Справа № 640/24589/19
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2020-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О.,

Ключковича В.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 січня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до керівника Офісу Президента України Богдана Андрія Йосиповича про визнання протиправними дій, встановлення відсутності компетенції,-

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до керівника Офісу Президента України Богдана Андрія Йосиповича, в якому просив суд:

- визнати протиправними дії відповідача з підписання і направлення Прем`єр-міністру України листа №02-01/1091 від 17 липня 2019 року та ініціювання питання про притягнення його - позивача до дисциплінарної відповідальності та звільнення;

- встановити відсутність у відповідача компетенції щодо ініціювання питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності і звільнення Голови Державної служби України з безпеки на транспорті.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 січня 2020 року закрито провадження в адміністративній справі на підставі п. 1 ч.1 ст.238 КАС України, оскільки цю справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням та вважаючи, що судом першої інстанції було допущено порушення норм матеріального та процесуального права, позивач звернувся до суду з даною апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 січня 2020 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована зокрема тим, що відповідно до гарантій закріплених у Конституції України, суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушено чи порушуються, або створено чи створюються перешкоди для їх реалізації, або має місце інше ущемлення прав і свобод. За наведених обставин, позивач вважає помилковим висновок суду першої інстанції, що його позовні вимоги не належать до юрисдикції судів. Разом з цим, апелянт звертає увагу суду, що наслідком встановлення судом, що оскаржуваними діями, рішеннями або бездіяльністю відповідача не порушуються права позивача може бути відмова у задоволенні позовних вимог, а не закриття провадження у справі. Також, позивач зазначає, шо суд першої інстанції порушив принцип диспозитивності процесу та фактично підминив предмет спору вказавши, що лист відповідача №02-01/1091 від 17 липня 2019 року не є рішенням суб`єкта владних повноважень, та відповідно не є предметом публічно правового спору. Натомість позивач стверджує, що предметом даного спору є не рішення відповідача, а певні дії останнього, що призвели до конкретних негативних наслідків, а саме - притягнення йог (позивача) до дисциплінарної відповідальності та звільнення з посади.

Позивач акцентує увагу суду, що відповідачем у цій справі є суб`єкт владних повноважень, що видав правовий акт індивідуальної дії, а позивачем є особа яка вважає, цей акт було прийнято з порушенням встановленої законодавством процедури, внаслідок чого порушено законні права та інтереси останньої.

З огляду на викладені в апеляційній скарзі доводи, позивач вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про закриття провадження у справі.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Учасники судового процесу, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги явку уповноважених представників до суду не забезпечили.

Водночас, відповідачем до початку судового засідання було подано до суду клопотання про розгляд справи за відсутності його представника за наявними у справі матеріалами. При цьому, у вказаному клопотанні відповідач зазначив, що вважає подану апеляційну скаргу необґрунтованою, а оскаржувану ухвалу суду законною, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Позивач про причини неявки (та не забезпечення явки свого представника) суду не повідомив та будь-яких заяв або клопотань до суду не надав.

За наведених обставин та керуючись приписами п. 2 ч. 1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 КАС України колегія суддів ухвалила подальший розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається зі змісту позовної заяви позовні вимоги мотивовано тим, що 17.07.2019 відповідач - керівник Офісу Президента України Богдан А.Й. адресував Прем`єр-міністру України Гройсману В.Б. офіційний Лист №02-01/1091, в якому порушив питання про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності: формування відповідного подання, його подальшого розгляду на засіданні уряду, звільнення ОСОБА_1 . На виконання доручення Прем`єр-міністра України та долученого Листа №02-01/1091, в.о. Міністра інфраструктури України Довгань В.М. спрямував до Кабінету Міністрів України пропозицію щодо ініціювання дисциплінарного провадження стосовно Голови Укртрансбезпеки ОСОБА_1 , разом з відповідним проектом розпорядження КМУ "Про відсторонення ОСОБА_1 від виконання повноважень за посадою Голови Державної служби України з безпеки на транспорті". Того ж дня дане питання було винесене на розгляд (на позачергове) засідання Кабінету Міністрів України в ході якого прийнято відповідні рішення. Однак, на переконання позивача, Керівник Офісу Президента України не має повноважень щодо ініціювання дисциплінарного провадження відносно керівника центрального органу виконавчої влади, Керівник Офісу Президента України не наділений повноваженнями впливу на уряд та відповідні міністерства, інші органи держави у позаправовому порядку. На думку позивача, дії відповідача щодо ініціювання питання про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності є протиправними.

Закриваючи провадження у даній справі суд першої інстанції виходив, зокрема з того, що підписання та направлення листа №02-01/1091 від 17.07.2019 не є рішенням або дією суб`єкта владних повноважень у розумінні статті 19 КАС України та не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків, зокрема, у позивача.

За наведених обставин, та враховуючи, що оскаржуваний лист не породжує для позивача права на звернення з адміністративним позовом та не може бути самостійним предметом судового розгляду, водночас компетенційний спір в даному випадку теж відсутній, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі.

Вирішуючи питання щодо правомірності відповідних висновків суду першої інстанції з урахуванням доводів апеляційної скарги та встановлених обставин справи, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до ч.1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Положеннями ч. 1 ст. 4 КАС України визначено, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

У свою чергу, відповідно до положень ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Як було встановлено судом протиправність дій відповідача позивач обґрунтовує тим, що на його думку Керівник Офісу Президента України не має повноважень щодо ініціювання дисциплінарного провадження відносно керівника центрального органу виконавчої влади, Керівник Офісу Президента України не наділений повноваженнями впливу на уряд та відповідні міністерства, інші органи держави у позаправовому порядку.

При цьому, у позовній заяві позивач стверджує, що саме вказані протиправні дії відповідача мали наслідком прийняття КМУ розпорядження про відсторонення його від виконання повноважень за посадою Голови Державної служби України з безпеки на транспорті.

Колегія суддів зауважує, що право на судовий захист, гарантоване статтею 55 Конституції України і конкретизоване в інших законах, передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб ствердження про порушення було обґрунтованим.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення).

Тобто, встановлення факту наявності порушення права, свободи чи інтересу особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов`язковим під час судового розгляду.

При цьому, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

За наведених обставин, колегія суддів погоджується з доводами апелянта та вказує про передчасність та помилковість висновку суду першої інстанції про те, що оскаржувані дії не є рішенням або дією суб`єкта владних повноважень у розумінні статті 19 КАС України та не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків, зокрема, у позивача.

Так, судова колегія зауважує, що предметом даного спору є не рішення суб`єкта владних повноважень, як то помилково вказує суд першої інстанції, а виключно дії такого суб`єкта. При цьому, відповідно до наведених вище норм законодавства, правову оцінку відповідним діям відповідача може бути надано судом виключно за результатом вирішення спору по суті, а встановлення відсутності порушення прав, свобод та інтересів позивача оскаржуваними діями відповідача - підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що оскаржувані дії суб`єкта владних повноважень взагалі не можуть бути рішенням суб`єкта владних повноважень, як то помилково зазначає суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

За наведених обставин у їх сукупності та взаємозв`язку, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання протиправними дій відповідача з підписання і направлення Прем`єр-міністру України листа №02-01/1091 від 17 липня 2019 року та ініціювання питання про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та звільнення підлягають розгляду у порядку адміністративного судочинства, а тому відсутні правові підстави для закриття провадження у вказаній частині позовних вимог.

Щодо іншої частини позовних вимог у даній справі, то колегія суддів погоджується з висновком суд першої інстанції , що компетенційний спір в даному випадку відсутній, з огляду на наступне.

Як зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 820/3713/17 за змістом наведених правових норм, компетенційними є спори між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління (публічної адміністрації), у тому числі делегованих повноважень. Особливістю таких спорів є те, що сторонами у них - як позивачем, так і відповідачем - є суб`єкти владних повноважень. Тобто позивачем у компетенційних спорах є суб`єкт владних повноважень, якщо він вважає, що інший суб`єкт владних повноважень - відповідач своїм рішенням або діями втрутився у його компетенцію або що прийняття такого рішення чи вчинення дій є його прерогативою.

В постанові Верховного Суду від 5 липня 2019 року у справі № 802/833/17-а сформовано висновок, відповідно до якого, компетенція - це сукупність повноважень, прав та обов`язків державного органу, установи або посадової особи, які вони зобов`язані використовувати для виконання своїх функціональних завдань. Компетенцію державного органу чи посадової особи становлять їхні повноваження, визначені законом. Внаслідок різного тлумачення законодавства компетенція суб`єктів владних повноважень може перетинатися, внаслідок чого виникає компетенційний спір. Завданням суду у компетенційних спорах, з урахуванням загального завдання адміністративного судочинства, є розв`язання законодавчої колізії, а також усунення наслідків дублювання повноважень.

За таких обставин, а також беручи до уваги правові висновки, зроблені Великою палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 13 березня 2019 року у справі №820/3713/17 та від 12 червня 2019 року у справі №9901/70/19, за відсутності компетенційного спору між позивачем та відповідачем провадження у справі підлягає закриттю.

Отже, з урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що провадження у даній справі в частині позовних вимог про встановлення відсутності у відповідача компетенції щодо ініціювання питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності і звільнення Голови Державної служби України з безпеки на транспорті підлягає закриттю, оскільки з урахуванням суб`єктного складу сторін вказаний спір не підлягає вирішенню адміністративного судочинства.

При цьому, колегія суддів зауважує, що відповідно до приписів КАС України, під час вирішення спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень адміністративні суди, зокрема, перевіряють, чи прийняті (вчинені) рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Тобто, відповідним вимогам позивача щодо наявності у відповідача компетенції щодо ініціювання питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності і звільнення Голови Державної служби України з безпеки на транспорті буде надано правову оцінку під час вирішення позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача з підписання і направлення Прем`єр-міністру України листа №02-01/1091 від 17 липня 2019 року та ініціювання питання про притягнення його - позивача до дисциплінарної відповідальності та звільнення.

Таким чином, судова колегія вважає обґрунтованими доводи апелянта, що даний спір в частині позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача повинен вирішуватись адміністративним судом за правилами КАС України. Натомість, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що у даному випадку позовні вимоги вимоги не належать до юрисдикції судів.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що приймаючи рішення про закриття провадження суд першої інстанції неповно встановив обставини справи та дійшов помилкового висновку про необхідність закриття провадження в частині позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача з підписання і направлення Прем`єр-міністру України листа № 02-01/1091 від 17 липня 2019 року та ініціювання питання про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та звільнення.

Положеннями ст. 242 КАС України передбачено, шо рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Враховуючи викладені обставини та докази у їх сукупності, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Відповідно до ст. 320 КАС України - підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, зокрема, є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Отже, з урахуванням викладеного колегія суддів вважає за необхідне ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 січня 2020 року в частині закриття провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Керівника Офісу Президента України Богдана Андрія Йосиповича про визнання протиправними дій з підписання і направлення Прем`єр-міністру України листа №02-01/1091 від 17.07.2019 та ініціювання питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності і звільнення Голови Державної служби України з безпеки на транспорті ОСОБА_1 скасувати та в цій частині направити справу до Окружного адміністративного суду міста Києва для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 242, 308, 311- 313, 320-322, 325, 328 КАС України суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 січня 2020 року в частині закриття провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Керівника Офісу Президента України Богдана Андрія Йосиповича про визнання протиправними дій з підписання і направлення Прем`єр-міністру України листа №02-01/1091 від 17.07.2019 та ініціювання питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності і звільнення Голови Державної служби України з безпеки на транспорті ОСОБА_1 скасувати та в цій частині направити справу до Окружного адміністративного суду міста Києва для продовження розгляду.

В іншій частині ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді: О.О. Беспалов

В.Ю. Ключкович