Справа № 160/3121/20
Суддя: Серьогіна Олена Василівна
Дата ухвалення: 2020-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

23 березня 2020 року Справа 160/3121/20

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Серьогіна О.В., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління МВС України в Дніпропетровській області, Міністерства внутрішніх справ України про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

19.03.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління МВС України в Дніпропетровській області, Міністерства внутрішніх справ України, в якому просить:

- визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області від 23.07.2014 року № 256 о/с про звільнення з органів внутрішніх справ України за власним бажанням.

- зобов`язати відповідача - Міністерство внутрішніх справ України поновити позивача на посаді старшого інспектора дозвільної системи сектора охорони громадського порядку органів внутрішніх справ України.

- стягнути з Міністерства внутрішніх справ України на користь позивача середній заробіток за час мого вимушеного прогулу (з 23.07.2014 року по день поновлення на посаді).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали поданого адміністративного позову, суддя приходить до висновку про те, що зазначений позов слід залишити без руху на підставі ч. 1 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з абзацом 1 частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з абзацом 1 ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Таким чином, у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви предметом спору у даній справі є наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області від 23.07.2014 року № 256 о/с про звільнення позивача за власним бажанням.

При цьому до суду за захистом порушених прав позивач звернувся 19.03.2020 року та надав разом із позовною заявою клопотання про поновлення строк звернення до суду.

В обґрунтування причин пропуску строку звернення до суду позивач посилається на те, що про існування оскаржуваного наказу він дізнався лише 03.03.2020 року після отримання листа № 4817-3-30з від 02.03.2020 року.

Розглядаючи клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду суддя зазначає наступне.

Як вбачається із вказаного листа ОСОБА_1 було надано відповідь на його звернення, в якій зазначено, що наказом Головного управління МВС України в Дніпропетровській області від 07.05.2010 року № 127 о/с з 07.05.2010 року його було прийнято на службу в органи внутрішніх справ України на посаду оперуповноваженого сектору карного розшуку Центрально-Міського районного відділу Головного управління МВС України в Дніпропетровській області та згідно Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС за п. 64 «ж» (за власним бажанням) його було звільнено з ОВС України на підставі наказу Головного управління МВС України в Дніпропетровській області від 23.07.2014 року № 256 о/с з 23.07.2014 року.

Дослідивши лист № 4817-3-30з від 02.03.2020 року, наданий позивачем у якості доказу часу, коли він дізнався про порушення своїх прав, суддя приходить до висновку, що вказаний документ не є достатнім доказом підтвердження того, що позивач не міг раніше дізнатись про наявність оскаржуваного наказу, оскільки між датою звільнення позивача (23.07.2014 року) та його зверненням до суду пройшов значний проміжок часу (більше п`яти років).

При цьому позивачем не надано жодних доказів того, що він звертався до відповідачів раніше або не зазначено об`єктивних причин, з яких він не міг звернутись із відповідним запитом раніше, а саме протягом більше ніж п`яти років після того, як за його твердженням йому повідомили про відсторонення від роботи.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Строки звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (AFFAIRE PEREZ DE RADA CAVANILLES c. ESPAGNE № 116/1997/900/1112).

У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини «Осман проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1998 року та пункті 54 рішення «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року зазначено, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (CASO OSMAN CONTRA REINO UNIDO № 23452/94; CASE OF KREUZ v. POLAND № 28249/95).

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

При цьому суддя звертає увагу, що початком строку звернення до суду є день, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

При визначенні початку цього строку суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Оскільки, дане поняття за своєю суттю є оціночним, тому суд у кожному конкретному випадку має надати правову оцінку відповідним обставинам та, як наслідок, визначити, чи можуть такі обставини бути визнані поважними.

Європейський суд з прав людини у справі Пономарьов проти України зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.

При цьому підставами для визнання причин пропуску строку звернення із позовом поважними, визнаються лише обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Проте, позивачем не надано доказів існування таких обставин протягом 2014-2020 років.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

На підставі викладеного, суддя приходить до висновку, що позивачем не надано належних доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду, у зв`язку з чим в задоволенні його клопотання про поновлення строку слід відмовити, а позовна заява підлягає залишенню без руху.

Позивач, у десятиденний строк з дня отримання цієї ухвали, повинен зазначити інші обставини (та надати відповідні докази) на підтвердження поважності причин пропуску відповідного строку.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 123, ч. 3 ст. 161, ч. 1 ст. 169, ст. ст. 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

УХВАЛИВ:

В клопотанні ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду - відмовити.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління МВС України в Дніпропетровській області, Міністерства внутрішніх справ України про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу - залишити без руху.

Позивачу у десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позову без руху усунути недоліки позовної заяви та надати до канцелярії суду:

- клопотання про поновлення строку звернення до суду, а також докази поважності причин пропуску відповідного строку (інші ніж, ті що зазначені в позовній заяві).

Роз`яснити позивачу, що відповідно до пункту 1 частини 2, частини 8 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху. Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху невідкладно надіслати особі, що звернулась із позовною заявою.

Ухвала суду не підлягає оскарженню окремо від ухвали про повернення заяви згідно до вимог ст. ст. 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України та набирає законної сили у строки, встановлені ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Серьогіна