Справа № 400/2465/19
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2020-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
__________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2020 р.м.ОдесаСправа № 400/2465/19
Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В. В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Кравченка К.В.

- Запорожана Д.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2019 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-торгівельна фірма «АГРО-ДІЛО» до Головного управління ДФС у Миколаївській області (нині Головне управління ДПС у Миколаївській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 15.05.2019 р. № 2, № 2, № 2, № 2, № 6,

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

Позивач ТОВ «Агро-торгівельна фірма «Агро-Діло» звернувся до адміністративного суду з позовом до ГУ ДФС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відповідача №2, №2, №2, №2 від 15.05.2019, №6 від 15.05.2019 р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що висновки ревізорів, викладені в Акті перевірки від 17.04.19 №533/14-29-14-02/3 є необґрунтованими, зроблені без врахування всіх обставин взаємовідносин позивача зі своїми контрагентами, невірно надано оцінку сутності господарських правовідносин, не враховані документи надані позивачем під час заперечень до Акту.

Відповідач позов не визнав посилаючись на те, що в Акті перевірки викладені порушення податкового законодавства, допущені позивачем за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2018 р., а тому вважає, що ГУ ДФС правомірно були ухвалені спірні податкові повідомлення-рішення про визначення грошових зобов`язань.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2019 року позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Миколаївській області від 15.05.2019 р. №2, №2, №2, №2, №6.

На зазначене рішення ГУ ДПС у Миколаївській області подано апеляційну скаргу. Апелянт вважає, що судом першої інстанції було допущено порушення норм процесуального права, у зв`язку з чим просить скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Колегією суддів встановлено, що в період з 27.02.2019 по 10.04.2019 ГУ ДФС у Миколаївській області провело документальну планову виїзну перевірку ТОВ «АТФ «Агро-Діло», за результатами якої складено Акт №533/14-29-14-02/3 від 17.04.2019 р.

Під час перевірки ревізори дійшли висновку, що ТОВ «АТФ «Агро-Діло» порушило вимоги п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 1881.1 ст. 188, п. 189.1 ст. 189, п. 198.5 ст. 198 п. 2001. ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 135 213 гривень, п. 201.1, п. 201.7, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено факт відсутності реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрів податкових накладних, п. 212.1.15, п. 212.1 ст. 212, ст. 213, 216 ПК України в результаті чого встановлено факт здійснення діяльності з реалізації пального на загальну суму 913 115 гривень, без реєстрації платником акцизного податку; п.15 розділу ІІ, п. 27 розділу ІІІ, п. 53 розділу V, п.п. 3 п. 58 розділу VI Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, перевіркою встановлено порушення ліміту залишку готівки в касі, п. 51.1 пп. «б» п. 176.2 ст. 176 ПК України, ТОВ «АТФ «Агро-Діло» до наданих до ДПІ податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з податку (ф. 1-ДФ) за період з 01.01.2016 по 31.12.2018 не включало виплачені суми доходу фізичним особам-підприємцям за товари, роботи, послуги.

15.05.2019 р. уповноваженою особою ГУ ДФС у Миколаївської області на підставі Акту перевірки №533/14-29-14-02/3 від 17.04.19 прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення №2, №, №2, №2, №6.

ОБҐРУНТУВАННЯ ДОВОДІВ СТОРІН

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як встановлено перевіркою, позивач протягом періоду, що перевірявся, здійснював придбання дизельного палива у ТОВ «Бізнес логіка», ПП «ОККО-Бізнес Контрак», ТОВ «Кворум-Нафта», ТОВ «ТД Бізнес-Логіка». Протягом 2016-2018 років, ТОВ «АТФ «Агро-Діло» складено актів на списання дизельного палива отриманого від цих постачальників на загальну суму 39 385 гривень. Причина списання палива нестача паливно-мастильних матеріалів в межах встановлених норм втрат і в межах відносної похибки.

Стосовно посилань апелянта на не включення позивачем до складу податкових зобов`язань податку на додану вартість з вартості дизельного палива, придбаного від наведених постачальників протягом квітня 2016 року червня 2018 року, використаного не для господарської діяльності, на загальну суму 39 385 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Контролюючий орган вважає, що зазначене паливо використано не для господарської діяльності, а тому ця сума повинна бути включена до складу податкових зобов`язань з податку на додану вартість.

Так, апелянт зазначає, що ТОВ «АТФ «Агро-Діло» при придбанні дизельного палива від вищезазначених постачальників складалися акти зважування, які підписувалися комірником, охоронцем підприємства та водієм підприємства, яке здійснювало перевезення дизельного палива, а також складалися акти нестач паливно-мастильних матеріалів, які підписувалися тільки представником покупця та представником служби охорони підприємства. На актах зважування та актах нестач паливно-мастильних матеріалів відсутні підписи представників постачальника. Відповідно до умов вищенаведених договорів з постачальниками дизельного палива поставка відбувається за рахунок постачальника на склад покупця, пунктом поставки є склад покупця. Перехід права власності на дизельне паливо здійснюється в момент передачі палива на склад покупця. Тобто, відповідно до зазначених договорів поставки, всі витрати по транспортуванню, та втратами, нестачами палива при його транспортуванні до складу покупця несе постачальник. При цьому, до перевірки не надано документів, які б свідчили про повідомлення постачальника щодо виявленої нестачі при прийманні дизельного палива та проведення претензійної або судової роботи за позовами до постачальників щодо поставки палива невідповідної кількості.

Разом з тим, факт придбання в повному обсязі підтверджується і видатковими накладними, в яких матеріально-відповідальні особи позивача своїми підписами підтверджують придбання палива, тобто ТОВ «АТФ «Агро-Діло» підтверджено придбання палива в повному обсязі. Факт придбання палива в повному обсязі підтверджується і фактом сплати за паливо в повному обсязі. Коригування до податкових накладних на нестачу палива постачальником не виписувались. Згідно наявних документів до складу покупця було доставлено паливо у кількості, відповідно до кількості, зазначеної у видатковій накладній, та за яке сплачено в повному обсязі. Тобто, саме нестачі при транспортуванні ТОВ «АТФ «Агро-Діло» не визнає та відповідно не виставляє постачальникам претензії. При цьому, підприємством застосовано норми природного убутку палива саме при транспортуванні, що не підтверджено документами.

Обґрунтованими в даному випадку є доводи позивача стосовно того, що претензії до постачальників пального не пред`являлися, так як втрати були в межах допустимих норм і не перевищували межі відносної похибки. Фактів втрат пального, що перевищують встановлені норми втрат, ГУ ДФС в Акті не встановлено.

Відповідно до п. 5 Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, нестача нафти і нафтопродуктів у межах природних витрат, що виникла в процесі їх транспортування, покладається на вантажоодержувача, якщо інше не зазначено у відповідному договорі. Відповідно до всіх актів списання товарів, актів нестачі паливно-мастильних товарів та актів зважування, списання відбувалося в межах встановлених норм втрат, розмір нестачі придбаних позивачем паливно-мастильних товарів не перевищує гранично допустимі норми природних втрат.

У даному випадку, відповідно до актів зважування, актів списання та актів нестачі паливно-мастильних матеріалів, позивач списував пальне в межах встановлених норм втрат, розмір нестач придбаних товарів не перевищує гранично допустимі норми природних втрат.

За таких обставин, хибними є посилання апелянта на відсутність з боку позивача претензій до своїх постачальників, оскільки нестача утворилася не внаслідок недобросовісних дій постачальників, а внаслідок природних втрат, що прямо передбачено законодавством. А тому підстав для нарахування податкового зобов`язання у такому випадку немає.

Стосовно доводів апелянта щодо не включення позивачем до складу податкових зобов`язань податку на додану вартість з вартості безоплатно переданого ПП «Аграрна компанія 2004» дизельного палива, база оподаткування якого не може бути нижче ціни придбання такого палива, на загальну суму 112 322 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ «АТФ «Агро-Діло» та ПП «Аграрна компанія 2004» 31.08.2016 р. укладено договір про виконання сільськогосподарських робіт №01/31/08-2016 від 31.08.2016 р., відповідно до якого ПП «Аграрна компанія 2004» зобов`язувалось на власній сільськогосподарській техніці (комбайни бурякозбиральні) зібрати врожай на земельних ділянках ТОВ «АТФ «Агро-Діло».

Відповідно до додаткової угоди №1 від 01.09.2016 р., замовник забезпечує виконавця пальним в об`ємах, що необхідні для виконання обов`язків, покладених на нього.

Протягом листопада-грудня 2016 року, ТОВ «АТФ «Агро-Діло» заправив комбайни ПП «Аграрна компанія 2004» дизельним паливом в обсязі 16442 л, з яких 2109 л було в подальшому повернуто, які невикористані.

При цьому, наведені дії контролюючим органом кваліфіковано як збут дизельного палива на користь ПП «Аграрна компанія 2004», що спричинило нарахування зобов`язань з податку на додану вартість та штрафу з акцизного податку.

Однак, передача пального відбувалася на підставі договору виконання сільськогосподарських робіт, що відповідно до ст. 837 Цивільного кодексу України (договір підряду) передбачає виконання виконавцем робіт з матеріалів замовника.

Підрядник відповідає за невиконання або неналежне виконання роботи, спричинене недоліками матеріалу, наданого замовником, якщо не доведе, що ці недоліки не могли бути ним виявлені при належному прийманні матеріалу.

Колегія суддів також враховує позицію Верховного Суду, яким було розглянуто аналогічну адміністративну справу № 819/567/19 та у постанові від 09.04.2019 р. викладено висновок, що передача замовником за договором підряду підряднику пального, не є його реалізацією у розумінні Податкового кодексу України.

Враховуючи наведене, а також той факт, що в результаті передачі пального від позивача до ПП «Аграрна компанія 2004» у останнього не виникло право власності на нього, а також він не міг розпоряджатися ним, а повинен був використати лише для збору врожаю буряків на полях позивача, а залишок повернути, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що зазначені дії неможливо кваліфікувати як реалізацію у розумінні ПК України.

Щодо порушення стосовно не включення до складу податкових зобов`язань податку на додану вартість з вартості юридичних послуг, придбаних від ТОВ «Астерс», використаних не для господарської діяльності, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, протягом 2015-2018 років, ТОВ «АТФ «Агро-Діло» користувалася юридичними послугами ТОВ «Астерс» на підставі договору №1321/02-2015 від 14.08.2015, та ТОВ «СіЕмЕс Камерон МакКенн ЕлЕлСі» на підставі договору №17-08-01/2015 від 17.08.2015.

Апелянт не погоджується із врахуванням сплачених коштів за юридичні послуги зазначеним контрагентам до податкового кредиту, оскільки вважає, що зазначені витрати не відносяться до господарської діяльності.

На думку апелянта, надані юридичні послуги не мають відношення до діяльності позивача вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур, а стосувалися консультацій стосовно придбання компанії «НьюКо», розгляду заяв до Антимонопольного комітету України та участі у розгляді судових справ. Зазначає, що не може бути прийнята, як пов`язана з господарською діяльністю сплата коштів позивачем на користь ТОВ «Астерс» за участь у розгляді господарської справи №923/582/16, оскільки ТОВ «АТФ «Агро-Діло» приймало участь у судового розгляді не як сторона, а як третя особа, яка не заявляє вимог на предмет спору. Також, не визнаються консультаційними послуги з розгляду Антимонопольним комітетом України заяви позивача про надання дозволу на придбання часток у ТОВ «Дослідне підприємство «Південне», ТОВ «Сільськогосподарське виробниче підприємство «Таборівське» та СТОВ «Синтез», оскільки зазначені підприємства так і не були придбані, а свою заяву на отримання дозволу, ТОВ «АТФ «Агро-Діло» з АМК України відкликало 04.12.2017 р.

При цьому, позивач вказує на те, що планував розширювати свою потужність, для чого розглядалася можливість придбання декілька сільськогосподарських підприємств, які мають у власності чи користуванні земельні ділянки сільськогосподарського призначення. У разі успішної реалізації цих намірів, товариство сконцентрувало під своїм контролем приблизно 9580 гектарів землі сільськогосподарського призначення, що потребувало дозволу АМК України, а також серйозної юридичної роботи щодо перегляду структури трансакції, підготовки та супроводження договорів купівлі-продажу, надання допомоги з проведення переговорів з продавцями, підготовка документів та ін.

Щодо юридичних послуг на юридичну допомогу по господарській справі №923/582/16, то позивач зазначив, що необхідність отримання зазначених послуг від ТОВ «Астерс» була обумовлена тим, що по цій справі було накладено арешт на незібраний врожай зернових, якій належав ТОВ «АТФ «Агро-Діло», що суттєво впливало на права позивача.

Відповідно до ст. 198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Відповідно до п. 18 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16, витрати за професійні послуги (юридичні, аудиторські, з оцінки майна тощо), відносяться до адміністративних витрат, оскільки спрямовані на обслуговування та управління підприємством.

Таким чином, законодавство прямо вказує на те, що юридичні послуги пов`язані з управлінням підприємством, а тому відносяться до господарської діяльності та можуть бути віднесені до витрат.

Разом з тим, послуги, надані ТОВ «СіЕмЕс Камерон МакКенн ЕлЕлСі» та ТОВ «Астерс», стосувалися судового спору, в якому було накладено арешт на незібраний врожай зернових, який належав позивачу.

В даному випадку судом першої інстанції було вірно визначено, що юридичний захист врожаю зернових від претензій інших осіб, вочевидь пов`язаний із господарською діяльністю позивача, оскільки він займається саме вирощуванням зернових.

Крім того, придбання позивачем часток інших сільськогосподарських підприємств, які володіють приблизно 9500 гектарами земель сільськогосподарського призначення, також пов`язано із господарською діяльністю, оскільки такі дії спрямовані на розширення потужності підприємства за його основаним видом діяльності вирощування сільськогосподарської продукції. За таких обставин, юридичні послуги надані позивачу ТОВ «СіЕмЕс Камерон МакКенн ЕлЕлСі» та ТОВ «Астерс» є такими, що пов`язані з господарською діяльністю. При цьому, той факт, що заплановане поглинання або придбання часток інших сільськогосподарських підприємств не відбулося, не змінює мети наданих послуг, оскільки економічний ефект від господарської операції, не завжди буває такий, на який розраховує платник податків.

Вирішуючи питання стосовно деталізацій наданих послуг в актах виконаних робіт, колегія суддів враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 10.05.2018 р. у справі №820/1763/16, відповідно до якого ступінь деталізації опису господарської операції у первинному документі законодавством не встановлено. Умовою документального підтвердження операції є можливість на підставі наявних документів зробити висновок про те, що витрати фактично понесені. При цьому, виходячи зі специфіки послуги як предмета господарської операції, акт наданих послуг з зазначенням фактично поставленої послуги за напрямом, вказаним в договорах, є достатнім доказом, що підтверджує факт виконання такої господарської операції. Відсутність максимальної деталізації виду наданих послуг не перешкоджає прийняттю цих документів до обліку та не є свідченням відсутності виконаних господарських операцій.

З матеріалів справи, а саме первинних документів позивача, вбачається суть та мета наданих юридичних послуг, а також пов`язаність цих правових питань з господарською діяльністю ТОВ «АТФ «Агро-Діло», у зв`язку з чим наявні всі підстави, за яких сплачені кошти на користь цих підприємств позивач мав право віднести до податкового кредиту.

Перевіркою також встановлено відсутність реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрів податкових накладних на загальну суму 1201565 гривень, чим порушено вимоги п. 201.1, п. 201.7, 20.10, ст. 201 ПК України.

При цьому, наведене порушення є наслідком попередніх податкових правопорушень, описаних вище, а враховуючи висновки щодо правомірності дій позивача під час списання паливних матеріалів за нормами природних втрат, врахування податкового кредиту за рахунок ТОВ «Астерс» та ТОВ «СіЕмЕс Камерон МакКенн ЕлЕлСі», а також відсутність факту реалізації дизельного палива на користь ПП «Аграрна компанія 2004», у позивача був відсутній обов`язок виписувати та реєструвати відповідні податкові накладні.

Перевіркою правильності ведення касових операцій ТОВ «АТФ «Агро-Діло» встановлено, що ліміт залишку готівки в касі товариства за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 встановлений згідно наказу №1к від 01.01.2013, та складає 15 289 гривень, за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 згідно наказу №119 від 29.12.2017 складає 15 000 гривень.

Апелянт вказує на те, що згідно бухгалтерської довідки від 18.03.2019 р. ТОВ «АТФ «Агро-Діло» не розробляло порядок розрахунку ліміту каси до 30.06.2018 р., необхідність виконання яких виникла після винесення змін до Положення №148.

За відсутності наказу про встановлення ліміту каси, на думку апелянта, вся готівка за період з 01.07.2018 р. по 31.12.2018 р., що перебувала в касі на кінець робочого дня і не здана ним відповідно до вимог Положення 148, є понадлімітною. У зв`язку з чим контролюючим органом зроблено висновок про порушення позивачем ліміту залишку готівки в касі.

За цим фактом, відповідачем обраховано штраф, відповідно до Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» за перевищення встановлених лімітів залишку готівки в касах у двократному розмірі сум виявленої понадлімітної готівки за кожний день.

Разом з тим, позивач зазначає, що ним було виконані вимоги Положення №148, оскільки наказом №91 від 22.06.2018 «Про внесення змін до наказу «Про встановлення залишку готівки в касі №119 від 29.12.2017», відповідно до якого було доповнено п. 1.1 наказу №119 від 29.12.2017 в наступній редакції: « 1.1. на виконання вимог постанови правління Національного банку України від 29.12.2017 №148 «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» з 01.07.2019 залишити без змін ліміт залишку готівки в касі, в розмірі 15000 гривень, згідно Розрахунку, що додається до Наказу».

Апелянт з цього приводу зазначив, що вказаний наказ не був наданий під час перевірки, однак був доданий разом із запереченнями до акту перевірки.

Відповідно до п. 44.6 ст. 44 ПК України, якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Таким чином, враховуючи, що зазначений наказ №91 від 22.06.2018 був наданий разом з запереченням до Акту, він вважається наданим під час перевірки, та повинен був бути врахований під час прийняття рішення відповідачем.

Стосовно форми наказу, то відповідно до п. 50 Положення вимагається лише, що установа, підприємство, небанківська фінансова установа на підставі цього Положення та з урахуванням особливостей роботи зобов`язані розробити та затвердити внутрішнім документом порядок розрахунку ліміту каси установи, підприємства, небанківської фінансової установи та їх відокремлених підрозділів. Установа, підприємство, небанківська фінансова установа затверджує внутрішніми документами установлений ліміт каси. Тобто, Положенням взагалі не висунуто вимог до форми документу, яким затверджено ліміт каси, визначено його як «внутрішній документ».

Таким чином, форма документу (наказ про внесення змін у попередній наказ), обрана ТОВ «АТФ «Агро-Діло», не суперечить Положенню №148, оскільки підпадає під визначення «затверджено внутрішнім документом».

За таких обставин обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, що в період 01.01.2018 по 31.12.2018 на ТОВ «АТФ «Агро-Діло» був встановлений ліміт готівки відповідно до вимог Положення №148, на підставі наказу №91 від 22.06.2018 «Про внесення змін до наказу «Про встановлення залишку готівки в касі №119 від 29.12.2017», а за таких обставин не мали місця факти перевищення встановлених лімітів залишку готівки в касах у вказаний період.

Враховуючи викладені обставини, з урахуванням наявності у позивача передбачених законодавством документів та встановлених фактів дотримання платником податків вимог податкового законодавства, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог ТОВ «АТФ «Агро-Діло», а прийняті відповідачем податкові повідомлення-рішення є такими, що підлягають скасуванню.

За таких обставин колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що судове рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Відповідач (апелянт), який є суб`єктом владних повноважень, свою позицію суду не доказав та не обґрунтував її.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2019 року у справі № 400/2465/19 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя Джабурія О.В.
Судді Запорожан Д.В. Кравченко К.В.