Справа № 703/218/20
Суддя: Опалинська О. П.
Дата ухвалення: 2020-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 703/218/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2020 року суддя Смілянського міськрайонного суду Черкаської області Опалинська О.П., розглянувши у порядку спрощеного провадження в залі суду в м. Сміла адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського роти № 2 БУПП у Волинській області ДПП Лінника Романа Леонідовича про оскарження дій посадової особи суб`єкта владних повноважень в зв`язку з накладенням адміністративного стягнення,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з адміністративним позовом до поліцейського роти № 2 БУПП у Волинській області ДПП Лінника Р.Л. про оскарження дій посадової особи суб`єкта владних повноважень в зв`язку з накладенням адміністративного стягнення, в якому просить скасувати постанову серії АР № 463496 від 13 січня 2020 року про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 гривень, за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що постановою поліцейського роти № 2 БУПП у Волинській області ДПП Лінника Р.Л. від 13 січня 2020 року на нього накладено адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП в розмірі 425 гривень за те, що він 13 січня 2020 року близько 09 години 32 хвилини на 103 км автодороги М-19 «Доманове (на м. Брест) Ковель Чернівці - Тереблене» керуючи автомобілем AKURA-RDX д.н.з. НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 84 (вісімдесят чотири) км/год при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 34 (тридцять чотири) км/год, чим порушив п.12.4. ПДР України, за що передбачається відповідальність за ч. 1 ст. 122 КУпАП. Крім того, на вимогу поліцейського не пред`явив поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п. 2.1 ґ ПДР України, тим самим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Позивач заперечує свою будь-яку причетність до скоєння даних адміністративних правопорушень, вважає, що вказана постанова не відповідає вимогам закону, є протиправною та такою, що не відповідає дійсності,

В обґрунтування позову позивач вказує, що у вказаний день та час керуючи автомобілем AKURA-RDX д.н.з. НОМЕР_1 рухався по а/д «Доманове (на м. Брест) Ковель Чернівці - Тереблене». Причиною зупинки транспортного засобу стало нібито перевищення ним встановлених обмежень швидкості руху більш як на двадцять км/год, на підтвердження чого поліцейський показав позивачу лише фото його автомобіля без прив`язки до місцевості. Таким чином, поліцейський застосував заміри швидкості руху автомобіля позивача до дорожнього знаку 5.45, яким встановлено обмеження швидкості руху до 50 км/год, оскільки, як стверджує позивач, в момент перетину даного дорожнього знаку, він рухався на автомобілі зі швидкістю 50 км/год, тобто в межах допустимої швидкості.

Швидкість руху автомобіля вимірювалась лазерним вимірювачем швидкості «TruCam 20/20» серійний номер 001006.

Позивач вказує, що пломба або повірочне тавро на пристрої, яким здійснювались заміри швидкості руху його автомобіля, були відсутні, тому вважає пристрій не повіреним, а показники швидкості руху автомобіля, отримані за його допомогою, неналежним доказом.

Позивач також зазначив, що оскільки не мало місце порушення ним правил дорожнього руху, відповідно названа поліцейським причина зупинки не є належною, достатніх законних підстав вважати, що він вчинив правопорушення не існувало, тому зупинка та подальша вимога поліцейського пред`явити документи, в тому числі страховий поліс були незаконними. Крім того зазначив, що поліс обов`язкового страхування може вимагатися лише у випадках, передбачених законодавством. Ці випадки закріплені в п. 21.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме - при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод. Вказані протоколи щодо порушень правил дорожнього руху відповідачем не складалось, матеріали дорожньо-транспортних пригод не оформлялись. Відтак вимогу про пред`явлення полісу обов`язкового страхування позивач також вважає незаконною.

Враховуючи викладені обставини, позивач просив скасувати вищевказану постанову оскільки така винесена з порушенням вимог чинного законодавства.

Позивач в судове засідання не з`явився, однак в позовній заяві, просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач, в судове засідання не з`явився, просить розгляд справи проводити без його участі та участі його представника. Разом з тим представник відповідача Кухарська О.В. у встановлений законом строк, надіслала до суду відзив в якому зазначила, що 13 січня 2020 року, під час виконання поліцейським роти №2 батальйону управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Лінником Р.Л. своїх службових обов`язків ним було виявлено та в подальшому встановлено гр. ОСОБА_1 (водія), котрий близько 09 год. 32 хв., на 103 км автодороги М-19 «Доманове (на м. Брест) Ковель Чернівці - Тереблене» керуючи автомобілем AKURA-RDX д.н.з. НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 84 (вісімдесят чотири) км/год при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 34 (тридцять чотири) км/год, чим порушив п.12.4. ПДР України, за що передбачається відповідальність за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Після чого водію транспортного засобу, було подано сигнал про зупинку, на підставі ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію».

Поліцейський підійшов до водія, належним чином представився, пояснив суть правопорушення, причину зупинки та підставу перевірки документів та попросив пред`явити документи, зазначені в п. 2.1 ПДР України на підставі ст. 32 ЗУ «Про Національну поліцію» та пункту 2.4 а) ПДР України.

Водій, на законну вимогу поліцейського пред`явив посвідчення водія на право керування транспортним засобом та відмовився надавати документ зазначений в п.2.1 «г» ПДР України, а саме: поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим не виконав законну вимогу поліцейського.

Адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів передбачено ч.1 ст. 126 КУпАП.

Встановивши факт вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, а саме порушення п. 12.4, п. 2.1 «ґ» ПДР України, відповідальність за які передбачена ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП, поліцейським ОСОБА_2 , було прийнято рішення про розгляд справи про адміністративні правопорушення щодо позивача.

Під час розгляду справи водію були роз`яснені права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, відповідно до ст. 63 Конституції України та положень ст. 268 КУпАП, однак Бояров А ОСОБА_3 . відмовився надавати пояснення та заявляти клопотання.

Дослідивши обставини справи за наявними доказами, ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 122 КУпАП та ч. 1 ст.126 КУпАП шляхом об`єднання вчинених правопорушень за ч.2 ст. 36 КУпАП винесено постанову серії АР №463496 від 13 січня 2020 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та накладено стягнення в розмірі 425 гривень відповідно до санкції статті.

Таким чином у відзиві представник відповідача зазначає, що поліцейським було встановлено всі обставини справи з огляду до наданих доказів і згідно чинного законодавства, відтак вимога позивача про визнання протиправними дій поліцейського роти № 2 БУПП у Волинській області ДПП Лінника Р.Л. є необґрунтованою, безпідставною та заявлено із помилковим тлумаченням правових норм, тому просить суд у задоволенні позову відмовити.

Згідно ч.3 ст.205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно ч.4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що особи, які беруть участь у розгляді справи в судове засідання не з`явилися, потреба у заслуховуванні свідків та експертів відсутня, відтак суд приходить до висновку про можливість судового розгляду адміністративної справи без фіксування адміністративного процесу технічними засобами, на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в адміністративному позові обставини, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановою поліцейського роти № 2 БУПП у Волинській області ДПП Лінника Р.Л. від 13 січня 2020 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 425 гривень за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст.126 КУпАП (а.с.5).

Відповідно до фабули вищевказаної постанови, ОСОБА_1 13 січня 2020 року близько 09 години 32 хвилини на 103 км автодороги М-19 «Доманове (на м. Брест) Ковель Чернівці - Тереблене» керуючи автомобілем AKURA-RDX д.н.з. НОМЕР_1 , перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 34 (тридцять чотири) км/год, чим порушив п.12.4. ПДР України, та на вимогу поліцейського не пред`явив поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п. 2.1 ґ ПДР України, тим самим скоїв адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Частиною 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За загальними правилами ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь її вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в її вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За визначенням, наведеним у ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в її вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

В даному випадку оскаржуваною постановою від 13 січня 2020 року позивача притягнуто до відповідальності та накладено стягнення у вигляді штрафу за те, що він 13 січня 2020 року близько 09 години 32 хвилини на 103 км автодороги М-19 «Доманове (на м. Брест) Ковель Чернівці - Тереблене» керуючи автомобілем AKURA-RDX д.н.з. НОМЕР_1 , перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 34 (тридцять чотири) км/год, чим порушив п.12.4. ПДР України, та на вимогу поліцейського не пред`явив поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п. 2.1 ґ ПДР України, тим самим скоїв адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Разом з тим, як вказує позивач, що причиною зупинки транспортного засобу стало перевищення ним встановлених обмежень швидкості руху більш як на двадцять км/год, при цьому швидкість руху автомобіля вимірювалась лазерним вимірювачем швидкості «TruCam 20/20» серійний номер 001006, на якому була відсутня пломба або повірочне тавро.

Відповідно до наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України «Про затвердження Порядку проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації та оформлення її результатів» № 193 від 08 лютого 2016 року вбачається, що у разі якщо відбиток повірочного тавра або пломбу пошкоджено, чи свідоцтво про повірку втрачено, засіб вимірювальної техніки вважається не повіреним.

Статтею 16 Закону України «Про дорожній рух» № 3353-ХІІ від 30 червня 1993 року визначено основні права та обов`язки водія транспортного засобу якими, зокрема вказано, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, страховий поліс (сертифікат) про укладення договору страхування обов`язкової цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про національну поліцію» № 580-VІІІ від 02 липня 2015 року вказано, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав).

Навіть якби відповідне правопорушення було скоєне, то поліцейський мав би право вимагати лише посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб, оскільки згідно ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» поліс обов`язкового страхування може вимагатися лише у випадках, передбачених законодавством. Ці випадки закріплені в п. 21.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме - при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод, які, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не складались.

В мотивувальній частині постанови у справі про адміністративне правопорушення серії АР № 463496 від 13 січня 2020 року відсутні посилання на докази, якими обґрунтовується рішення посадової особи про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за вчинення адміністративних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень.

Відтак, вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП не підтверджується жодним доказом, окрім оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Однак, суд вважає, що зазначена постанова є саме предметом спору між сторонами та не може розглядатися, як доказ за відсутності інших доказів на підтвердження обставин вказаних в ній.

Положеннями ч.1 ст. 73 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Так, у своїй постанові від 26 квітня 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Варто зазначити, що презумпція невинуватості застосовується і до адміністративних правопорушень. Таку позицію констатував і Європейський суд з прав людини, зокрема у справі "Надточій проти України" від 15.05.2008 року.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення є недоведеним.

Відповідачем не надані суду достатні та переконливі докази на обґрунтування наявності підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності та прийняття оскаржуваної постанови.

Відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав людини є головним обов`язком держави.

Згідно п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Отже, одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.

Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб`єкта владних повноважень (в тому числі, при притягненні особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб`єкта владних повноважень, в тому числі рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинно бути вмотивованим.

Таким чином відсутність об`єктивних, достовірних та допустимих доказів, які не зазначені в оскаржуваній постанові, не спростовують пояснення позивача та будь-які сумніви з приводу наявності вини водія транспортного засобу трактуються на його користь, відтак, наявність в матеріалах справи лише постанови не дає суду підстав зробити висновок про те, що позивач вчинив правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду сформував висновок наступного змісту відповідач не звільняється від обов`язку доведення його правомірності. З`ясування обставин, за яких вчинено адміністративне правопорушення, яке позивачу поставлено за провину, буде неповним і поверховим, якщо не дослідити його в усіх тих аспектах, про які зазначено вище. (ВС/КАС: № 537/2088/17,15.05.19).

У силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

З урахуванням зазначених вище обставин, суд приходить до висновку щодо неправомірності дій відповідача під час складання оскаржуваної постанови та про необхідність її скасування.

Відповідно до ст. 288 КУпАП та постанови Пленуму Вищого Адміністративного Суду України № 2 від 23 січня 2015 року «Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 8 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» за подання до суду адміністративного позову про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, судовий збір не сплачується у порядку та розмірах, установлених Законом про судовий збір. Відтак судовий збір необхідно віднести за рахунок держави.

Враховуючи, що у відповідності до п. 2 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення, суд вважає необхідним також закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Керуючись ст.9, ч. 1 ст. 122, ч.1 ст.126, ст.ст. 222, 245, 247,251, 280 КУпАП, ст.ст. 2, 9, 72, 76, 77, 162, 205, 229, 241-246, 255, 257, 262, 263, 286 КАС України, -

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до поліцейського роти № 2 БУПП у Волинській області ДПП Лінника Романа Леонідовича про оскарження дій посадової особи суб`єкта владних повноважень в зв`язку з накладенням адміністративного стягнення - задовольнити.

Постанову серії АР № 463496 від 13 січня 2020 року, винесену поліцейським роти № 2 БУПП у Волинській області ДПП Лінником Романом Леонідовичем про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП, скасувати, а провадження в справі про адміністративне правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його отримання шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п.п.5 п.15 «Перехідні положення» КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Повний текст рішення суду виготовлено 19 березня 2020 року.

Сторони справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: поліцейський роти №2 батальйону управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Лінник Роман Леонідович, адреса: вул. Залізнична, 15, м. Луцьк Волинської області.

Головуючий О.П.Опалинська