Справа № 240/1452/20
Суддя: Шуляк Любов Анатоліївна
Дата ухвалення: 2020-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2020 року м. Житомир справа № 240/1452/20

категорія 112040201

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Шуляк Л.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Житомирського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Приватного підприємства "Слободище" про стягнення санкцій та пені,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулось Житомирське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів із позовом, в якому просить стягнути з Приватного підприємства "Слободище" на користь Житомирського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів суму адміністративно-господарських санкцій та пені, у розмірі 132 036,70 грн (сто тридцять дві тисячі тридцять шість грн 70 коп.).

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем не сплачено заборгованість по адміністративно-господарських санкціях визначених у звіті за формою 10-ПІ від 20.12.2019 за 2019 рік та у розрахунку пені на суму заборгованості по сплаті адміністративно-господарських санкцій. Просить суд стягнути з відповідача заборгованість у сумі 132 036,70 грн.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 21.02.2020 відкрито провадження у даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Вказана ухвала направлялась відповідачу на адресу, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та отримана 03 березня 2020 року, про що свідчить поштове повідомлення про вручення поштової кореспонденції.

Через відділ документального забезпечення суду від представника відповідача 23 березня 2020 року надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що підприємством було створено два робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю. У той же час, за незалежних від волі відповідача обставин, дані особи не були працевлаштовані на підприємстві у 2018 році у зв`язку з тим, що такі особи на підприємство з питання працевлаштування не звергались. В свою чергу, в 2019 році на підприємстві працевлаштовані двоє таких осіб. А тому, з огляду на викладене, представник відповідача вважає, що керівництвом приватного підприємства "Слободище" протягом 2018 року вживались всі залежні від відповідач та передбачені законодавством заходи для відповідності середньооблікової чисельності працюючих інвалідів, а тому в задоволенні позовних вимог просить відмовити.

Частиною п`ятою статті 250 КАС України встановлено, що датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку.

Суд встановив, що Приватне підприємство "Слободище" є юридичною особою, яке, відповідно до Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", зобов`язане створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів.

З матеріалів справи встановлено, що відповідач подав до Житомирського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2018 рік (за формою № 10-ПІ), згідно якого середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу відповідача впродовж 2018 року становила 44 осіб, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 0 особа, а кількість інвалідів штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" - 2 особа. Середньорічна заробітна плата штатного працівника становить 58 318,00 грн. (а.с.11).

Фондом 10.01.2020 направлено відповідачу претензію №04-03/24 за невиконання нормативу робочих місць по працевлаштуванню осіб з інвалідністю у 2019 році у сумі загальній сумі 117 554,54 грн та пені в розмірі 12 695,40 грн (а.с. 10 та зворот).

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Отже, чинним законодавством України передбачено гарантії соціального захисту осіб з інвалідністю шляхом встановлення особливих вимог щодо організації робочого місця осіб з інвалідністю та покладення на підприємства обов`язку забезпечувати для осіб з інвалідністю належні та безпечні умови праці з урахуванням медичних показань, але без встановлення для підприємств жодних обмежень щодо обов`язку працевлаштування осіб з інвалідністю.

Згідно із частинами першою та другою статті 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів /частина перша/.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк /частина друга/.

Відповідно до частини четвертої цієї статті адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України.

Таким чином, за 2 робочих місця, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю і не зайняті особами з інвалідністю, відповідачу нараховано адміністративно- господарські санкції у сумі 117 554,54 грн та пеню у розмірі 14 482,16 грн.

Згідно з частинами першою, другою статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

В силу приписів частини третьої статті 217 Господарського кодексу України крім зазначених у частині другій цієї статті господарських санкцій, до суб`єктів господарювання за порушення ними правил здійснення господарської діяльності застосовуються адміністративно-господарські санкції.

Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин, а адміністративно-господарські санкції - уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування (частина четверта статті 217 Господарського кодексу України).

Із аналізу вищенаведених норм суд вбачає, що адміністративно-господарські санкції за незайняті особами з інвалідністю робочі місця, передбачені Законом України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні", є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у зв`язку зі скоєнням правопорушення, і підлягають застосуванню у разі, якщо суб`єкт господарювання не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Частиною третьою статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" передбачено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування осіб з інвалідністю у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Частиною першою статті 18 цього Закону встановлено, що забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

З наведених норм статей 18, 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" вбачається, що підприємства здійснюють самостійно працевлаштування осіб з інвалідністю, але виходячи з вимог статті 18 вказаного Закону.

Частиною третьою статті 18 Закону визначено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 №316 "Про затвердження форми звітності №3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" та Порядку її подання" затверджено форму звітності №3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" та Порядок подання форми звітності №3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)".

Згідно з приписами пункту 5 Порядку подання форми звітності №3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)", затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 №316, форма №3-ПН подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

З огляду на вищезазначене, звіт за формою 3-ПН є актом інформування органів працевлаштування про створені на підприємстві робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю і, водночас, запитом про направлення на підприємство для працевлаштування.

За таких обставин, неналежне інформування центру зайнятості про наявність вільних робочих місць для осіб з інвалідністю, а саме неподання звітів за формою №3-ПН про наявність вакансій для осіб з інвалідністю державній службі зайнятості є порушенням вищезгаданих норм матеріального права та підставою для застосування адміністративно-господарських санкцій.

У матеріалах справи наявна копія листа Бердичівського міського центру зайнятості від 26.12.2019 №2046, відповідно до якого ПП "Слободище" звіти про наявність вільних робочих місць за формою 3-ПН для працевлаштування осіб з інвалідністю протягом 2018 року не надходили (а.с.11).

Крім того, відповідачем у відзиві на адміністративний позов також не заперечується той факт, що підприємством на протязі 2018 року вказані вище звіти не подавались.

Таким чином, відповідач не виконав належним чином свій обов`язок щодо працевлаштування осіб з інвалідністю за період січень - грудень 2018 року.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача адміністративно-господарської санкції у розмірі 117 554,54 грн.

Що стосується стягнення пені у сумі 14 482,16 грн, то суду необхідно звернути увагу на таке.

Порядок нарахування пені та її сплати, затверджений Наказом Міністерства праці та соціальної політики України 15.05.2007 №223, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 30 травня 2007 року за № 552/13819 (далі Порядок № 223), встановлює механізм нарахування пені підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, які використовують найману працю, за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій, передбачених Законом України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні".

Відповідно до п.2.2. Порядку № 223, пеня - це штрафна санкція, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно сплаченої адміністративно-господарської санкції, передбаченої Законом за кожний календарний день прострочення виконання зобов`язання.

Позивачем обраховано загальну суму пені, що необхідно сплатити - 14 482,16 грн.

Враховуючи те, що сума заборгованості відповідача становить 14 482,16 грн, розрахунковий розмір пені (11,0*120:100:366) - 0,04%, сума пені за один день прострочення - 47,02 грн (117 554,54 грн* 0,04%), кількість днів прострочення складає 308 днів. А тому загальна сума пені, що необхідно сплатити відповідачу становить 14 482,16 грн. (47,02 грн *308).

З огляду на це, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову повністю та стягнення відповідача на користь Житомирського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів адміністративного господарських санкцій у сумі 117 554,54 грн та пені 14 482,16 грн.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позивач, як суб`єкт владних повноважень обґрунтував обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, а відповідач не надав доказів на спростування заявлених позовних вимог.

Враховуючи те, що факти наведені у позовній заяві знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, то позов необхідно задовольнити повністю.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до ст.139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 257, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

вирішив:

Адміністративний позов Житомирського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (вул. Домбровського, 38, м. Житомир, 10003. РНОКПП/) до Приватного підприємства "Слободище" (вул. Карпенка, 1, с. Слободище, Бердичівський район, Житомирська область, 13330. РНОКПП/) про стягнення санкцій та пені - задовольнити.

Стягнути з Приватного підприємства "Слободище" на користь держави в особі Житомирського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно - господарську санкцію в сумі 117 554,54 грн та пені - 14 482,16 грн, в загальній сумі - 132 036 (сто тридцять дві тисячі тридцять шість) грн 70 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду складено у повному обсязі: 23 березня 2020 року.

Суддя Л.А.Шуляк