Справа № 420/8151/19
Суддя: Вовченко О.А.
Дата ухвалення: 2020-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/8151/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вовченко O.A., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні в приміщенні суду справу за позовом ОСОБА_1 до Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду 28 грудня 2019 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, третя особа публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», в якій позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору, винесену старшим державним виконавцем Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Щербіною Оленою Вікторівною 23 серпня 2018 року у рамках виконавчого провадження ВП № 56476492.

Ухвалою від 02 січня 2020 року судом на підставі положень ч.1 ст.169 КАС України даний адміністративний позов залишено без руху та надано позивачу п`ятиденний термін на усунення недоліків позовної заяви з моменту отримання копії ухвали.

20 січня 2019 року за вх.№2198/20 до Одеського окружного адміністративного суду від позивача надійшла заява з належним чином оформленою позовною заявою (у двох примірниках) та заявою про відстрочення сплати судового збору.

Ухвалою суду від 27 січня 2020 року продовжено Ніколайчуку Вадиму Анатолійовичу строк для усунення недоліків позовної заяви та встановлено позивачу 5-денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії ухвали.

10 лютого 2020 року ухвалою суду прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 (вх.№ 2198/20), відкрито провадження у адміністративній справі та визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що старший державний виконавець Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Щербіна Олена Вікторівна 23 серпня 2018 року у рамках виконавчою провадження ВП № 56476492 винесла постанову про стягнення виконавчого збору, якою постановила стягнути з ОСОБА_1 виконавчий збір в сумі 70118,07 грн. Виконавче провадження ВП № 56476492 відкрито на підстави заяви представника акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» від 24.05.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , солідарно на користь банку 701180,73 грн. На підставі заяви банку від 20.08.2018 року прийнято постанову про повернення виконавчого документу стягувачу. Дії виконавця в частині підстав стягнення виконавчого збору і в частині суми стягнення виконавчого збору, зазначеної у постанові про стягнення виконавчого збору, є протиправними, оскільки виконавець не забезпечував примусового виконання рішення суду, стягнення сум заборгованості з «боржника» не здійснювалося.

06 березня 2020 року до суду від відповідача за вх.№10550/20 надійшли заперечення (відзив) (а.с.44-47), у яких зазначено, що у разі повернення виконавчого документу стягувачу згідно п. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», відповідно до вимог ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яка стягується в порядку встановленим ЗУ «Про виконавчу провадження». Відповідач зазначає, що позовна заява ОСОБА_1 є безпідставна та необґрунтована, тому що державним виконавцем відповідно до вимог ЗУ «Про виконавче провадження» відкрито виконавче провадження за виконавчим документом, якій підлягає примусовому виконанню, строк пред`явлення якого відповідає вимогам ст. 22 ЗУ «Про виконавче провадження», який діяв на момент вчинення виконавчих дій. Здійснено усі передбачені чинним законодавством дії щодо неупередженого, своєчасного та фактичного виконання виконавчого документу що відповідає вимогам статті 19 Конституції України, а також, усі рішення та дії суб`єкта владних повноважень мають підзаконний характер, тобто повинні бути прийняті (вчинені) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Законом.

Враховуючи викладене, відповідач просить суд у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою суду від 10 лютого 2020 року доручено Овідіопольському районному відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) надати до Одеського окружного адміністративного суду належним чином засвідчену копію матеріалів виконавчого провадження №56476492 та зупинено провадження по справі №450/8151/19 до 12.03.2019 року.

12 березня 2020 року ухвалою суду поновлено провадження у справі.

17 березня 2020 року до суду від представник позивача за вх.№ЕП/2765/20 надійшла заява, в якій просить розглянути справу без участі позивача у письмовому провадженні.

Учасники справи у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Таким чином, оскільки учасники справи не з`явились, у зв`язку з відсутністю потреби заслухати свідка чи експерта, суд 18 березня 2020 року вирішив розглядати дану справу у письмовому провадженні.

Дослідивши подані до суду документи та матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Згідно ч.ч.2, 3 ст.14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 року (тут і в подальшому у редакції станом на дату виникнення спірних правовідносин) встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Судом встановлено, що 24 травня 2018 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області із заявою про відкриття виконавчого провадження (а.с.49-50), в якій просило прийняти до примусового виконання виконавчий лист Київського районного суду міста Одеси, виданий по справі №520/11289/15-ц, про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором №014/0049/85/72000 від 26.03.2007 року 31924,45 дол. США (за курсом НБУ на момент звернення до суду з позовом дорівнює 701180,73 грн.).

25 травня 2018 року старшим державним виконавцем Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Щербиною Оленою Вікторівною прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №56476492 (а.с.62) за виконавчим листом від 05.04.2018 року №520/11289/15 про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 у розмірі 701180,73 грн.

20 серпня 2018 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області із заявою про повернення виконавчого провадження (а.с.14, 84), в якій просило повернути виконавчий документ без виконання.

23 серпня 2018 року старшим державним виконавцем Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Щербиною Оленою Вікторівною було прийнято постанову ВП №56476492 про повернення виконавчого документа стягувачу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (а.с.12, 89) на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

Також, 23 серпня 2018 року старшим державним виконавцем Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Щербиною Оленою Вікторівною було прийнято постанову про стягнення виконавчого збору ВП №56476492 (а.с.9, 90), якою постановлено стягнути з ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 70118,07 грн.

Позивач, не погоджуючись з постановою про ВП №56476492 від 23.08.2018 року про стягнення з нього виконавчого збору, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України (ч.1 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Відповідно до ч.3 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Таким чином, Законом України «Про виконавче провадження» передбачено обов`язок державного виконавця після повернення виконавчого документа стягувачу прийняти постанову про стягнення з боржника виконавчого збору.

Однак, відповідно до ч.2 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Тобто, вищевказаною нормою передбачено порядок обрахування суми виконавчого збору, з якої вбачається, що виконавчий збір може бути стягнуто лише на підставі тої суми, яка була фактично стягнута з боржника у рамках виконавчого провадження чи вартості майна, яке було передано боржником стягувачу за виконавчим документом.

Отже, законодавець регламентує відсоткове відношення розміру виконавчого збору від суми фактично стягнутого боргу, тобто стягнення виконавчого збору прямо залежить від того, наскільки фактично виконано рішення в примусовому порядку.

Вказані висновки узгоджуються з висновками, наведеними Верховним Судом у постанові віл 25.02.2020 року по справі №805/4538/16-а.

Суд зазначає, що оскільки відповідачем доказів фактичного виконання виконавчого листа Київського районного суду міста Одеси від 05.04.2018 року №520/11289/15 до суду не надано, суд доходить висновку, що прийняття державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору є передчасним, оскільки, розмір виконавчого збору залежить від розміру фактично стягнутого боргу.

За таких обставин, суд вважає за доцільне визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Щербіни Олени Вікторівни ВП № 56476492 від 23 серпня 2018 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 70118,07 грн.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Так, ч.2 ст.2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позов ОСОБА_1 слід задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем сплачено судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 768,40 грн. згідно квитанцій №153610003 від 20.12.2019 року (а.с.6) та №43 від 05.02.2020 року.

З урахуванням задоволення позовної заяви ОСОБА_1 , суд доходить висновку про стягнення на його користь з Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) за рахунок бюджетних асигнувань Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) судовий збір у загальному розмірі 768,40 грн.

Керуючись ст.ст.7, 9, 205, 241-246, 250, 255, 287, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Щербіни Олени Вікторівни ВП № 56476492 від 23 серпня 2018 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 70118,07 грн.

Стягнути з Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) за рахунок бюджетних асигнувань Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на користь ОСОБА_1 судовий збір у загальному розмірі 768,40 грн., сплачений згідно квитанцій №153610003 від 20.12.2019 року (а.с.6) та №43 від 05.02.2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ).

Відповідач - Овідіопольський районний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (вул.Портова, буд.2, смт.Овідіополь, Одеська обл., 67801, ).

Третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (вул.Лєскова, 9, м.Київ, 01011, ).

Суддя О.А. Вовченко

.