Справа № 1.380.2019.002897
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2020-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2020 року Справа № 1.380.2019.002897 пров. № А/857/1416/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді-доповідача - Качмара В.Я.,

суддів - Большакової О.О., Старунського Д.М.,

при секретарі судового засідання - Пильо І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Інституту біології тварин Національної академії аграрних наук України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2019 року (суддя Москаль Р.М., м.Львів, повний текст складено 4 грудня 2019 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - Інститут біології тварин Національної академії аграрних наук України, про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулися до суду із позовом до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області (далі - Головне управління) в якому просили:

визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в наданні позивачам дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га для особистого селянського господарства на території Грядівської сільської ради Жовківського району Львівської області (далі - Сільська рада; відповідно до графічних даних наданих до Головного управління);

зобов`язати Головне управління видати заявникам дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га для особистого селянського господарства на території Сільської ради.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2019 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління щодо прийняття рішення за клопотаннями ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4, ОСОБА_3 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га для особистого селянського господарства на території Сільської ради. Зобов`язано Головне управління повторно розглянути клопотання кожного з позивачів про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га для особистого селянського господарства на території Сільської ради В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив Інститут біології тварин Національної академії аграрних наук України (далі - Інститут, НААН відповідно), який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В доводах апеляційної скарги вказує, що Інститут є правонаступником Львівського біотехнологічного центру УААН щодо землекористування земельною ділянкою площею 314,7 га, що знаходиться на території Грядівської та Грибовицької селищних рад Жовківського району Львівської області на підставі низки постанов Президії УААН. Третя особа зауважує, що заявники бажають отримати дозвіл на розробку проектів землеустрою з метою подальшого отримання у власність земельних ділянок, що розташовані в межах земельної ділянки, що перебуває в постійному користуванні Інституту на підставі Державного акту на право постійного користування землею; ця земельна ділянка з користування третьої особи не вилучалась, заяви про відмову від права користування вищевказаною земельною ділянкою третя особа не подавала, а тому вважає правомірною відмову Головного управління у наданні заявникам дозволу на розробку проекту землеустрою, так як запропоновані ними земельні ділянки перебувають у користуванні (власності) третіх осію, для дослідних та навчальних цілей.

Позивачі та відповідач відзивів на апеляційну скаргу не подали.

Разом з тим, від апелянта надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з терміновим відрядженням в НААН директора та заступника Інституту. Вказує, що оскільки Інститут утримується за рахунок коштів державного бюджету і в кошторисі видатків відсутні призначення для отримання адвокатських послуг, тому скаржник не може здійснити представництво своїх інтересів у цій справі, у зв`язку з викладеними обставинами.

Розглянувши вказане клопотання, суд апеляційної інстанції вважає, що таке не підлягає задоволенню, з огляду на те, що скаржник завчасно був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи (04.03.2020) та мав достатньо часу для забезпечення участі належного представника або залучення адвоката для захисту свої прав, свобод та інтересів. Крім того, зважаючи на суть спору, строки розгляду справи апеляційний суд не вбачає за доцільне відкладення розгляду справи.

Відповідно до частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не прийняв жодного рішення за результатами розгляду клопотань позивачів, а надіслав їм відповіді у формі листів щодо розгляду їх заяв. Такі дії відповідача не є законним способом поведінки державного органу, а тому належним способом розгляду клопотань позивачів буде прийняття Головним управлінням рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою або про відмову у його наданні, яке оформляється розпорядчим індивідуальним правовим актом - наказом. Оскільки такий наказ відсутній тому слід вважати, що відповідач не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за законом.

Зважаючи на те, що протиправна бездіяльність відповідача полягає у неприйнятті ним жодного з рішень, які передбачені у частині сьомій статті 118 Земельного кодексу України (далі - ЗК), у визначений законом строк, належним способом захисту прав позивачів є спонукання/зобов`язання Головного управління прийняти відповідне вмотивоване та законне рішення, шляхом повторно розгляду клопотань заявників про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального та процесуального права з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в квітні 2019 року звернулися до Головного управління із клопотаннями в яких просили надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства із земель запасу на території Грядівської сільської ради Жовківського району за межами населеного пункту. До клопотань позивачі додали графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки; з відповідними особистими документами (копія паспорта, довідки про присвоєння ідентифікаційного номера) (т.1 а.с.21-24).

Відповідач листами від 15.05.2019 №№Б-4142/0-2640/0/37-19, М-4147/0-2643/0/37-19, К-4145/0-2642/0/37-19, №Я-4144/0-2641/0/37-19 відповідно повідомив заявників про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність. Відмова мотивована тим, що запропоновані позивачами до відведення земельні ділянки перебувають у користуванні (власності) третіх осіб для дослідницьких та навчальних цілей. При наданні відповіді Головне управління взяло до уваги інформацію, надану відділом у Жовківському районі Львівської області у листі від 26.04.2018 №873/405-19-0.23 та доданих державним кадастровим реєстратором документів (т.1 а.с.50-60).

Стаття 14 Конституції України гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до пункту «б» частини першої статті 81 ЗК (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Згідно з пунктом «а» частини третьою статті 22 ЗК землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

За змістом статті 116 ЗК громадяни набувають права власності земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (пункт в) частини третьої статті 116 ЗК).

У статті 121 ЗК передбачено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам. Зокрема, для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Отже, громадяни України вправі на підставі закону отримати безоплатно земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара із земель державної/комунальної власності.

Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови в наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (абзац перший частини сьомої статті 118 ЗК).

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 ЗК (частина восьма статті 118 цього Кодексу).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність (частина дев`ята статті 118 ЗК України).

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку (частини десята та одинадцята статті 118 ЗК України).

За змістом положень статті 122 ЗК вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або в користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Правовий статус Головного управління визначено відповідним Положенням про Головне управління (далі - Положення), яке затверджене наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 №333 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України (далі - МЮУ) 25.10.2016 за№ 1391/29521). У пункті 8 цього Положення передбачено, що Головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру. Відповідно до пункту 10 начальник Головного управління підписує накази Головного управління.

Наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (далі - Держгеокадастр) від 15.10.2015 №600 затверджено «Типову інструкцію з діловодства в територіальних органах Держгеокадастру» (далі - Типова інструкція). Ця Типову інструкцію містить такі положення: - накази видаються як рішення організаційно-розпорядчого характеру. За змістом управлінської дії накази видаються з основних питань діяльності територіального органу Держгеокадастру, адміністративно-господарських, кадрових питань (пункт 84); - службові листи складаються з метою обміну інформацією між установами як: відповіді про виконання завдань, визначених в актах органів державної влади, дорученнях вищих посадових осіб; відповіді на запити, звернення; відповіді на виконання доручень установ вищого рівня; відповіді на запити інших установ; відповіді на звернення громадян; відповіді на запити на інформацію; ініціативні листи; супровідні листи (пункт 123).

Верховний Суд у постанові від 17 грудня 2018 року по справі № 509/4156/15-а вказав на те, що « 42. …що відмова органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою фактично створює перешкоди для подальшого позитивного вирішення питання на користь особи, яка замовила і розробила проект землеустрою всупереч відмові у наданні такого дозволу, а тому може бути предметом судового оскарження» […] 45. […] У випадку звернення зацікавленої особи з позовом до суду, адміністративний суд повинен надати правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень при прийнятті того чи іншого рішення та перевірити його відповідність критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та які закріплені у статті 2 КАС» […] 72. […] відмовляючи у наданні дозволу, відповідний орган повинен навести усі підстави відмови» […] 75. Натомість, адміністративний суд під час перевірки правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, повинен надати правову оцінку тим обставинам, які стали підставою для його прийняття та наведені безпосередньо у цьому рішенні, а не тим, які в подальшому були виявлені суб`єктом владних повноважень для доведення правомірності («виправдання») свого рішення».

З огляду на викладене, необхідно вказати, що відповідач не прийняв жодного рішення за результатами розгляду клопотань позивачів, а надіслав останнім листи щодо розгляду їх заяв.

З цього приводу суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції за якими такі дії відповідача не є законним способом поведінки державного органу. Застосовуючи наведені вище норми Положення та Типової інструкції рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою або про відмову у його наданні оформляється розпорядчим індивідуальним правовим актом - наказом Головного управління.

У розглядуваній справі вказане рішення організаційно-розпорядчого характеру (наказ) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність або про відмову в його наданні після спливу встановленого строку розгляду клопотання позивачів відсутній, а отже - відповідач не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за законом.

Оскільки протиправна бездіяльність Головного управління полягає у неприйнятті ним жодного з рішень, які передбачені у частині сьомій статті 118 ЗК у визначений законом строк, належним способом захисту прав позивачів є спонукання/зобов`язання відповідача прийняти відповідне вмотивоване та законне рішення, з урахуванням позиції суду.

Виходячи з цього, суд вірно вказав, що Головне управління повинно повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

При цьому суд наголошує, що відповідачеві при повторному розгляді клопотань позивачів слід зважати на принцип «належного урядування» та прийняти обґрунтоване рішення, що буде відповідати критеріям правомірного рішення суб`єкта владних повноважень (частина друга статті 2 КАС) та приписам статті 118 ЗК та з урахуванням висновків суду, викладених в оскаржуваному судовому рішенні.

Зокрема, дати належну оцінку тому, чи дійсно: бажані до відведення земельні ділянки розташовані в межах земельної ділянки, що надана у постійне користування на підставі Державного акту на право постійного користування землею ІІ-ЛВ №004380; чи є Інститут правонаступником Львівського біотехнологічного центру УААН.

За встановлених судом обставин справи суд першої інстанції обґрунтовано зазначив на передчасності прийняття рішення про зобов`язання відповідача надати дозволи на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність кожному із позивачів для ведення особистого селянського господарства, адже відповідач ще не прийняв рішення з цього питання у встановленому законом порядку, що встановлено вище.

Наведені висновки суду першої інстанції, зважаючи на обставини справи, є вичерпні, а доводи апелянта не дають підстав для скасування оскаржуваного рішення суду.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Інституту біології тварин Національної академії аграрних наук України залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді О. О. Большакова
Д. М. Старунський
Повне судове рішення складено 18 березня 2020 року.