Справа № 640/3903/19
Суддя: Собків Ярослав Мар'янович
Дата ухвалення: 2020-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/3903/19 Суддя (судді) першої інстанції: Федорчук А.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Собківа Я.М.,

суддів: Земляної Г.В., Чаку Є.В.,

за участю секретаря: Рагімової Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, третя особа: Пенсійний фонд України про визнання протиправною та нечинною Постанови КМУ, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Кабінету Міністрів України, третя особа: Пенсійний фонд України, у якому просив визнати протиправною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року №649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій скаржник просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2019 року та прийняти нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неповністю з`ясовані обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Кабінет Міністрів України 22 серпня 2018 року видав постанову №649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду», якою затверджено порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, який визначає механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету.

Вважаючи вказану постанову відповідача протиправною та такою, що підлягає визнанню нечинною, позивач звернувся до суду з позовом за захистом своїх охоронюваних законом прав та інтересів.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В адміністративному позові позивач зазначив, що рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2018 року задоволено частково, зокрема зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію в розмірі, який обчислено з грошового забезпечення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.

Також, позивач зазначив, що Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області 24 травня 2018 року здійснило перерахунок пенсії з 26 вересня 2017 року та відповідно до розрахунку на доплату за пенсійною справою ОСОБА_1 № НОМЕР_1 сума своєчасно не виплаченої частини основного розміру пенсії складає 21 204,91 грн. Оскільки матеріали справи містять докази здійснення перерахунку пенсії позивача, однак не містять доказів виплати такої пенсії на виконання рішення суду від 24 квітня 2018 року, судом першої інстанції встановлено, що оскаржувана постанова поширюється на позивача.

В частині доводів позивача стосовно невідповідності оскаржуваної постанови вимогам Конституції України, суд зазначає, що в межах адміністративного провадження можуть розглядатись спори про визнання нечинними та незаконними нормативно-правових актів виключно на предмет їх законності, тобто невідповідності правовим актам вищої юридичної сили.

Позивач в обґрунтування заявлених вимог посилається, зокрема, на вимоги статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1 і 2 частини першої цієї статті (пункт 1 частини 2 статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України).

На переконання позивача, оскаржуваною постановою визначено порядок виконання судових рішень щодо перерахунку пенсійних виплат, однак дана функція відноситься виключно до компетенції суду.

При цьому, оскаржувана постанова регулює правовідносини між Пенсійним фондом України та його територіальними підрозділами, зокрема щодо змін бюджету для фінансування сум, що підлягають виплаті за рішенням суду.

Тобто, позивачем безпідставно ототожнюється порядок виконання рішення суду та порядок виділення коштів у державному бюджеті Пенсійному фонду України на погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, відтак суд відхиляє доводи позивача в цій частині.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV загальнообов`язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами, зокрема, фінансування видатків на виплату пенсій, надання соціальних послуг за рахунок страхових внесків,бюджетних коштів і коштів цільових фондів; обов`язковості фінансування за рахунок коштів Пенсійного фонду витрат, пов`язаних з виплатою пенсій та наданням соціальних послуг, в обсягах, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Вимогами статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05 червня 2012 року №4901-VIпередбачено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Наведені норми чинних Законів України, з урахуванням положень яких прийнята оскаржувана постанова, спростовують доводи позивача що саме відповідачем у даній постанові поставлено в залежність можливість здійснення пенсійних виплат від бюджетних асигнувань, адже фінансування видатків на виплату пенсій за рахунок бюджетних асигнувань є одним із принципів пенсійного забезпечення, який визначений на рівні Закону.

Щодо обґрунтувань позивача, що оскаржуваною постановою Кабінет Міністрів України позбавив позивача можливості користуватись, розпоряджатись своїм майном на власний розсуд, колегія суддів зазначає, що виконавчий лист в адміністративній справі №826/6/18 в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області перерахувати та виплати ОСОБА_1 пенсію з 26 вересня 2017 року, виданий Миколаївським окружним адміністративним судом 30 травня 2018 року, тобто до моменту прийняття відповідачем оскаржуваної постанови №649 від 22 серпня 2018 року, яка набрала чинності 28 серпня 2018 року.

З наявної в матеріалах справи копії постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 28 грудня 2018 року вбачається, що листом Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 10 липня 2018 року №5325/08 повідомлено про проведення перерахунку пенсії стягувача відповідно до покладених судом зобов`язань, а також стягувачу (позивачу) вже було частково сплачена різниця перерахунку, що дає підстави для висновку, що рішення суду зобов`язального характеру виконано Головним управлінням Пенсійного фонду України в межах повноважень.

Щодо посилань державного виконавця в зазначеній постанові про повернення виконавчого документа стягувачу від 28 грудня 2018 року на вимоги оскаржуваної постанови №649 про здійснення заборгованості з пенсійних виплат за рахунок бюджетних асигнувань Пенсійного фонду України, суд звертає увагу, що ще до моменту прийняття Кабінетом Міністрів України постанови №649 статтею 3Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05 червня 2012 року №4901-VI» визначено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється в межах відповідних бюджетних призначень.

Відтак, деталізація бюджету Пенсійного фонду на 2018 рік шляхом доповнення позицією «погашення заборгованості з пенсійних витрат за рішеннями суду» не може свідчити про порушення прав позивача, адже в даному випадку має місце визначення напрямку цільового використання коштів, а не обмеження розміру бюджетних асигнувань.

Прийняття Кабінетом Міністрів України оскаржуваної постанови від 22 серпня 2018 року №649 дозволяє забезпечити виконання рішень судів з питань нарахування (перерахунку) пенсійних виплат, погашення існуючої заборгованості з їх виконання, а також приводить у відповідність видаткову частину бюджету Пенсійного фонду України із врахуванням випадків, необхідних для забезпечення виплати вказаних виплат за рішенням суду.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що при прийнятті оскаржуваної постанови відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що місцевим адміністративним судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Всі наведені апелянтом доводи не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 229, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач Собків Я.М.

Суддя Земляна Г.В.

Суддя Чаку Є.В.

Повний текст постанови виготовлено - 18 березня 2020 року.