Справа № 420/4965/19
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2020-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2020 р.м.ОдесаСправа № 420/4965/19
Головуючий в 1 інстанції: Кравченко М.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Осіпова Ю.В.,

суддів Косцової І.П., Скрипченка В.О.,

при секретарі Ішханяні Р.А.,

за участю представника позивача Жекало І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Одеської митниці ДФС (правонаступник Одеська митниця Держмитслужби) на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2019 року (м.Одеса, дата складання повного тексту рішення 02.12.2019р.) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одеської митниці ДФС та 3-ї особи Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, про скасування рішення та картки відмови,-

В С Т А Н О В И В:

21.08.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Одеської митниці ДФС (правонаступник - Одеська митниця Держмитслужби) та 3-ї особи ГУ ДКСУ в Одеській області, в якому, з урахуванням уточнень, просила суд:

- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500310/2019/00032 від 02.05.2019 року;

- визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці ДФС України про коригування митної вартості товарів №UA500000/2019/000322/2 від 02.05.2019 року;

- зобов`язати Одеську митницю ДФС підготувати висновки про повернення надміру сплачених ним до Державного бюджету України митних платежів.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що ним при розмитненні автомобіля «MERCEDES-BENZ S560 4МАТІС» 2017р.в., було надано усі передбачені митним законодавством обов`язкові документи, які не містили розбіжностей. Наведені ж митним органом підстави щодо коригування (збільшення) митної вартості є необґрунтованими та безпідставними, у зв`язку з чим митницею неправомірно застосовано другорядний метод визначення митної вартості товарів у спірному Рішенні про коригування митної вартості товарів.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Одеської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 02.05.2019 року №UA500000/2019/000322/2. Визнано протиправною та скасовано картку відмови Одеської митниці ДФС в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 02.05.2019 року №UA500310/2019/00032. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду 1-ї інстанції, представник Одеської митниці ДФС 27.12.2019 року подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26.11.2019 року та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ представника позивача та перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Позивач ОСОБА_1 придбав у фірми-нерезидента (Німеччина) легковий автомобіль, що був у користуванні, з бензиновим двигуном внутрішнього згоряння, з кривошипно-шатунним механізмом і робочим об`ємом циліндрів двигуна 3982 куб. см, марки «MERCEDES-BENZ», модель «S560 4МАТІС», ідентифікаційний номер транспортного засобу (номер шасі) НОМЕР_1 , реєстраційними номер НОМЕР_2 , колір - чорний, тип двигуна - бензиновий, потужність двигуна - 345 кВт, календарний (модельний) рік виготовлення - 2017, дата першої реєстрації - 12.12.2017 р., колісна формула - 4x4, повна маса - 2640 кг, загальна кількість місць (включаючи місце водія) - 4, показання одометра - 43,2 тис. км., вартість якого становить 78 000 євро.

З метою здійснення митного оформлення цього придбаного автомобіля, що був у користуванні, уповноважена особа декларанта подала до Одеської митниці ДФС митну декларацію UA500310.2019.002084 від 02.04.2019 року, а також документи на підтвердження заявленої митної вартості товару, а саме: рахунок-фактуру (інвойс) (Commercial invoice) №3519 від 28.03.2019 року; акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу UA500130/19/1065 від 02.04.2019 року із додатковим аркушем до акта про проведення митного огляду товарів №UA500230/2019/103; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 від 08.11.2017 року; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4 / НОМЕР_5 від 28.03.2019 року; договір про надання послуг митного брокера №116А від 29.03.2019 року; паспорт громадянина України з відміткою про реєстрацію місця проживання в Україні НОМЕР_6 від 05.07.1999 року; картка платника податків № НОМЕР_7 від 28.07.2000 року; квитанція №ПН634 від 01.04.2019 року; фотозображення від 02.04.2019; копія митної декларації країни відправлення MRN19DE11ЕЗ.

Позивач ОСОБА_1 митну вартість товару (автомобіля) визначив за основним методом, т.б. за ціною договору (контракту) щодо товарів які імпортуються (вартість операції), а саме 78 000 євро, що за курсом валюти станом на день митного оформлення складало 2 383 029,32 грн.

Однак, Одеська митниця ДФС за результатами розгляду поданих документів своїм рішенням від 02.05.2019 року №UA500000/2019/000322/2 здійснила коригування заявленої позивачем митної вартості товару у сторону збільшення - до 113 250 євро із застосуванням резервного методу.

Також, одночасно, Одеська митниця ДФС склала і картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 02.05.2019 року №UA500310/2019/00032, якою повідомила про відмову у митному оформленні (випуску) товарів на підставі рішення про коригування митної вартості товарів від 02.05.2019 року №UA500000/2019/000322/2.

В подальшому, даний автомобіль було випущено у вільний обіг за митною декларацією №UA500310/2019/002645 від 10.06.2019 року, у зв`язку зі сплатою позивачем різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, відповідно до розділу X Митного кодексу України.

Не погоджуючись з такими діями та рішеннями митного органу, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з часткової обґрунтованості заявлених позовних вимог та, відповідно, з неправомірності дій та спірних рішень відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх обгрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

А згідно із ст.67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Як слідує зі змісту вимог п.п.23,24 ч.1 ст.4 МК України, «митне оформлення» - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

За змістом ст.ст.49,50 МК України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу (ч.1 та 2 ст.51 МК України).

Так, частинами 1 - 3 ст.57 МК України передбачено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно із ч.ч.1,2 ст.58 МК України, метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:

1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару;

2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;

3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті;

4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у ст.ст.58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT) (ч.1 ст.64 «Резервний метод» МК України).

Відповідно до ч.2 ст.52 МК України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані:

1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів;

2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;

3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

За змістом ч.ч.1-3 ст.53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Так, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у ч.ч.5,6 ст.52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині 2 цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

При цьому, слід звернути увагу на те, що забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (ч.ч.5-6 ст.53 МК України).

Згідно із ч.ч.1-3 ст.54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень ст.55 цього Кодексу.

В той же час ч.6 зазначеної статті передбачено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч.ч.2-4 статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У відповідності до приписів ч.ч.1 та 2 ст.55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених ч.6 статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:

1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;

2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;

3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою ст.53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів;

4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування;

5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

У разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі (ч.12 ст.264 МК України).

Отже митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст.58 МК України (у разі визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за першим методом).

Так, як встановлено судами обох інстанцій з матеріалів справи та вже зазначалося вище, митну вартість імпортованого транспортного засобу, що вказана позивачем у митній декларації, було визначено за основним методом, а до самої митної декларації подано: рахунок-фактура (інвойс) (Commercial invoice) №3519 від 28.03.2019 року; акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу UA500130/19/1065 від 02.04.2019 року із додатковим аркушем до акта про проведення митного огляду товарів №UA500230/2019/103; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 від 08.11.2017 року; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4 /19-00016 від 28.03.2019 року; договір про надання послуг митного брокера №116А від 29.03.2019 року; паспорт громадянина України з відміткою про реєстрацію місця проживання в Україні НОМЕР_6 від 05.07.1999 року; картка платника податків № НОМЕР_7 від 28.07.2000 року; квитанція №ПН634 від 01.04.2019 року; фотозображення від 02.04.2019; копія митної декларації країни відправлення MRN19DE11ЕЗ.

Як встановлено матеріалами справи, коригування митної вартості імпортованого позивачем транспортного засобу було проведено відповідачем фактично у зв`язку з тим, що позивач не міг надати достатніх доказів, що стосуються сплати реальної (фактурної) вартості товару.

Разом з тим, такі висновки відповідача, на думку суду, є необґрунтованими, оскільки, декларантом, в даному випадку, було надано усі необхідні документи, які не містили розбіжностей або ознак підробки, та які є достатніми для визначення дійсної митної вартості товару за ціною договору і, в свою чергу, в повній мірі підтверджують заявлену декларантом митну вартість товару.

Тобто, відповідач, реалізовуючи своє право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, відповідно ст.54 МК України, не надав жодних застережень щодо застосування у спірних відносинах першого методу, визначених у ч.1 і 2 ст.58 МК України, в тому числі в частині не підтвердження позивачем документально відповідних відомостей про митну вартість товару, чи будь-якої іншої її складової, яка є обов`язковою при відповідному обчисленні митної вартості.

До того ж, відповідач не навів жодних обґрунтованих доводів, що заявлені позивачем відомості про митну вартість автомобіля є неповними та/або недостовірними, у тому числі обґрунтувати неправильне визначення позивачем митної вартості товару.

Крім того, відповідачем ні під час декларування спірного товару, ні під час судового розгляду справи не зазначено документи, вказані ст.53 МК України, і які подані позивачем як декларантом при митному оформленні транспортного засобу, в яких наявні розбіжності, ознаки підробки або не містять всіх відомостей на підтвердження числових значень складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена позивачем за автомобіль.

При цьому, що ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Аналогічна правова позиція викладена і у постанові Верховного Суду України від 11.09.2012 року (реєстраційний №26347525 в ЄДРСР).

Що ж стосується посилань відповідача на те, що позивачем нібито не були представлені розрахункові документи, що свідчать про реальну оплату фактурної вартості автомобіля, у зв`язку з чим, митним органом були витребувані від декларанта додаткові документи, які позивачем за результатами проведених консультацій не надані, то з цього приводу слід зазначити, що зміст наданих до митного оформлення документів, які наявні і в матеріалах справи, повністю підтверджує факт того, що позивач сплатив «продавцю-нерезиденту» вартість цього автомобіля (б/у) готівкою - в сумі 78 000 Євро, що підтверджується рахунком № 3519 AutoSl GmbH від 28.03.2019 року.

Тобто, в даному випадку, розрахунки за автомобіль через фінансову установу не здійснювалися, а відтак, не існують і будь-які банківські платіжні документи, на необхідності подання яких безпідставно наполягав відповідач.

До того ж, також слід вернути увагу й на той факт, що як вбачається з відкритих джерел (інтернет), зазначену у спірній декларації модель автомобіля з аналогічними технічними характеристиками за межами України дійсно можна придбати приблизно за 70-90 тис. Євро.

Крім того, судова колегія також наголошує й на тому, що відповідачем, при прийнятті оскаржуваних рішень, не було прийнято до уваги й те, що спірний автомобіль (б/у) має певні пошкодження, потертості (забрудження), а також факт самостійного перетину кордону власним ходом, що підтверджує те, що його доставка іншим транспортом чи в інший спосіб, який потребує надання доказів доставки, не відбувалась.

Таким чином, з урахуванням наведеного, судова колегія, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, приходить до аналогічного, що і суд 1-ї інстанції висновку про те, що у відповідача були в наявності усі необхідні документи для визначення митної вартості за ціною договору, на підставі яких останній мав можливість встановити дійсну вартість імпортованого товару, який переміщався через митний кордон України.

До того ж, як вбачається з оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів, у ньому зазначено лише про неможливість застосування другого-п`ятого методів визначення митної вартості у зв`язку з відсутністю інформації. Доказів в підтвердження проведення посадовою особою відповідача перевірки наявності чи відсутності відомостей про митне оформлення ідентичних чи аналогічних товарів, як цього вимагають митні процедури, відповідачем суду не надано.

Однак, відповідач, в даному випадку, не виконав обов`язку щодо наведення у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом.

При цьому, судова колегія критично оцінює і посилання відповідача на розділ 5 Методичних рекомендацій Джерела довідкової інформації, які можуть бути використані під час роботи з аналізу, виявлення та оцінки ризиків, який передбачає можливість використання інформації отриманої з мережі Інтернет.

Як слідує зі змісту положень п.3 ч.2 ст.64 МК України, митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі ціни товарів на внутрішньому ринку країни-експортера.

Таким чином, судова колегія вважає, що судом 1-ї інстанції було вірно встановлено обставини справи та цілком обгрунтовано задоволено позовні вимоги.

До того ж, ще слід зазначити й про те, що відповідно до приписів ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

А відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.316 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.139,308,310,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Одеської митниці ДФС залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2019 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 13.03.2020р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: І.П. Косцова

В.О. Скрипченко