Справа № 320/2751/19
Суддя: Брагіна О.Є.
Дата ухвалення: 2020-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2020 року м.Київ №320/2751/19

Суддя Київського окружного адміністративного суду - Брагіна О.Є.;

при секретарі судового засідання - Бровчук Ю.В.;

за участі позивачки - ОСОБА_1 ;

представника позивачки - Коляди А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Бучанської міської ради Київської області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

у с т а н о в и в:

до Київського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 з вимогами до Бучанської міської ради Київської області про визнання протиправним та скасування рішення від 28.03.2019 №3249-55-VII п`ятдесят п`ятої сесії сьомого скликання міської ради щодо відмови у наданні їй дозволу на розробку проекту землеустрою земельної ділянки для відведення її у власність, орієнтовною площею 0,1000 га для дачного будівництва із земель комунальної власності по АДРЕСА_1 , поруч із земельною ділянкою 6, яка має кадастровий номер :01:162:0003, зобов`язання відповідача прийняти рішення на її користь за поданим клопотанням від 04.03.2019 №Р-596 та надати дозвіл на розробку проекту землеустрою вищевказаної земельної ділянки.

В обґрунтування своїх вимог, позивачка посилається на наявне у неї право на безоплатну приватизацію земельної ділянки, яке встановлене п. «б» ст.81 ЗК України.

Позивачка також вказала, що 04.03.2019 вона звернулась до Бучанської міської ради Київської області з клопотанням про безоплатну приватизацію земельної ділянки, в якому просила надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою для відведення землі у власність для здійснення індивідуального дачного будівництву у межах норм безоплатної приватизації, проте одержала відмову, яка була мотивована тим, що згідно затвердженої містобудівної документації забудови території м. Буча, а саме Генерального плану забудови та плану зонування територій від 30.04.2015 №2171-69-VI, території з функціональним використанням для індивідуального дачного будівництва в межах м. Буча не передбачені, а відтак обрана нею земельна ділянка не відповідає дозваленому місцю розташування.

Оспорюючи підстави відмови у наданні дозволу, позивачка подала суду копію клопотання, зареєстрованого 04.03.2019, копію рішення Бучанської міської ради від 28.03.2019 №3249-55-VII про розгляд заяви ОСОБА_1 ; копію адвокатського запиту та договір про надання правової допомоги. У судовому засіданні заявлені вимоги підтримали та просила їх задовольнити.

Представник відповідача не був допущений до участі у розгляді справи у зв`язку з відсутністю документів, якими підтверджені його повноваження, справу вирішено розглядати за його відсутності, на підставі ст.205 КАСУ .

Із наданих заперечень на позовну заяву вбачається, що відповідач проти задоволення вимог категорично заперечує та надав пояснення наступного змісту: дійсно, 04.03.2019, ОСОБА_1 до Бучанської міської ради було подано клопотання, в якому позивачка просила надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва, орієнтовною площею 0,1000 га, яка розташована по АДРЕСА_1 , поруч із земельною ділянкою 6 з кадастровим номером :01:162:0003. Бучанська міська рада розглянула цю заяву на п`ятдесят п`ятій сесії сьомого скликання та ухвалила рішення №3245-55-VII про відмову у її задоволенні у зв`язку з невідповідністю місця розташування обраної земельної ділянки затвердженому Генеральному плану м. Буча 17.03.2015 №2124-67-VI, тобто претензії позивачки заявлені на територію, яка не передбачена для дачного будівництва, тому прийняте рішення вважає законним.

Заслухавши пояснення позивачки та її представника, встановивши характер та зміст спірних правовідносин, обставини, якими кожна із сторін обґрунтувала свої вимоги та заперечення проти них, надавши правової оцінки зібраним у справі доказам, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову, з урахуванням такого:

ОСОБА_1 , є громадянкою України, яка постійно проживає та зареєстрована за адресою:

АДРЕСА_2 , вона звернулась до Бучанської міської ради Київської області з клопотанням в порядку безоплатної приватизації земельної ділянки, без кадастрового номеру, про надання згоди на розроблення проекту землеустрою земельної ділянки для відведення її у власність, орієнтовною площею 0,1000 га для дачного будівництва із земель комунальної власності по АДРЕСА_1 , поруч із земельною ділянкою 6, яка має кадастровий номер :01:162:0003.

28.03.2019, Бучанською міською радою п`ятдесят п`ятої сесії сьомого скликання було розглянуто клопотання ОСОБА_1 та прийнято рішення №3249-55-VII, яким відмовлено у наданні такого дозволу у зв`язку з невідповідністю обраного місця дачного будівництва Генеральному плану м. Буча, затвердженого рішенням Бучанської міської ради 17.03.2015 за №2124-67-VI та Плану зонування території м. Буча, затвердженого рішенням Бучанської міської ради від 30.04.2015 за №2171-69-VI.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивачка оскаржила його до суду.

Надаючи правової оцінки спірним правовідносинам, суд зважає на таке: суб`єктивне право на земельну ділянку особи виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Земельним Кодексом України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Відповідно до п. «б» ч. 1 статті 81 ЗК України, громадяни набувають права власності на земельні ділянки на підставі, в тому числі, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності. Частиною першою та другою статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом, - (п. «в» ч. 3 ст. 116 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III).

Відповідно до ч. 6 статті 118 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність згідно повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність згідно повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку,- (ч.7 ст. 118 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III).

Аналіз норм ч. 6 - 7 ст. 118 ЗК України дає підстави для висновку, що з метою реалізації права на отримання земельної ділянки, зацікавлена особа повинна звернутися із клопотанням до компетентного органу державної влади чи місцевого самоврядування (у відповідності до повноважень, якими вони наділені статтею 122 ЗК України) із урахуванням правового режиму (форми власності) бажаної земельної ділянки. Наведене законодавче регулювання обумовлено розмежуванням компетенції між органами державної влади та місцевого самоврядування щодо розпорядження земельними ділянками державної та комунальної форми власності.

Зокрема, згідно ч. 1 ст. 122 ЗК України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

В цьому контексті суд зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими для виконання на відповідній території. Крім того, частиною першою статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Таким чином, повноваження сільських, селищних, міських рад щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель комунальної власності реалізуються у формі прийняття відповідного рішення.

ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 18 жовтня 2018 року у справі №813/481/17, від 18 жовтня 2018 року у справі №527/43/17, від 25 лютого 2019 року у справі №347/964/17 та від 22 квітня 2019 року у справі №263/16221/17.

Як вже зазначалось судом суб`єктивне право на земельну ділянку реалізується на підставах визначених Земельним Кодексом України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Статтею 79-1 ЗК України передбачено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні її статусу як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає встановлення площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Формування земельних ділянок здійснюється:

- у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності;

- шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок;

- шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

- шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом;

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб (ч. 4 ст. 122 ЗК України).

Статтею 50 Закону України "Про землеустрій" від 22.05.2003 № 858-IV передбачено, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.

Згідно ст. 25 Закону від 22.05.2003 № 858-IV види документації із землеустрою, до яких, крім проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, належать, зокрема, технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Частиною другою статті 55 Закону від 22.05.2003 № 858-IV унормовано, що встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

За правилами ч. 1 ст. 123 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III, надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.

Отже, для розроблення технічної документації із землеустрою зацікавлена особа звертається до органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади щодо отримання дозволу.

Судом встановлено, що за результатами розгляду клопотання позивачки, Бучанська міська рада прийняла рішення про відмову у наданні їй дозволу на розроблення проекту землеустрою, оскільки згідно Генерального плану м. Буча бажане місце розташування земельної ділянки не підпадає під територію забудови дачними будинками.

З метою перевірки обґрунтованості зазначених мотивів для відмови, суд витребував у відповідача та дослідив у судовому засіданні Генеральний план м. Бучі, умовні позначення до нього, а також План зонування (зонінг) м. Буча в частині земельної ділянки, щодо якої позивачка подала клопотання.

Аналіз вказаних документів свідчить про те, що заявлена до відведення у власність ОСОБА_1 земельна ділянка знаходиться в межах території м. Бучі, яка не має функціонального призначення - для використання індивідуального дачного будівництва.

Відповідачем була розроблена збільшена фотокопія місця розташування земельної ділянки по АДРЕСА_1 з кадастрової карти України. У судовому засідання позивачка підтвердила відповідність розташування земельної ділянки тій, яка зображена у Генеральному плані м. Бучі. За результатом дослідження представлених суду схем, карт, Генерального плану, плану зонування території, зроблено висновок про відповідність прийнятого рішення представленим матеріалам містобудівної документації.

Так, план зонування території м.Бучі охоплює всю її місцевість та визначає основні напрямки розвитку населеного пункту, охорони навколишнього природного середовища. В основі перспективи функціонального планування розвитку, який передбачено Генеральним планом, виділені функціональні типи території, які поділяються на територіально-планувальні елементи, зони в межах міста, які встановлюють такі зони: громадські; житлові; рекреаційні; курортні; зони транспортної інфраструктури; інженерної інфраструктури; комунально-складські; виробничі; спеціальні зони. Обрана позивачкою ділянка знаходиться в житловій зоні Ж1 (садибної забудови).

За приписами ч. 1, 2 ст. 17 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту. Генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Згідно з визначеннями, наданими у статті 1 вказаного Закону, план зонування території (зонінг) - містобудівна документація, що визначає умови та обмеження використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон. План зонування розробляється на основі генерального плану населеного пункту (у його складі або як окремий документ) для визначення умов та обмежень використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон. План зонування встановлює функціональне призначення, вимоги до забудови окремих територій (функціональних зон) населеного пункту, їх ландшафтної організації (ч. 1, 2, ст. 18 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності").

Частиною третьою статті 18 цього ж Закону встановлено, що зонування території здійснюється з дотриманням таких вимог: 1) урахування попередніх рішень щодо планування і забудови території; 2) виділення зон обмеженої містобудівної діяльності; 3) відображення існуючої забудови територій, інженерно-транспортної інфраструктури, а також основних елементів планувальної структури територій; 4) урахування місцевих умов під час визначення функціональних зон; 5) установлення для кожної зони дозволених і допустимих видів використання територій для містобудівних потреб, умов та обмежень щодо їх забудови; 6) узгодження меж зон з межами територій природних комплексів, смугами санітарно-захисних, санітарних, охоронних та інших зон обмеженого використання земель, червоними лініями; 7) відображення меж прибережних захисних смуг і пляжних зон водних об`єктів.

Під час розгляду справи належними та допустимими доказами підтверджується той факт, що земельна ділянка, яку позивачка обрала як бажану для отримання у власність і, щодо якої нею подано клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, відноситься до території з функціональним використанням, яке не передбачає індивідуальне дачне будівництво.

Відтак, на переконання суду, з цих мотивів відповідач правомірно відмовив у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою і такі мотиви охоплюються підставами, що визначені ч. 7 ст. 118 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III.

На підставі викладеного та, керуючись ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) до Бучанської міської ради Київської області (код 04360586, м. Буча, вул. Енергетиків, 12) про визнання протиправним та скасування рішення №3249-55-VII від 28.03.2019 та зобов`язання надати дозвіл на розробку проекту землеустрою відведення земельної ділянки у власність, - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Брагіна О.Є.