Справа № 580/210/20
Суддя: Глущенко Яна Борисівна
Дата ухвалення: 2020-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/210/20 Суддя (судді) першої інстанції: С.О. Кульчицький
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Глущенко Я.Б.,

суддів Пилипенко О.Є., Черпіцької Л.Т.,

секретаря Суркової Д.О.,

розглянувши у порядк письмового провадження справу за позовом Акціонерного товариства «Сбербанк» до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління у Черкаській області про визнання протиправною та скасування постанови, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Сбербанк» на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

15 січня 2020 року Акціонерне товариство «Сбербанк» (далі - позивач, апелянт, АТ «Сбербанк») звернулося у суд з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління у Черкаській області (далі - відповідач, Управління ДВС ГТУ у Черкаській області) про визнання протиправною та скасування постанови.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що постанова про закінчення виконавчого провадження винесена відповідачем усупереч вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а обставини, які суд визнав встановленими, є недоведеними, судом невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Наголошує на тому, що докази, на які посилався суд в обґрунтування свого рішення, відповідачем на адресу позивача не направлялись, а також не засвідчені в установленому порядку.

Розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження згідно пункта 2 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню, з наступних підстав.

Судом установлено, що у період з 28 квітня 2012 року по 29 травня 2015 року у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області на виконанні перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса від 26 квітня 2012 №188 про звернення стягнення на рухоме майно.

Постановою державного виконавця від 29 травня 2015 року на підставі пункта 4 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження закінчено, у зв`язку з тим, що рішенням Господарського суду міста Києва від 15 вересня 2014 року у справі №910/14880/14 виконавчий напис нотаріуса визнано таким, що не підлягає виконанню повністю.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2018 у справі №823/2241/18 визнано протиправною та скасовано постанову від 29 травня 2015 року про закінчення виконавчого провадження.

25 жовтня 2018 року головний державний виконавець прийняв постанову про відновлення виконавчого провадження, в якій зазначив, що стягувач, суд або орган (посадова особа), якому повернуто виконавчий документ, зобов`язаний у місячний строк з дня надходження постанови пред`явити його до виконання.

27 грудня 2019 року головним державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, оскільки оригінал виконавчого документа (виконавчого напису №557 від 01 березня 2012 року) до відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції в Черкаській області не надходив.

Уважаючи цю постанову протиправною, АТ «Сбербанк» звернувся з відповідним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів приходить до наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі - Закон України №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 18 цього Закону передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частити 2 статті 18 Закону України №1404-VIII).

Відповідно до положень статті 28 Закону України №1404-VIII копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1 - 4 частини 9 статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Аналогічні положення були закріплені у статті 31 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-ХІV, який втратив чинність з 05 січня 017 року.

Так, у названій правовій нормі було закріплено, що копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов`язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Судом установлено, що постановою державного виконавця від 29 травня 2015 року виконавче провадження закінчено на підставі пункта 4 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-ХІV у зв`язку з тим, що рішенням Господарського суду міста Києва від 15 вересня 2014 року у справі №910/14880/14 визнано виконавчий напис нотаріуса від 26 квітня 2012 року №188 таким, що не підлягає виконанню повністю.

Як стверджує відповідач, постанову про закінчення виконавчого провадження разом з оригіналом виконавчого написа нотаріуса від 26 квітня 2012 року направлено на адресу приватного нотаріуса, а копії - для відома сторонам виконавчого провадження.

У зв`язку із рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2018 року, яким скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження, державним виконавцем 25 жовтня 2018 року відновлено виконавче провадження.

Відповідною постановою зобов`язано стягувача, суд або орган (посадова особа), якому повернуто виконавчий документ, у місячний строк з дня надходження постанови пред`явити його до виконання.

У відзиві на позовну заяву відповідач стверджує, що станом на 05 грудня 2019 року приватний нотаріус виконавчий напис не пред`явив. Зазначене обумовило направлення останньому вимоги, якою повторно зобов`язано надіслати на адресу відділу примусового виконання рішень оригінал чи дублікат оригінала виконавчого написа.

У зв`язку з тим, що приватний нотаріус постанову та вимогу не виконав, 27 грудня 2019 року виконавець прийняв постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункта 13 частини 1 статті 39 Закону України №1404-VIII.

На підтвердження виконання вимог статті 31 Закону України №606-ХІV відповідачем надано копії постанови від 29 травня 2015 року, виконавчого написа нотаріуса, супровідного листа від 29 травня 2015 року, а також таблиці, у якій під порядковим номером 1783 зазначена постанова про закінчення виконавчого провадження, указано основний документ -1, додатки - 7 та найменування позивача і приватного нотаріуса.

На підтвердження виконання вимог статті 28 Закону України №1404-VIII відповідачем надано копії постанови про відновлення виконавчого провадження від 25 жовтня 2018 року, постанови про закінчення виконавчого провадження від 27 грудня 2019 року та супровідного листа про направлення зазначеної постанови нотаріусу, стягувачу і боржнику від 27 грудня 2019 року.

Разом з тим, відповідачем не надано копії вимоги від 05 грудня 2019 року. Також не надано доказів на підтвердження направлення цієї вимоги приватному нотаріусу, а сторонам виконавчого провадження та приватному нотаріусу - постанови про відновлення виконавчого провадження від 25 жовтня 2018 року.

Відповідно до положень статті 41 Закон України №1404-VIII у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність доказів щодо обізнаності сторін виконавчого провадження про його відновлення, а приватного нотаріуса про необхідність направити на адресу відповідача оригінал виконавчого написа або його дублікат.

За таких обставин, постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 41 Закону України №1404-VIII, прийнята без дотримання принципів, закріплених у частині 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому підлягає скасуванню.

Згідно пункта 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до пункта 2 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при прийнятті рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що стало підставою для неправильного вирішення справи.

Частиною 3 та 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Частиною 6 цієї правової норми закріплено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позов підлягає задоволенню повністю, а згідно наявних у справі платіжних доручень №663768 від 11 січня 2020 року та №4672470 від 26 лютого 2020 року позивачем за його подання та подання апеляційної скарги сплачено судовий збір у загальному розмірі 5255,00 грн., то вказані витрати підлягають поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 33, 34, 139, 243, 311, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сбербанк» задовольнити.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року скасувати.

Позов Акціонерного товариства «Сбербанк» задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Відділа примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про закінчення виконавчого провадження №332447150 від 27 грудня 2019 року.

Стягнути з Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління у Черкаській області (адреса: 18000, м. Черкаси, бул. Шевченка, 185; ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Акціонерного товариства «Сбербанк» (адреса: 01601, м. Київ, вул. Володимирська, 46; ) судові витрати зі сплати судового збору в загальній сумі 5255 (п`ять тисяч двісті п`ятдесят п`ять) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я.Б. Глущенко

Судді О.Є. Пилипенко

Л.Т. Черпіцька