 89 інших заяв) зобов`язано державу Україна виконати рішення національних судів, зокрема, ухвалених на користь ОСОБА_1 (заява №37355/0828/07/2008). Згідно з текстом рішення та додатку 1 до нього, - ухвалу Володимирецького районного суду Рівненської області від 16.07.2002, яка змінена ухвалою того ж суду 26.06.2008 (у світлі рішень того ж суду від 05.06.2007 та постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.09.2008) та сплатити протягом трьох місяців на користь заявника (позивача) 3000 євро в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

На виконання вказаних судових рішень, відповідачем прийнято рішення від 24.01.2019 №1557 "Про придбання приватизованого майна".

Листом від 29.01.2019 №02-23/161 Володимирецька селищна рада направила, для відома до Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області та ОСОБА_1 копію рішення від 24.01.2019 №1557.

В подальшому Володимирецькою селищною радою прийнято рішення від 07.05.2019 №1648 "Про конкурс з придбання приватизованого майна". Зі змісту даного рішення вбачається, що комунальне підприємство по водопостачанню та водовідведенню "Аква" повинно невідкладно інформувати селищну раду про наявність вільного та благоустроєного житла, що перебуває у комунальній власності територіальної громади селища Володимирець.

Виконавчим комітетом Рафалівської селищної ради Володимирецького району Рівненської області 02.10.2019 прийнято рішення №89 "Про встановлення порядкового номеру об`єкту нерухомого майна-житла по АДРЕСА_1" , яким об`єкту нерухомого майна-житлу, що перебуває на обліку у комунальній власності територіальної громади селища Володимирець, на підставі рішення виконавчого комітету Володимирецької селищної ради від 24.01.2019 №1555, та яке розташоване на території Рафалівської селищної ради, встановлено порядковий номер АДРЕСА_1 .

10.10.2019 позивач звернувся до селищного голови О.Осмоловича з заявою в якій, зокрема, просив внести на чергову (позачергову) сесію ради, яка має відбутися 22.10.2019 проект необхідних рішень щодо придбання житлового будинку в АДРЕСА_3 на виконання ухвали Вищого адміністративного суду від 16.11.2011 та рішення Європейського суду з прав людини. Вказану заяву отримано відповідачем 10.10.2019 за вх.№02-25/599.

16.10.2019 листом №02-23/1707 Володимирецька селищна рада, щодо розгляду звернення від 10.10.2019, повідомила позивача, що вирішення порушених в заяві питань в частині придбання житла та надання його у користування належить до виключної компетенції пленарних засідань селищної ради та виконавчого комітету. Також запропоновану позивачу долучитися до участі у пленарному засіданні 22.10.2019 о 14:00 год. в приміщенні Володимирецької селищної ради.

На пленарному засіданні Володимирецької селищної ради 22.10.2019 у пропозиції щодо виділення коштів в сумі 750 тис. грн. на виконання ухвали Вищого адміністративного суду від 16.11.2011 було відмовлено. Вказані обставини підтверджуються витягом з протоколу 49 сесії селищної ради сьомого скликання.

Листом від 28.10.2019 №02-23/1711 Володимирецька селищна рада повідомила ОСОБА_1 про те, що пропозиція про передбачення у селищному бюджеті додаткових коштів на придбання житла з метою виконання судових рішень не була підтримана більшістю від загального складу ради.

Володимирецька селищна рада листом від 04.11.2019 №02-23/1846 повідомила ОСОБА_1 про те, що 07.11.2019 відбудеться засідання виконавчого комітету Володимирецької селищної ради, на розгляд якого винесено питання: "Про забезпечення житлом ОСОБА_1 " та запропонувала долучити до участі у вказаному засіданні.

Листом від 07.11.2019 комунальне підприємство по водопостачанню та водовідведенню "Аква" повідомило селищному голові Осмоловичу О. , що з 01.12.2019 буде наявне вільне житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .

Виконавчим комітетом Володимирецької селищної ради Рівненської області 07.11.2019 прийнято рішення №163 "Про забезпечення житлом ОСОБА_1 ". Зі змісту даного рішення вбачається, що виконавчий комітет селищної ради вирішив надати ОСОБА_1 у користування з 02.12.2019 житлове приміщення загальною площею 48 кв.м., в тому числі - житлова площа 26,8 кв.м., що розміщене за адресою: АДРЕСА_1 . Видати 02.12.2019 ОСОБА_1 ордер на заселення в житлове приміщення, що зазначене у п.1 цього рішення.

Не погоджуючись з діями відповідачів щодо прийняття даного рішення та вважаючи його незаконним і протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно з ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Статтею 1 Житлового кодексу України від 30.06.1983 №5464-X (далі - ЖК України) встановлено, що відповідно до Конституції СРСР і Конституції Української РСР громадяни Української РСР мають право на житло. Це право забезпечується розвитком і охороною державного і громадського житлового фонду, сприянням кооперативному та індивідуальному житловому будівництву, справедливим розподілом під громадським контролем жилої площі, яка надається в міру здійснення програми будівництва благоустроєних жител, наданням громадянам за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, а також невисокою платою за квартиру і комунальні послуги.

Громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Забезпечення постійним житлом громадян, які відповідно до законодавства мають право на його отримання, може здійснюватися шляхом будівництва або придбання доступного житла за рахунок надання державної підтримки у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій (ст.9 ЖК України).

Згідно з ст. 16 ЖК України виконавчі комітети селищних, сільських Рад народних депутатів у межах і в порядку, встановлених законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР, на території відповідної Ради:

1) здійснюють державний контроль за використанням і схоронністю житлового фонду (частина перша статті 30);

2) керують житловим господарством, забезпечують правильну експлуатацію і схоронність жилих будинків, що є у віданні Ради, організують їх капітальний і поточний ремонт;

3) здійснюють управління житловим фондом Ради (частина перша статті 18);

4) здійснюють облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов (частина перша статті 36), а також контроль за станом цього обліку на підприємствах, в установах, організаціях (стаття 41), затверджують рішення про взяття громадян за місцем роботи на облік потребуючих поліпшення житлових умов (стаття 39);

5) приймають рішення про надання жилих приміщень у будинках житлового фонду Ради (стаття 51), затверджують спільні рішення адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації про надання жилих приміщень у будинках відомчого жилого фонду (стаття 52);

6) здійснюють облік громадян, які бажають вступити до житлово-будівельного кооперативу (частина четверта статті 134), здійснюють контроль за діяльністю житлово-будівельних кооперативів, за експлуатацією та ремонтом належним їм будинків (стаття 138);

7) видають ордери на жилі приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду (частина перша статті 58);

8) здійснюють контроль за утриманням будинків, що належать громадянам (стаття 154);

9) подають громадянам допомогу в проведенні ремонту жилих приміщень (стаття 178).

Виконавчі комітети селищних, сільських Рад народних депутатів вирішують й інші питання в галузі використання і забезпечення схоронності житлового фонду, віднесені до їх відання законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Відповідно до ч.1, 3 ст.140 Конституції України Місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Згідно з ч.1 ст. 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; встановлюють місцеві податки і збори відповідно до закону; забезпечують проведення місцевих референдумів та реалізацію їх результатів; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.

Закон України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 № 280/97-ВР (далі - Закон №280/97-ВР) визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

Згідно з ч.1 ст.6 Закону №280/97-ВР первинним суб`єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада села, селища, міста.

Сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами (ч.1 ст.10 Закону №280/97-ВР).

Відповідно до ст.25 Закону №280/97-ВР сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Згідно з ст.27-32, 33-34 Закону №280/97-ВР органи місцевого самоврядування наділені низкою повноважень у різних галузях та сферах суспільного життя, зокрема, у сфері бюджету та фінансів, соціально-економічного і культурного розвитку, у сфері управління комунальною власністю, в галузі будівництва, житлово-комунального господарства, у сфері регулювання земельних відносин, соціального захисту населення тощо.

Рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради (ч.1, 6 ст.59 Закону №280/97-ВР).

Судом встановлено, що виконавчим комітетом Володимирецької селищної ради прийнято оскаржуване рішення №163 "Про забезпечення житлом ОСОБА_1 ", що передбачає надання ОСОБА_1 у користування з 02.12.2019 житлового приміщення загальною площею 48 кв.м., в тому числі житлова площа - 26,8 кв.м., що розміщене за адресою: АДРЕСА_1 .

Пунктом 2 вказано рішення вирішено видати 02.12.2019 ОСОБА_1 ордер на заселення в житлове приміщення, що зазначене у п. 1 цього рішення.

Позивач оскаржує дане рішення, оскільки приміщення, що розміщене за адресою: АДРЕСА_1 не відповідає нормам передбаченим законодавством України.

Так, відповідно до ст. 47 ЖК України норма жилої площі в Українській РСР встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу.

Згідно з ст. 48 ЖК України жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України. При цьому враховується жила площа у жилому будинку (квартирі), що перебуває у приватній власності громадян, якщо ними не використані житлові чеки. При передачі громадянам житла, яке перебуває у їх приватній власності, органу, який здійснює поліпшення житлових умов, вони мають право на одержання житла у межах встановленої норми жилої площі. Громадяни, які одержали житло у державному фонді на цих умовах, мають право на його приватизацію відповідно до вимог чинного законодавства. Жиле приміщення може бути надано з перевищенням норми жилої площі, якщо воно складається з однієї кімнати (однокімнатна квартира) або призначається для осіб різної статі (частина друга статті 50).

Частинами 1, 2 статті 50 ЖК України передбачено, що жиле приміщення, що надається громадянам для проживання, має бути благоустроєним стосовно до умов даного населеного пункту, відповідати встановленим санітарним і технічних вимогам. При наданні жилих приміщень не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі, старшими за дев`ять років, крім подружжя.

У ході розгляду справи судом також встановлено та матеріалами справи підтверджено, що приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 не відповідає вимогам, які встановлюються для жилих приміщень, які надаються у користування громадянам.

Належних та допустимих доказів того, що приміщення, яке надано у користування ОСОБА_1 відповідає вимогам ст.48, 50 ЖК України відповідачем суду надано не було.

Крім того, суд зазначає, що згідно ухвали Вищого адміністративного суду України від 16.11.2011 жиле приміщення, яким відповідач повинен забезпечити позивача, має бути в межах розміру встановленого ст.48 ЖК України, з урахуванням кількості членів його сім`ї.

Так, судом встановлено, що загальна площа приміщення, яке надається ОСОБА_1 у користування з 02.12.2019 становить 48 кв.м., в тому числі житлова площа - 26,8 кв.м.

Таким чином, площа вказаного приміщення не відповідає нормам житлової площі встановленої законодавством України.

У сукупності викладених обставин, суд дійшов висновку, що рішення виконавчого комітету Володимирецької селищної ради "Про забезпечення житлом ОСОБА_1 " від 07.11.2019 №163 є протиправним та підлягає до скасування.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача матеріальної та моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з ч.1 - 3 ст. 23 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 №435-IV (далі - ЦК України) особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", встановлено, що шкода підлягає відшкодуванню за наявності складу цивільного правопорушення, складовими елементами якого є: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до п. 4 роз`яснень Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Судом встановлено, що належних та допустимих доказів на підтвердження існування моральних страждань та визначеного позивачем розміру моральної шкоди позивачем суду не надано.

Таким чином, позовна вимога про стягнення з відповідача моральної шкоди до задоволення не підлягає.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Отже, обов`язковими умовами відшкодування шкоди з бюджету згідно з вказаними нормами є неправомірність дій органу місцевого самоврядування та наявність причинно-наслідкового зв`язку між такими діями та завданою шкодою.

Відтак, позивач повинен довести факт заподіяння майнової шкоди відповідачем та її розмір.

Позивач, визначаючи розмір матеріальної шкоди, вказує на те, що він становить в національній валюті (гривні) у сумі еквівалентній 38000 доларів США за курсом Національного банку України на день перерахунку, що на час подачі позову становить 923829,00грн.

Проте, позивач не надає суду будь-яких належних та допустимих доказів наявності такої майнової шкоди.

При цьому, суд зазначає, що оскаржуване рішення не призвело до втрат, яких позивач зазнав у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі та витрат, які позивач зробив або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), а також доходу, який позивач міг би реально одержати за звичайних обставин, якби його право не було порушене (упущена вигода).

Враховуючи викладене, сума шкоди, що була заявлена позивачем до стягнення, є необґрунтованою та не підлягає до задоволення.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача утриматись від дій та рішень щодо надання житла сім`ї ОСОБА_1 поза межами селища Володимирець, суд зазначає наступне.

Право на захист - це суб`єктивне право певної особи, тобто вид і міра її можливої (дозволеної) поведінки із захисту своїх прав. Воно випливає з конституційного положення: "Права і свободи людини і громадянина захищаються судом" (ст. 55 Конституції України).

Отже, кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання у сфері цивільних, господарських, публічно-правових відносин та за наявності неврегульованих питань.

Порушення права означає необґрунтовану заборону на його реалізацію або встановлення перешкод у його реалізації, або значне обмеження можливостей його реалізації тощо.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З аналізу наведених норм випливає, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин, а не можливість їх порушення у майбутньому.

Оскільки, позивачем не надано доказів, що Володимирецькою селищною радою будуть надалі вчинятися дії надання житла сім`ї ОСОБА_1 поза межами селища Володимирець, тому на думку суду, позовна вимога є передчасною та задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наведених обставин у їх сукупності, позов слід задовольнити частково.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до ст.139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Володимирецької селищної ради (вул.Соборна, 39, смт.Володимирець, Рівненська область, 34300, ) , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області (вул.Замкова, 29, м.Рівне, 33028, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (вул. Городецького, 13, м.Київ, 01001, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Уповноважений у справах Європейського суду з прав людини Ліщина Іван Юрійович (вул. Городецького, 13, м.Київ, 01001, ) про визнання рішення незаконним та протиправним, стягнення моральної шкоди, зобов`язання вчинення певних дій, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Володимирецької селищної ради №163 від 07.11.2019 щодо надання ОСОБА_1 в користування у АДРЕСА_1 з 02.12.2019 житлового приміщення, видачу ордеру на заселення та заключення договору найму.

У задоволенні решти позовних вимог, - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 23 березня 2020 року.

Суддя Щербаков В.В.