Справа № 640/18483/19
Суддя: Пилипенко Олена Євгеніївна
Дата ухвалення: 2020-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Беспалова О.О. та Черпіцької Л.Т.,

при секретарі - Кузик О.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Комунального підприємства «Київський метрополітен» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 січня 2020 року у справі за адміністративним позовом Комунального підприємства «Київський метрополітен» до Міністерства юстиції України в особі Департаменту державної виконавчої служби про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2019 року позивач - Комунальне підприємство «Київський метрополітен» звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України в особі Департаменту державної виконавчої служби про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, в якому просив:

- визнати протиправними дії державного виконавця щодо списання коштів у розмірі 151 486 582,34 грн. з рахунків КП «Київський метрополітен» за постановою про арешт коштів боржника від 18.09.2019 року ВП № 54589710 при примусовому виконанні постанови про стягнення виконавчого збору від 28.08.2017 року ВП № 53587903;

- визнати протиправною та скасувати постанову про арешт коштів боржника від 18.09.2019 року ВП № 54589710.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 січня 2020 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

Відзив на апеляційну скаргу позивача від Міністерства юстиції України в особі Департаменту державної виконавчої служби до суду апеляційної інстанції не надходив.

03 березня 2020 року, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду Вх.№ 8036, Комунальним підприємством «Київський метрополітен» подано заяву про уточнення вимог апеляційної скарги.

13 березня 2020 року, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду Вх.№ 9285,

Комунальним підприємством «Київський метрополітен» подано додаткові пояснення по справі, відповідно до вимог ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2020 року.

17 березня 2020 року, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду Вх.№ 9763, представником Міністерства юстиції України подано клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з тим, що Наказом Міністерства юстиції України від 16.03.2020 року № 654/7 запроваджено дистанційну роботу працівників, відповідно до якого дозволено з 16 березня 2020 року до 03 квітня 2020 року виконання роботи із застосуванням електронних комунікацій і технологій державним службовцям і працівникам апарату Міністерства юстиції України у віддаленому доступі за можливості наявності технічних засобів.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця передбачені ст. 287 КАС України.

Частиною 7, зокрема, передбачено, що суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку на апеляційне оскарження з повідомленням учасників справи.

Провадження у даній справі було відкрито 12 лютого 2020 року, тому, враховуючи принцип розумності строків розгляду справу, скорочені строки розгляду справи даної категорії та приписи ч.2 ст.. 313 КАС України, відповідно до яких неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній доказів, без сторін.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що Департаментом державної виконавчої служби правомірно здійснено списання коштів у розмірі 151 486 582,34 грн. з рахунків Комунального підприємства «Київський метрополітен» на виконання виконавчого документа - постанови про стягнення виконавчого збору № 53587903 від 28.08.2017 року, яка є чинною та не оскаржувалась в судовому порядку, а відкриття виконавчого провадження № 54589710 визнано судом правомірним, постанова Департаменту державної виконавчої служби про арешт коштів боржника від 18.09.2019 року ВП № 54589710, винесена суб`єктом владних повноважень відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження».

Колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції необґрунтованим, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відкрито виконавче провадження № 53587903 по примусовому виконанню наказу Господарського суду міста Києва від 06.02.2017 року № 910/8397/16 про стягнення з Комунального підприємства «Київський метрополітен» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укррослізинг» заборгованості з оплати вартості частини предмету лізингу у розмірі 365 972 194,84 грн., заборгованості з оплати відсотків за користування предметом лізингу у розмірі 112 303 827,30 грн., інфляційних втрат у розмірі 229 098 329,81 грн., пені за неналежне виконання зобов`язання в розмірі 42 027 946,73 грн., коефіцієнту коригування у розмірі 1 191 237 276,82 грн., 3% річних у сумі 25 332 102,90 грн., 123 813,30 грн. витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви та 144 461,80 грн. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

У постанові вказано про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 196 623 995,35 грн.

28.08.2017 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України прийнято постанову у виконавчому провадженні № 53587903 про повернення виконавчого документа стягувачу.

Разом з тим, 28.08.2017 року головним державним виконавцем прийнято постанову ВП № 53587903 про стягнення з боржника Комунального підприємства «Київський метрополітен» виконавчого збору в розмірі 166 344 670,47 грн.

В постанові зазначено, що в ході примусового виконання рішення суду, з рахунків боржника примусово списано кошти, які перераховано: 140 328 657,60 грн. - стягувачу, 15 592 073,11 грн. - в рахунок погашення виконавчого збору, 209,41 грн. - витрати виконавчого провадження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.08.2017 року по справі № 910/8397/16 визнано наказ Господарського суду міста Києва від 06.02.2017 у справі № 910/8397/16 виданий на виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 31.01.2017 таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення з Комунального підприємства «Київський метрополітен» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укррослізинг» грошових коштів у розмірі 146 872 517,70 грн.

До відділу надійшла заява про повернення виконавчого документу за підписом генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Укррослізинг» Павсюк В.В. та виконавчого директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Укррослізинг» Мендограло І.А. на підставі статті 37 Закону України «Про виконавче провадження». Таким чином, на підставі частини третьої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем вирішено стягнути з боржника виконавчий збір у розмірі 166 344 670,47 грн.

29.08.2017 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 54589710 по примусовому виконанню постанови Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 28.08.2017 року № 53587903 про стягнення з Комунального підприємства «Київський метрополітен» виконавчого збору у розмірі 166 344 670,47 грн.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 15.01.2018 року ВП № 54589710 накладено арешт на грошові кошти Комунального підприємства «Київський метрополітен», що містяться на рахунку в ПАТ «Промінвестбанк».

У зв`язку з оскарженням Комунальним підприємством «Київський метрополітен» постанови про відкриття виконавчого провадження від 29.08.2017 року № 54589710 постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 20.02.2018 ВП № 54589710 відстрочено виконання постанови № 53587903 від 28.08.2017 року до прийняття рішення по суті.

02.02.2018 року головним державним виконавцем при примусовому виконанні наказу Господарського суду міста Києва від 06.02.2017 року № 910/8397/16 прийнято постанову ВП № 55700556 про об`єднання виконавчих проваджень № 54589710, № 55700556 у зведене виконавче провадження.

В період лютий-грудень 2018 року позивачем сплачувався виконавчий збір відповідно до постанови № 54589710(8) від 28.08.2017 року.

03.12.2018 року Комунальне підприємство «Київський метрополітен» звернулося до державного виконавця із листом від 30.11.2018 року № 12/04-772, в якому просило закінчити виконавче провадження ВП № 54589710 та зняти арешт, накладений на майно (кошти), рахунки боржника, відомості про боржника виключити з Єдиного реєстру боржників, скасувати інші вжиті державним виконавцем заходи щодо виконання рішення з тих підстав, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.11.2018 року затверджено мирову угоду між Товариством з обмеженою відповідальністю «Австро-Угорська Лізингова Компанія» та Комунальним підприємством «Київський метрополітен».

Листом від 12.12.2018 року за № 38211-33-18/20.1/8 Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби повідомив позивача про відсутність правових підстав для закінчення виконавчого провадження 54589710, оскільки ухвала Господарського суду міста Києва від 28.11.2018 року по справі № 910/8397/16 не стосується виконання постанови № 53587903 від 28.08.2017 року.

12.12.2018 року головним державним виконавцем прийнято постанову про арешт коштів боржника ВП № 54589710, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на всіх рахунках в ПАТ «Марфін Банк», ПАТ «Банк Кредит Дніпро», АБ «Укргазбанк», ПАТ КБ «Правекс-Банк», АТ «УкрСиббанк», Філії - Головному управлінні по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк», ПАТ «Айбокс Банк», АТ «Укрексімбанк» в межах суми звернення стягнення 151 486 582,34 грн.

18.09.2019 року головним державним виконавцем прийнято постанову про арешт коштів боржника ВП № 54589710, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на всіх рахунках в Філії - Головному управлінні по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк», АТ «Ощадбанк», ПАТ «Банк Кредит Дніпро», АТ «УкрСиббанк», АБ «Укргазбанк», АТ «Укрексімбанк», ПАТ «Айбокс Банк», ПАТ «Банк Восток» в межах суми звернення стягнення 151 486 582,34 грн.

Відповідно до розпорядження заступника начальника відділу від 26.09.2019 року № 54589710/20, грошові кошти у сумі 14 415 715,22 грн., що надійшли 19.09.2019 року, 147 855 547,82 грн., що надійшли 19.09.2019 року, 1 651 677,36 грн., що надійшли 20.09.2019 року, 3495,57 грн., що надійшли 23.09.2019 року, 6 958 737,84 грн., що надійшли 23.09.2019 року на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого документа № 53587903, виданого 28.08.2017 року, грошові кошти необхідно перерахувати:

19 398 413,90 грн. на користь Комунального підприємства «Київський метрополітен», як надмірно стягнені згідно з постановою № 53587903 від 28.08.2017 року;

151 486 582,34 грн. виконавчого збору;

69 грн. витрат виконавчого провадження за користування АСВП;

108,57 грн. витрат виконавчого провадження.

На підставі розпорядження державного виконавця від 08.10.2019 року № 54589710/8 Комунальному підприємству «Київський метрополітен» повернуто надмірно стягнутих коштів згідно з постановою № 53587903 від 28.08.2017 року в розмірі 591 грн.

08.10.2019 року державним виконавцем прийнято постанову ВП № 54589710 про зняття арешту з коштів.

Постановою головного державного виконавця від 15.10.2019 року закінчено виконавче провадження № 54589710 з примусового виконання постанови Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 28.08.2017 року № 53587903.

Позивач не погоджуючись з постановою державного виконавця про арешт коштів боржника від 18.09.2019 року та діями державного виконавця щодо стягнення виконавчого збору у розмірі 151 486 582,34 грн., звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню є Закон України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 1 Закону України від 02.06.2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до частини другої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

За приписами частини п`ятої статті 26 Закону № 1404-VІІІ виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом

За приписами пунктів 1-6 частини п`ятої статті 27 Закону № 1404-VIII встановлено, що виконавчий збір не стягується:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»;

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

З аналізу вищенаведених норм Закону № 1404-VІІІ в редакції, яка діяла на час прийняття постанови про стягнення виконавчого збору вбачається, що обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору було: 1) фактичне виконання судового рішення; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень.

Разом з тим, згідно з частиною третьою статті 40 Закону № 1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Як вбачається із матеріалів справи, у зв`язку з поверненням стягувачу наказу Господарського суду міста Києва від 06.02.2017 року № 910/8397/16 на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIIІ державним виконавцем винесено постанову про стягнення з Комунального підприємства «Київський метрополітен» виконавчого збору від 28.08.2017 року ВП № 53587903.

В подальшому, державним виконавцем відкрито виконавче провадження № 54589710 по примусовому виконанню постанови Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 28.08.2017 року № 53587903 про стягнення з Комунального підприємства «Київський метрополітен» виконавчого збору у розмірі 166 344 670,47 грн.

Не погоджуючись з постановою державного виконавця про відкриття виконавчого провадження № 54589710 позивач оскаржив її до суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.04.2018 року у справі № 910/8397/16, залишеною без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.05.2018 року, відмовлено у задоволенні скарги Комунального підприємства «Київський метрополітен».

Вказаним рішенням встановлено, що оскільки наказ Господарського суду міста Києва від 06.02.2017 року у справі № 910/8397/16 повернуто стягувачу на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», в силу приписів частини третьої статті 40 вказаного Закону обов`язок забезпечення стягнення з боржника несплаченої суми виконавчого збору покладається на державного виконавця.

Судом зроблений висновок, що винесена головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель І.В. постанова від 29.08.2017 року про відкриття виконавчого провадження ВП № 54589710 з примусового виконання постанови ВП № 53587903 про стягнення з КП «Київський метрополітен» виконавчого збору у розмірі 166 344 670,47 грн. відповідає Закону України «Про виконавче провадження» та визначається прийнятою у межах, наданих державному виконавцю цим Законом повноважень.

Відповідно до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає вірними висновок суду першої інстанції щодо правомірності дій відповідача по здійсненню виконавчого провадження № 54589710 з примусового виконання постанови ВП № 53587903.

Крім того, статтю 27 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до Закону України від 03.07.2018 року № 2475 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання», які набрали чинності 28.08.2018 року викладено в такій редакції: «Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів».

З аналізу вищевказаної норми вбачається, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору. При цьому, стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.

Таким чином, фактичне виконання судового рішення, крім випадку такого виконання до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та вжиття виконавцем заходів примусового виконання рішень не є обов`язковими умовами для стягнення виконавчого збору.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.11.2019 року у справі №480/1558/19.

Отже, на момент фактичного стягнення з позивача виконавчого збору положення Закону № 1404-VІІІ не ставили в залежність обов`язок боржника по сплаті виконавчого збору з фактичним виконанням рішення суду. Посилання апелянта на той факт, що виконавчий збір було стягнуто виконавцем з КП «Київський метрополітен», про що державним виконавцем було зазначено у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу від 12.12.2018 року ВП № 55700556, колегія суддів вважає необґрунтованими, адже відповідно до ухвали Господарського суду м. Києва від 21.01.2019 року, скаргу КП «Київський метрополітен» задоволено, визнано недійсною постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 12.12.2018 року ВП № 55700556, отже виконавчий збір за вищевказаною постановою стягнуто з позивача не було.

Крім того, обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивачем наголошено, що відповідно до копій платіжних доручень, що містяться в матеріалах справи вбачається, що з рахунків позивача було стягнуто частинами суми виконавчого збору у розмірі: 14 415 715,22 грн. (платіжне доручення № від 19.09.2019 року), 147 855 547,82 грн. (платіжне доручення № 17/8 від 19.09.2019 року), 1 651 677, 36 грн. (платіжне доручення № 11/8 від 20.09.2019 року), 3 495,57 грн. (платіжне доручення № 5235377 від 23.09.2019 року), 6 958 737,84 грн. (платіжне доручення № від 23.09.2019 року), що в загальній сумі складає 170 885 173,81 гривню, що на 19 398 591,47 грн. більше, аніж визначено у постанові від 18.09.2019 року про арешт коштів боржника (арешт накладено на 151 486 582,34 грн.), що на переконання апелянта свідчить про протиправність дій відповідача, проте такі доводи не можуть братися колегією суддів до увагу з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Разом з тим, імперативною нормою ч.5 вищевказаної статті передбачено, що суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Колегія суддів наголошує, що позовною вимогою, в тому числі, було визнання протиправними дії державного виконавця щодо списання коштів у розмірі 151 486 582,34 грн. з рахунків КП «Київський метрополітен» за постановою про арешт коштів боржника від 18.09.2019 року ВП № 54589710 при примусовому виконанні постанови про стягнення виконавчого збору від 28.08.2017 року ВП № 53587903, разом з тим, відповідні копії платіжних доручень були надані самим позивачем до матеріалів справи, проте дані доводи не були підставами звернення до суду із відповідним позовом, та не розглядались судом першої інстанції, а отже не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що постановою Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 28.08.2017 року ВП №53587903 сума виконавчого збору визначена у розмірі 166 344 670,47 грн., що є більшим, ніж сума, на яку було накладено арешт постановою від 18.09.2019 року ВП № 54589710.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на факт протиправності стягнення коштів з рахунків КП «Київський метрополітен», які необхідні та призначені для оплати праці, з огляду на наступне.

19.09.2019 року з рахунку № НОМЕР_1 відкритому в АТ «Ощадбанк» стягнуто частину суми виконавчого збору в розмірі 14 415 715,22 грн., з рахунку № НОМЕР_2 відкритому в АТ «УкрСиббанк» стягнуто виконавчий збір у розмірі 147 855 547,82 грн.; 20.09.2019 року з рахунку № НОМЕР_2 відкритому в АТ «УкрСиббанк» стягнуто виконавчий збір у розмірі 1 651 677,36 грн.; 23.09.2019 року з рахунку № НОМЕР_3 відкритому в АТ «Айбокс Банк» стягнуто виконавчий збір у розмірі 3 495,57 грн., з рахунку № НОМЕР_1 відкритому в АТ «Ощадбанк» стягнуто виконавчий збір у розмірі 6 958 737,84 грн., що підтверджується копіями платіжних доручень № від 19.09.2019 року, № 17/8 від 19.09.2019 року, № 11/8 від 20.09.2019 року, № 5235377 від 23.09.2019 року, № від 23.09.2019 року.

При цьому, ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.06.2017 року у справі № 910/8397/16, яка залишена без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.11.2017 року та постановою Верховного Суду від 28.02.2018 року, визнано недійсною постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про арешт коштів боржника від 16.03.2017 року, винесену в межах виконавчого провадження ВП № 53587903, в частині накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на розрахункових рахунках Комунального підприємства «Київський метрополітен» № НОМЕР_4 , відкритому в АТ «Укрсиббанк», та № НОМЕР_5 , відкритому в АТ «Ощадбанк», які необхідні та призначені для оплати праці та здійснення нарахувань на заробітну плату працівників КП «Київський метрополітен».

Відповідно до частини другої статті 48 Закону № 1404-VІІІ стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15 1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19 1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26 1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18 1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 52 Закону № 1404-VІІІ виконавець звертає стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що перебувають у касах або інших сховищах боржника - юридичної особи, у банках або інших фінансових установах, у порядку, встановленому цим Законом. Інформацію про наявні у боржника рахунки виконавець отримує в органах доходів і зборів, інших державних органах, на підприємствах, в установах та організаціях, які зобов`язані надати йому інформацію невідкладно, але не пізніше ніж у триденний строк, а також за повідомленнями стягувача.

Виконавець може звернути стягнення на кошти боржника - юридичної особи, розміщені на його рахунках і на рахунках, відкритих боржником - юридичною особою через свої філії, представництва та інші відокремлені підрозділи.

Не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Водночас стаття 97 Кодексу законів про працю України передбачає, що оплата праці працівників здійснюється у першочерговому порядку, всі інші платежі здійснюються власником після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Тобто, рахунки, які передбачені для виплати заробітної плати та сплати податків, зборів і обов`язкових платежів до Державного бюджету України, є рахунками із спеціальним режимом, на які виконавчою службою відповідно до вимог законодавства арешт не накладається, а виокремлення таких рахунків належить до повноважень виконавчої служби.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.06.2019 у справі № 916/73/19.

Отже, держава гарантувала та захистила законом право фізичної особи на своєчасне одержання винагороди за працю. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку.

Як вбачається з ухвали Господарського суду міста Києва від 14.06.2017 у справі № 910/8397/16, на підставі договору банківського рахунку №2149 від 10.12.2014 ПАТ «Державний ощадний банк України» зобов`язався надавати КП «Київський метрополітен» послуги з розрахунково-касового обслуговування, які пов`язані із переказом грошей з рахунка клієнта № НОМЕР_5 , а також здійсненням інших операцій, передбачених цим договором.

12.09.2016 між ПАТ «Державний ощадний банк України та КП «Київський метрополітен» був укладений договір №603-Упр-16, за змістом якого Підприємство замовило, а Банк взяв на себе зобов`язання здійснювати зарахування на поточні рахунки, операції за якими здійснюються з використанням платіжних карток, відкриті в Банку працівникам Підприємства, на умовах та в строки, визначені цим договором, заробітної плати та інших виплат працівникам підприємства.

Пунктом 2.1.3 вказаного договору встановлено, що при проведенні операцій формування електронних платіжних документів за допомогою системи дистанційного обслуговування «Клієнт-Банк» Підприємство зобов`язується сформувати в системі дистанційного обслуговування платіжне доручення на загальну суму коштів відповідно до списку для перерахування коштів з поточного/транзитного рахунку на окремий аналітичний рахунок балансового рахунку № НОМЕР_6 , відкритий для заробітного проекту.

01.12.2015 року між ПАТ «Укрсиббанк» та КП «Київський метрополітен» укладений договір банківського рахунку та обслуговування продуктів клієнта системою «StarAccess» №1, згідно якого Банк відкрив Підприємству рахунок № НОМЕР_4 в національній валюті для зберігання грошей та здійснення операцій з розрахунково-касового обслуговування за допомогою платіжних інструментів.

05.04.2016 року між вказаними особами укладений договір про обслуговування виплати заробітної плати та інших виплат співробітникам клієнта в безготівковій формі №320794001, згідно якого Підприємство перераховує грошові кошти за всіма виплатами своїми виплатами своїм співробітникам для подальшого зарахування таких коштів на відкриті у Банку карткові рахунки.

Таким чином, на підставі вказаних договорів, з поточних рахунків КП «Київський метрополітен» № НОМЕР_4 та № НОМЕР_5 відбувалося перерахування грошових коштів співробітникам такого підприємства в якості виплати заробітної плати та інших соціальних платежів.

При цьому, Господарським судом міста Києва зроблений висновок, що арешт грошових коштів боржника, які знаходяться на рахунку № НОМЕР_4 , відкритому в АТ «Укрсиббанк», та № НОМЕР_5 , відкритому в АТ «Ощадбанк» суперечить нормам чинного законодавства України, оскільки вказані рахунки необхідні та призначені для оплати праці та здійснення нарахувань на заробітну плату працівників КП «Київський метрополітен».

З метою з`ясування правової природи рахунків на які, власне було накладено арешт та з яких було стягнено виконавчий збір, колегією суддів, ухвалою від 03 березня 2020 року було зобов`язано Комунальне підприємство «Київський метрополітен» надати до суду:

- обґрунтовані пояснення щодо розрахункових рахунків Комунального підприємства «Київський метрополітен» № НОМЕР_4 , відкритому в АТ «Укрсиббанк» та № НОМЕР_5 , відкритому в АТ «Ощадбанк», статус цих рахунків;

- докази щодо того, що розрахункові рахунки Комунального підприємства «Київський метрополітен» № НОМЕР_4 , відкритому в АТ «Укрсиббанк» та № НОМЕР_5 , відкритому в АТ «Ощадбанк», необхідні та призначені для оплати праці та здійснення нарахувань на заробітну плату працівників КП «Київський метрополітен» станом на дату примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору ВП №53587903. 13.03.2020 року, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду Вх.№ 9285, позивачем було надано додаткові пояснення, серед яких листи Державного Ощадного Банку України № 100.32-16/1-131, АТ «Укрсиббанку» № 58-2-01/23662 відповідно до яких рахунки № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 для здійснення розрахунково - касового обслуговування призначені, в тому числі, для оплати праці працівникам, а також перерахування заробітної плати на картки співробітникам КП «Київський метрополітен» та здійснення нарахувань на заробітну плату працівників.

Крім того, позивачем було надано низку платіжних доручень, виписок по рахунках за спірний період з яких вбачається, що вищевказані рахунки використовувались для оплати праці та здійснення нарахувань на заробітну плату працівників КП «Київський метрополітен».

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рахунок № НОМЕР_4 , відкритий в АТ «Укрсиббанк», та рахунок № НОМЕР_5 , відкритий в АТ «Ощадбанк» мають спеціальний статус, у зв`язку з чим відповідачем протиправно було накладено арешт на дані рахунки та, власне, списано кошти у розмірі 151 486 582,34 грн. з рахунків КП «Київський метрополітен» за постановою про арешт коштів боржника від 18.09.2019 року ВП № 54589710 при примусовому виконанні постанови про стягнення виконавчого збору від 28.08.2017 року ВП № 53587903.

Разом з тим, щодо позовної вимоги про скасування постанови про арешт коштів боржника від 18.09.2019 року ВП № 54589710, варто зазначити наступне.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права.

Разом з тим, варто наголосити, що 08.10.2019 року державним виконавцем прийнято постанову ВП № 54589710 про зняття арешту з коштів, постановою від 15.10.2019 року закінчено виконавче провадження № 54589710 з примусового виконання постанови Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 28.08.2017 року № 53587903, отже скасування постанови про арешт коштів боржника від 18.09.2019 року ВП № 54589710 не відновить порушеного права заявника, позаяк, відповідачем знято арешт з коштів та закінчено виконавче провадження.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було частково порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. У зв`язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу Комунального підприємства «Київський метрополітен» - задовольнити частково, рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 січня 2020 року - скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов Комунального підприємства «Київський метрополітен» - задовольнити частково.

Керуючись ст..ст. 241, 242, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Київський метрополітен» - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 січня 2020 року - скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії державного виконавця щодо списання коштів у розмірі 151 486 582,34 грн. з рахунків КП «Київський метрополітен» за постановою про арешт коштів боржника від 18.09.2019 року ВП № 54589710 при примусовому виконанні постанови про стягнення виконавчого збору від 28.08.2017 року ВП № 53587903.

Визнати протиправною постанову про арешт коштів боржника від 18.09.2019 року ВП № 54589710.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.Є.Пилипенко

Суддя: О.О.Беспалов

Л.Т.Черпіцька

Повний текст виготовлено 17 березня 2020 року.