Справа № 460/4690/19
Суддя: Друзенко Н.В.
Дата ухвалення: 2020-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

03 березня 2020 року м. Рівне №460/4690/19
Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Друзенко Н.В. за участю секретаря судового засідання Головатчик А.А. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі: позивача: представник Красовський В.Б., відповідача: представник не прибув, розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
доУправління Укртрансбезпеки у Рівненській області
визнання протиправними та скасування постанов, -
В С Т А Н О В И В:

28.12.2019 Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Укртрансбезпеки у Рівненській області про визнання протиправними та скасування постанов №161592 та №161593 від 03.12.2019.

Ухвалою суду від 02.01.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі №460/4690/19, визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 30.01.2020.

Ухвалою суду від 30.01.2019 підготовче засідання закрито і призначено розгляд справи по суті на 25.02.2020.

25.02.2020 у розгляді справи по суті оголошена перерва до 03.03.2020 для надання можливості представнику відповідача подати спростування щодо додатково поданих стороною позивача доказів.

В судове засідання 03.03.2020 представник відповідача не прибув, подав клопотання про відкладення розгляду справу на іншу дату у зв`язку з його тимчасовою непрацездатністю. Оскільки жодних доказів, яке підтверджують такі обставини до клопотання долучено не було, суд ухвалив про розгляд справи за відсутності представника відповідача за наявними матеріалами.

В судовому засіданні 03.03.2020 було проголошено вступну та резолютивну частину ухваленого рішення.

Згідно змісту позовної заяви і пояснень представника позивача в судовому засіданні, відповідачем 10.10.2019 було проведено рейдову перевірку транспортного засобу, власником сідлового тягача, якого є позивач. В ході її здійснення було виявлено порушення законодавства про автомобільний транспорт і складені відповідні акти. В подальшому, постановами контролюючого органу за вказані вище порушення були накладені адміністративно-господарські санкції. Зазначив, що з такими рішеннями відповідача позивач не погоджується, вважає їх протиправними і такими, що підлягають скасуванню. Повідомив, що позивач передав в оренду свій транспортний засіб до 31.03.2020 на підставі договору і не використовував його у своїй господарській діяльності та не мав на це права, а тому і не був перевізником і не може нести відповідальності за порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт. Наголосив, що розгляд справ про порушення за результатами перевірки відбувся без належного повідомлення позивача про дату, час і місце його проведення, що позбавило його права бути присутнім на ньому та висловити свої заперечення. З тих підстав просив позов задовольнити.

Згідно відзиву на позовну заяву, сторона відповідача позов не визнає. В обґрунтування своїх заперечень покликається на те, що дозволу на перевезення вантажу з перевищенням вагових параметрів автомобільними дорогами України і товарно-транспортної накладної у водія не було, а це є порушенням абзаців 3, 15 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». Відповідач при здійсненні рейдової перевірки повністю дотримався встановленої законом процедури, що підтверджується доказами, які містяться у матеріалах справи. А при укладенні договору оренди, позивач зобов`язаний був отримати тимчасовий реєстраційний талон на право керування переданим в оренду автомобілем і надати його орендарю. Крім того, сторона відповідача вказувала, що відповідач завчасно, належним чином повідомляв позивача про дату час і місце розгляду справ про порушення законодавства автомобільний транспорт по акту 174099, однак той на нього не прибув. З тих підстав сторона відповідача просила у позові відмовити.

Позивач подав відповідь на відзив, в якому зазначив, що закон не встановлює для власника обов`язку отримувати тимчасовий реєстраційний талон на право керування переданим в оренду автомобілем, а це є його правом. Крім того, зауважив, що позивач дізнався про час і місце проведення розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт стосовно нього 03.12.2019 о 12:17 год., а її розгляд був призначений на цю ж дату, однак на 11:00 год. З огляду на наведене вважає, що відповідач не виконав свого обов`язку щодо його належного повідомлення і протиправно позбавив його можливості брати участь у такому розгляді і надавати свої пояснення, зокрема, щодо того, хто був перевізником вантажу у день проведення перевірки.

Відповідач подав заперечення на відповідь на відзив. Доводи, які в них містяться є аналогічними за змістом з тими, що зазначені у відзиві на позовну заяву.

Поряд з цим, представник відповідача долучив письмові пояснення, в яких зауважив, що договір оренди, укладений позивачем носить ознаки фіктивності, оскільки наявна інформація про використання вказаного транспортного засобу іншими особами, а тому цей доказ не може враховуватись судом при ухваленні рішення у справі.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази, суд встановив такі обставини справи та фактичні правовідносини сторін.

ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, зареєстрованим у встановленому законом порядку, про що до Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесений запис від 01.08.2002 за №544. Одним з видів його діяльності є «Надання в оренду вантажних автомобілів» - код КВЕД 77.12 (а.с.11-14).

У його власності перебуває спеціалізований вантажний сідловий тягач - Е марки RENAULT, модель MAGNUM, номерний знак НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 (а.с.18).

Згідно з договором оренди автомобіля від 02.04.2019 фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (орендодавець) передав, а Приватне підприємство «Теплогазбуд» (орендар) прийняв вказаний вище транспортний засіб (техніку) у строкове платне користування, що підтверджується актом його приймання-передачі. У пункті 1.2 цього договору зазначено, що строк його дії встановлюється з моменту приймання-передачі техніки і до 31.03.2020. Відповідно до пункту 1.7 вказаного договору за період орендного використання техніки орендарем, орендодавець не може використовувати її у будь-якій власній господарській (підприємницькій) діяльності (а.с.20-23).

10.10.2019 посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Житомирській області, відповідно до направлення на рейдову перевірку № 004725 від 10.10.2019 (а.с.41), на 235 км. автомобільної дороги М-06 Київ-Чоп була проведена перевірка транспортного засобу марки RENAULT, модель MAGNUM, номерний знак НОМЕР_1 . Поряд з цим, з`ясовано, що спеціалізований вантажний сідловий тягач цього транспортного засобу належить позивачу, а власником спеціалізованого напівпричіпу марки LANGENDORF, модель SKS-HS 27/27, номерний знак НОМЕР_3 є Приватне підприємство «Теплогазбуд», яке, як свідчить договір від 02.04.2019 є орендатором тягача.

Про вказане достеменно було відомо відповідачу, який не лише в акті зазначив про цей факт, а й зробив копії обох свідоцтв про реєстрацію вказаних транспортних засобів наряду з посвідченням водія (а.с.54).

Відповідно до товарно-транспортної накладної №10/10 від 10.10.2019, а також видаткової накладної від тієї ж дати (а.с.79) автомобіль перевозив 30,94 тон щебню із с.Сусли, Новоград-Волинський район до м.Рівне. Перевізником такого вантажу вказано ПП «Теплогазбуд» (а.с.24,105).

За результатами заходу контролю було складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №174099 від 10.10.2019, в якому зазначено про виявлення порушення ОСОБА_1 абзаців 3,15 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» у зв`язку з відсутністю дозволу на перевезення вантажу з перевищенням вагових параметрів автомобільними дорогами України, а також товарно-транспортної накладної на вантаж (а.с.42).

Про результати габаритно-вагового контролю даного транспортного засобу на підставі талону про зважування (а.с.46) складено довідку №042874 від 10.10.2019 та акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №033132 від тієї ж дати, в яких зафіксовано перевищення нормативних вагових параметрів, а саме: нормативно допустима повна маса - 40 т, тоді як фактична маса становила 45,5 т (а.с.45,47).

На підставі зазначених вище документів габаритно-вагового контролю, посадовою особою Управління Укртрансбезпеки у Житомирській області 10.10.2019 складено розрахунок №174099 плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування згідно акту №174099 від 10.10.2019, яким нараховано плату за проїзд в сумі 366,63 євро (а.с.48).

В подальшому, матеріали вказаної перевірки були направлені в Управління Укртрансбезпеки у Рівненській області для розгляду за місцем проживання ОСОБА_1 .

Розгляд справи про порушення позивачем законодавства про автомобільний транспорт по акту №174099 від 10.10.2019 було призначено на 19.11.2019, про що Управлінням Укртрансбезпеки в Рівненській області позивачу 08.11.2019 був направлений рекомендований лист №713 (а.с.115-116). У зв`язку з неприбуттям ОСОБА_1 розгляд цієї справи був призначений на 03.12.2019 на 11:00 год. і повторно повідомлено позивача про дату час і місце його проведення рекомендованим листом від 27.11.2019 №626 (а.с.131-132). Разом з тим, вказаний лист, згідно із інформацією про відстеження пересилання поштових відправлень на Офіційному сайті «Укрпошта», був вручений йому особисто 03.12.2019 о 12:17 год. (а.с.53,58).

03.12.2019 за результатом розгляду справи про порушення позивачем законодавства про автомобільний транспорт Управлінням Укртрансбезпеки в Рівненській області винесено постанови:

№161592 про застосування адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17000 грн. відповідно до абзацу 15 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за перевезення вантажу з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу (а.с.16);

№161593 про застосування штрафу у розмірі 1700 грн. відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за надання послуг з перевезення вантажів без оформлення документів, передбачених ст.48 цього Закону (а.с.17).

Додатково стороною відповідача до матеріалів справи долучені докази, що стосуються повірки вимірювальної техніки, за допомогою якої здійснювався габаритно-ваговий контроль (а.с.64-67).

Додатково стороною позивача до матеріалів справи долучені докази, а саме: матеріали перевірки транспортного засобу - спеціалізованого вантажного сідлового тягача марки RENAULT, модель MAGNUM, номерний знак НОМЕР_1 , за 04.10.2019, в яких на відміну від матеріалів перевірки за 10.10.2019, зазначено не тільки власника сідлового тягача марки RENAULT, модель MAGNUM, номерний знак НОМЕР_1 , а й власника спеціалізованого напівпричіпу марки LANGENDORF, модель SKS-HS 27/27, номерний знак НОМЕР_3 - Приватне підприємство «Теплогазбуд», і за результатами розгляду яких до відповідальності було притягнуто саме Приватне підприємство «Теплогазбуд», а не ФОП Бляшина В.С. І при цьому, постанова №161594 про притягнення до відповідальності Приватного підприємства «Теплогазбуд», винесена Управлінням Укртрансбезпеки в Рівненській області 03.12.2019, тобто в той самий день, що і постанови №161592 та №161593 про притягнення до відповідальності ФОП ОСОБА_1 (а.с.96-104).

В свою чергу, стороною відповідача додатково до матеріалів справи долучена постанова №162045 від 20.12.2019, прийнята за наслідками перевірки транспортного засобу - спеціалізованого вантажного сідлового тягача марки RENAULT, модель MAGNUM, номерний знак НОМЕР_1 , за 24.10.2019, про притягнення до відповідальності ПП «Сітібіворкс» (а.с.126-140).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначені Законом України «Про автомобільний транспорт» №2344-ІІІ від 05.04.2001. Цей Закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.

Частиною 14 статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» №2344-ІІІ від 05.04.2001 передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Згідно з абзацом 3 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України №442 від 10.09.2014 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» Державна інспекція України з безпеки на наземному транспорті була реорганізована шляхом злиття з Державною інспекцією України з безпеки на морському та річковому транспорті, та утворено Державну службу України з безпеки на транспорті.

Постановою Кабінету Міністрів України №103 від 11.02.2015 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, відповідно до пункту 1 якого Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Підпунктами 2, 15, 27, 54, 58, 62 пункту 5 даного Положення передбачено, що Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань: здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті; здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; здійснює нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю; проводить перевірки за додержанням суб`єктами господарювання, фізичними особами та юридичними особами вимог законодавства про транспорт; здійснює контроль наявності, видачу дозвільних документів на здійснення перевезень та контроль відповідності виду перевезення, що фактично здійснюється; здійснює інші повноваження, визначені законом.

Згідно з пунктом 8 вказаного Положення Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Відповідно до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України №592 від 26.06.2015 «Деякі питання забезпечення діяльності Державної служби з безпеки на транспорті» утворено територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті як структурні підрозділи апарату Служби за переліком згідно з додатком 3, зокрема управління Укртрансбезпеки у Рівненській області.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами визначена Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08.11.2006.

Відповідно до пункту 4 вказаного Порядку, державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення планових, позапланових та рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Пунктом 13 Порядку передбачено, що графік проведення рейдових перевірок складається та затверджується наказом Укртрансінспекції або її територіального органу з урахуванням стану аварійності, періоду, що пройшов від попередньої перевірки, забезпечення належного рівня транспортного обслуговування в окремих регіонах, інформації про діяльність осіб, що незаконно надають послуги з перевезень, перевірки дотримання умов перевезень, визначених дозволом (договором) на перевезення, та інших обставин.

За приписами пункту 14 Порядку рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

За змістом пункту 15 Порядку під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

В свою чергу, за вимогами статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» №2344-ІІІ від 05.04.2001, автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством. У разі перевезення небезпечних вантажів крім документів, передбачених частиною другою цієї статті, обов`язковими документами також є: для автомобільного перевізника - ліцензія на надання відповідних послуг; для водія - свідоцтво про допущення транспортного засобу до перевезення певних небезпечних вантажів, свідоцтво про підготовку водіїв транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, письмові інструкції на випадок аварії або надзвичайної ситуації.

Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №879 від 27.06.2007.

Відповідно до пункту 32 вказаного Порядку, перевізник, який має намір використовувати великоваговий та/або великогабаритний транспортний засіб, зобов`язаний не пізніше ніж за три доби звернутися до уповноважених Укравтодором підприємств із заявою про видачу погодження маршруту. Дозвіл на рух великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу видається відповідним підрозділом МВС, що забезпечує безпеку дорожнього руху, після надання погодження маршруту.

Відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» №2344-ІІІ від 05.04.2001 за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема, за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до абзацу 15 частини 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» №2344-ІІІ від 05.04.2001 за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - застосовується штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В свою чергу, в розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт» №2344-ІІІ від 05.04.2001 автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами (стаття 1 Закону); автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах - є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах (стаття 33 Закону).

Сторона позивача в обґрунтування своєї позиції про незаконність постанов відповідача №161592 та №161593 від 03.12.2019 покликалася на те, що ФОП ОСОБА_1 у спірних правовідносинах не мав статусу автомобільного перевізника, а тому й не міг бути притягнутий до відповідальності.

Надаючи оцінку вказаним доводам суд зауважує на такому.

По-перше, позивач, є власником лише спеціалізованого вантажного-спецалізованого сідлового тягача марки RENAULT, модель MAGNUM, номерний знак НОМЕР_1 (а.с.18), який сам по собі не може вважатися вантажним автомобілем.

Так, за визначеннями, які наведено у Законі України «Про автомобільний транспорт» №2344-III від 05.04.2001:

автомобільний транспортний засіб - це колісний транспортний засіб (автобус, вантажний та легковий автомобіль, причіп, напівпричіп), який використовується для перевезення пасажирів, вантажів або виконання спеціальних робочих функцій;

автомобіль вантажний - це автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів;

напівпричіп - це причіп, вісь (осі) якого розміщено позаду центра мас транспортного засобу (за умови рівномірного завантаження) і який обладнано зчіпним пристроєм, що забезпечує передачу горизонтальних і вертикальних зусиль на інший транспортний засіб, що виконує функції тягача;

причіп - це транспортний засіб без власного джерела енергії, пристосований для буксирування автомобілем;

транспортний засіб спеціалізованого призначення - це транспортний засіб, який призначений для перевезення певних категорій пасажирів чи вантажів (автобус для перевезення дітей, осіб з інвалідністю, пасажирів певних професій, самоскид, цистерна, сідельний тягач, фургон, спеціалізований санітарний автомобіль екстреної медичної допомоги, автомобіль інкасації, ритуальний автомобіль тощо) та має спеціальне обладнання (таксі, броньований, обладнаний спеціальними світловими і звуковими сигнальними пристроями тощо).

В свою чергу, визначення поняття «сідельний тягач» у цьому Законі не наведено. Натомість таке поняття визначено у Правилах перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997, згідно яких: сідельний тягач - це автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для буксирування напівпричепа.

Таким чином, для забезпечення технічної можливості перевезення вантажу необхідним є прикріплення до сідельного тягача напівпричепу. І лише в такому комплексі і за таких умов дані транспортні засоби будуть вважатися вантажним автомобілем.

По-друге, в акті перевірки №174099 від 10.10.2019 посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Житомирській області, зазначено, як колісний транспортний засіб марки RENAULT, модель MAGNUM, номерний знак НОМЕР_1 (тобто спеціалізований вантажний сідловий тягач, який належить на праві власності ОСОБА_1 ), так і колісний транспортний засіб марки LANGENDORF, модель SKS-HS 27/27, номерний знак НОМЕР_3 (тобто спеціалізований напівпричіп-спеціалізований Н/ПР-самоскид, який належить на праві власності ПП «Теплогазбуд»), але разом з тим в графі, де зазначається кому належить транспортний засіб зазначено лише ОСОБА_1 , що є абсолютно неприпустим.

Водночас інспекторами в ході перевірки при складенні акту №174099 від 10.10.2019 взагалі не встановлювались обставини щодо того, хто є автомобільним перевізником і на яких підставах використовується даний вантажний автомобіль (в комплексі).

Відповідно, поза увагою відповідача залишився той факт, що вантажний сідловий тягач марки RENAULT, модель MAGNUM, номерний знак НОМЕР_1 ФОП ОСОБА_1 передав в користування Приватному підприємству «Теплогазбуд» - власнику спеціалізованого напівпричіпу марки LANGENDORF, модель SKS-HS 27/27, номерний знак НОМЕР_3 , на підставі договору оренди від 02.04.2019 без права використовувати його в будь-який спосіб самостійно.

Також поза увагою відповідача залишився і той факт, що за товарно-транспортною накладною №10/10 від 10.10.2019, а також видатковою накладною від тієї ж дати, вантажний автомобіль перевозив 30,94 тон щебеню із с.Сусли, Новоград-Волинський район до м.Рівне і перевізником такого вантажу було саме ПП «Теплогазбуд.

При цьому, суд відкидає доводи відповідача про те, що договір оренди транспортного засобу укладений між ОСОБА_1 і ПП «Теплогазбуд» від 02.04.2019 є фіктивним.

Так, згідно з частинами, 1,2 статті Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зокрема, правочинами можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договорами).

Статтею 799 Цивільного кодексу України передбачено, що договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі, а якщо цей договір укладено за участю фізичної особи, то він підлягає нотаріальному посвідченню.

Договір оренди транспортного засобу укладений між ФОП ОСОБА_1 і ПП «Теплогазбуд» від 02.04.2019 є правомочним і не потребує додаткового нотаріального посвідчення, оскільки Бляшин С.В. в даному випадку виступав не як фізична особа, а як зареєстрований суб`єкт підприємницької діяльності.

Стаття 234 Цивільного кодексу України визначає, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Відповідно до частини 1 статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Жодних доказів визнання недійсним договору оренди транспортного засобу марки RENAULT, модель MAGNUM, номерний знак НОМЕР_1 , суду не надано.

Та обставина, що такий транспортний засіб за інформацією відповідача використовувався для здійснення перевезень іншою юридичною особою також не може слугувати доказом фіктивності такого договору.

Водночас відповідачем жодними іншими доказами не доведено що сторони вчиняли такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним або сторони мали інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином.

З огляду на наведене суд відхиляє такі аргументи відповідача, як безпідставні і необґрунтовані.

Також не заслуговують на увагу аргументи відповідача про те, що позивач повинен був при передачі в оренду транспортного засобу отримати тимчасовий реєстраційний талон.

Так, відповідно до пункту 16 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1388 від 07.09.1998, за бажанням власника транспортного засобу - фізичної особи надати право керування таким засобом іншій фізичній особі чи за бажанням фізичної або юридичної особи, якій власник транспортного засобу передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження транспортними засобами, сервісний центр МВС видає за зверненням такого власника тимчасовий реєстраційний талон на строк, зазначений у його заяві, або документах, які підтверджують право користування і (або) розпорядження транспортним засобом.

З аналізу змісту цієї норми суд констатує, що вона за своєю правовою природою є регулятивною дозвільною нормою, а не зобов`язальною. Відтак, її положення не зобов`язують позивача отримувати тимчасовий реєстраційний талон, надаючи право керування транспортним засобом ПП «Теплогазбуд», яке його орендує.

При цьому, суд відхиляє і доводи сторони відповідача про його необізнаність з фактом передачі колісного транспортного засобу позивачем в оренду третій особі і необізнаність з тим фактом, що автомобільним перевізником виступав не позивач, а така третя особа, як з огляду на те, що саме на відповідачеві лежить відповідальність за повне і коректне складання акту перевірки, так і з огляду на вимоги пунктів 25, 26 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08.11.2006.

Так, згідно із пунктом 25 вказаного Порядку, справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Пунктом 26 цього ж Порядку передбачено, що справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.

Разом з тим, письмовими доказами у справі підтверджено, що повідомлення №74463/34/34 від 26.11.2019 про виклик позивача на розгляд справи призначений на 03.12.2019 на 11:00 год., яке надіслано йому 27.11.2019 рекомендованим листом №626, позивачем отримано 03.12.2019 о 12:17 год., з огляду на що він був позбавлений можливості брати участь у розгляді, надавати свої пояснення, зауваження і заперечення з приводу складеного відповідачем акту №174099 від 10.10.2019.

Інші доводи та аргументи, наведені сторонами, судом не оцінюються, позаяк не впливають на правомірність оскаржуваного рішення, а тому не мають значення для правильного вирішення судового спору по суті.

З огляду на встановлене, суд вважає, що постанови Управління Укртрансбезпеки у Рівненській області №161592 та №161593 від 03.12.2019 про застосування до ФОП ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу не відповідають критеріям правомірності, обґрунтованості, добросовісності та розсудливості, визначеним частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною першою статті 9, статтею 72, частинами першою, другою, п`ятою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як вже зазначалось вище, відповідачем у справі не надано суду жодних доказів, які б спростували доводи викладені позивачем у позовній заяві та встановлені у ході судового розгляду обставини справи.

Таким чином, за результатом розгляду адміністративної справи суд дійшов висновку, що відповідач не довів належними та допустимими доказами правомірність своєї поведінки у спірних правовідносинах, натомість позовні вимоги ґрунтуються на нормах матеріального закону та відповідають встановленим судом фактичним обставинам справи, що дає суду підстави для задоволення позову повністю.

Судові витрати присуджуються позивачу відповідно до вимог частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) до Управління Укртрансбезпеки у Рівненській області (Код , вул. Небесної сотні, 34, м. Рівне, 33013) задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати постанови Управління Укртрансбезпеки у Рівненській області про застосування адміністративно-господарського штрафу №161592 та №161593 від 03.12.2019.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Управління Укртрансбезпеки у Рівненській області судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 768,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складений 13 березня 2020 року.

Суддя Друзенко Н.В.