Справа № 760/31023/18
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2020-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Василенка Я.М.

Шурка О.І.

За участю секретаря Борейка Д.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі Департаменту патрульної поліції на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 16 грудня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора 2 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції у м. Києві старшого лейтенанта поліції Снігура Андрія Андрійовича про визнання протиправними дій та скасування постанови у справі про адміністративного правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Інспектора 2 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції у м. Києві старшого лейтенанта поліції Снігура Андрія Андрійовича, в якому просив:

- визнати дії Інспектора 2 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції у м. Києві старшого лейтенанта поліції Снігура Андрія Андрійовича протиправними та скасувати постанову серії ЕАВ №735527 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі;

- стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 гривень.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 16 грудня 2019 року адміністративний позов задоволено частково. Скасовано постанову серія ЕАВ № 735527 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 16 листопада 2018 року, винесену інспектором 2 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції у м. Києві старшим лейтенантом поліції Снігуром А.А., про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 КпАП України, з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 гривень, а провадження по справі про адміністративне правопорушення закрито. В іншій частині - відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу сумі 3000 грн.

Не погодившись з рішенням суду, особа, яка не брала участі у справі - Департамент патрульної поліції звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволені вимог щодо розподілу судових витрат, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 16 листопада 2018 року щодо ОСОБА_1 винесено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень за відмову зупинитися на вимогу працівника поліції, поданої за допомогою увімкненого проблискового маячка, тобто, порушення п.п. 2.4, 8.9 (б) Правил дорожнього руху.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що постанова серія ЕАВ № 735527 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 16 листопада 2018 року підлягає скасуванню, оскільки, суду не надано належних доказів фіксації факту порушення позивачем правил дорожнього руху.

Також, суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з Департаменту патрульної поліції витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн.

Колегія суддів зазначає, що апелянт оскаржує рішення лише в частині щодо розподілу судових витрат.

При цьому, апелянт зазначає, що рішення суду в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн. є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки, така сума витрат на професійну правничу є неспівмірною зі складністю справи та позивачем не було надано розрахунку погодинної вартості правової допомоги.

В силу ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У свою чергу, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, законодавцем включено витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України).

Приписи ч. ч. 1, 2 ст. 134 КАС України визначають, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до ч. 3 ст. 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При цьому, в силу положень ч. 5 ст. 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч. 9 ст. 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін.

При цьому, на переконання колегії суддів, принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як вже було зазначено вище, включає у себе такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи.

На підтвердження здійснення оплати витрат на професійну правничу допомогу в матеріалах справи містяться: Договір про надання правової допомоги №83 від 16 листопада 2018 року, Додаткова угода до договору про надання правової допомоги від 16 листопада 2018 року, копія Свідоцтва адвоката про право на зайняття адвокатською діяльністю, Ордер про надання правової допомоги серії КВ №382712, перелік послуг, що надавалися позивачу на підставі договору про надання юридичних послуг №83 від 16.11.2018 року та квитанція про оплату послуг адвоката від 26.11.2018 року.

Колегія суддів враховує висновки Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду викладені у постанові від 14 листопада 2019 року по справі № 826/15063/18, згідно яких: «…суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

…При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг».

Так, враховуючи складність справи (розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи та проведення судового засідання); обсяг наданих адвокатом послуг (підготовка позовної заяви не потребує значних витрат часу, оскільки, стосується питань, щодо яких є усталена судова практика); ціну позову (постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху накладено на позивача штраф у розмірі 425 грн.); значення справи для позивача у порівнянні з розміром судових витрат, які позивач просить стягнути з відповідача, колегія судів вважає, що справедливою та співмірною сумою, яка підлягає компенсації позивачу на професійну правничу допомогу є 1000,00 грн.

Такий висновок, на переконання колегії суддів, повністю відповідає згаданим вище принципам обґрунтованості, співмірності та пропорційності, які повинні бути враховані судом при вирішенні питання про відшкодування витрат на правничу допомогу.

Отже, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про неспівмірність стягнення витрат на правничу допомогу із складністю справи.

Разом з тим, щодо доводів апелянта про те, що відсутній розрахунок погодинної вартості правової допомоги, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 28 Правил адвокатської етики, схвалених Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури та затверджених Установчим З`їздом адвокатів України від 17 листопада 2012 року, порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Матеріали справи свідчать, що п. 5 Додаткової угоди до договору про надання правової допомоги від 16 листопада 2018 року, визначено порядок розрахунків.

Таким чином, доводи апелянта про те, що у матеріалах справи відсутній розрахунок погодинної вартості правової допомоги, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки, у вищезазначеній Додатковій угоді встановлений фіксований розмір гонорару.

Щодо посилання апелянта на те, що в ордері про надання правової допомоги не зазначено конкретну назву суду, колегія суддів зазначає, що дана обставина перевірялася судом першої інстанції при вирішенні питання про відкриття провадження у справі.

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу адвоката у сумі 1000,00 грн.

Відповідно до статті 17 Закону «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 Рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить йому суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

При цьому, судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, зважаючи на предмет позову, колегія суддів вважає, що сума 3 000, 00 грн. не є співмірною, а відтак, приходить до висновку, що справедливою та співмірною сумою витрат на професійну правничу допомогу позивачу буде 1000,00 грн.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню в частині задоволення позовних вимог про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, з прийняттям в цій частині нового рішення, яким вимогу про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу слід задовольнити у сумі 1 000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи викладені в апеляційній скарзі частково спростовують висновки суду першої інстанції та знайшли своє належне підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції частково не відповідають встановленим обставинам по справі, допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи в частині, що стосується відшкодування витрат на правничу допомогу, а тому, оскаржуване рішення підлягає скасуванню в цій частині з прийняттям нового рішення.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 229, 243, 286, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі Департаменту патрульної поліції задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 16 грудня 2019 року в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3) на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу суми 3000 грн. - скасувати та прийняти в цій частині нове рішення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3, ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у сумі 1000 (тисяча) 00 грн.

В іншій частині рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 16 грудня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Василенко Я.М.

Шурко О.І.