Справа № 400/581/19
Суддя: Птичкіна В.В.
Дата ухвалення: 2020-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2020 р. № 400/581/19
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Птичкіної В. В., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідача:Головного управління ДФС у Миколаївській області, вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001

про:скасування рішення від 10.01.2019 № , вимоги від 09.01.2019 № Ф-1370-25,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом, що містив вимоги:

скасувати рішення в.о. начальника ГУ ДФС у Миколаївській області М. Кучеренко № від 10.01.2019 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальну суму 13 150,50 грн.;

скасувати Вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску від 09.01.2019 № Ф-1370-25.

Відповідачем у позові ОСОБА_1 визначив Головне управління ДФС у Миколаївській області (надалі Управління або відповідач).

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 , зокрема, вказав, що у відповідача не було законних підстав для застосування штрафу та нарахування пені, оскільки, по-перше, у нього була переплата зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а, по-друге, відповідач не провів перевірку позивача. Також ОСОБА_1 зазначив, що Управління незаконно сформувало та надіслало вимогу про сплату боргу (недоїмки), оскільки рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску було оскаржено.

Ухвалою про відкриття провадження у справі суд зобов`язав відповідача подати належним чином засвідчені копії всіх документів на підтвердження порушення позивачем строків сплати єдиного внеску за період І квартал 2014 року ІІІ квартал 2018 року; належним чином засвідчені копії документів, що стали підставою для прийняття оскаржуваного рішення; детальний розрахунок вказаних в оскаржуваному рішенні сум (з посиланням на норми законодавства та первинні документи); письмові пояснення щодо наявності законних підстав для направлення позивачу вимоги.

Управління ухвалу суду не виконало.

У відзиві (арк. спр. 37-39) відповідач просив відмовити у задоволенні позову. Зміст відзиву зводиться до цитування норм законодавства та інформації про факт направлення оскаржуваного рішення.

Позивач подав відповідь на відзив (арк. спр. 47-50), в якій, зокрема, вказав на неподання відповідачем доказів на підтвердження правомірності своїх рішень. Крім того, у відповіді на відзив ОСОБА_1 зазначив, що «… вимога про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску від 09.01.2019 року № Ф-1370-25 у сумі 13058,86 грн. вважається відкликаною в зв`язку з тим, що відповідачем направлено іншу вимогу від 05.02.2019 року № Ф-1370-25 у сумі 13058,86 грн. Другу вимогу позивач отримав 28.02.2019 року, тобто після подання позову. За такого ОСОБА_1 вважає за необхідне уточнити вимоги позовної заяви, в частині скасування податкової вимоги …». До відповіді на відзив позивач додав копію вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 05.02.2019 № Ф-1370-25, в якій вказана сума 13 016,04 грн., при цьому, на відміну від оскаржуваної вимоги, у вимозі від 05.02.2019 міститься інформація про наявність у позивача станом на 31.01.2019 недоїмки в сумі 2 457,18 грн.

Відповідні доводи позивача суд відхилив, оскільки порядок реалізації позивачем права змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог визначено статтею 47 Кодексу адміністративного судочинства України, якою встановлені як строк реалізації відповідного права, так і вимоги до заяви (яка є заявою з процесуальних питань, в той час як відповідь на відзив є заявою по суті справи).

Правом подати заперечення на відповідь Управління не скористалось.

Як встановлено судом, 15.11.2018 посадова особа Управління прийняла рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату єдиного внеску (надалі Рішення від 15.11.2019, арк. спр. 19). Згідно з цим Рішенням, орган доходів і зборів, на підставі частини десятої та пункту 2 частини одинадцятої статті 25 Закону № 2464, застосував до фізичної особи підприємця ОСОБА_1 штраф в сумі 6 145,52 грн. (за період з 23.04.2014 по 22.10.2018, розмір штрафу 20%) та нарахував пеню в сумі 7 004,98 грн. (період не зазначено).

Згідно з цими нормами, на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка від суми недоплати за кожний день прострочення; податковий орган застосовує до платника єдиного внеску за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Позивач оскаржив Рішення від 15.11.2018 до ДФС.

За результатами розгляду скарги ФОП ОСОБА_1 ДФС 04.01.2019 прийняла рішення № 455/6/99-00-11-05-02-25 (надалі Рішення за скаргою, арк. спр. 20-22), в якому, зокрема, зазначила:

«… з матеріалів справи вбачається, що Скаржником належним чином не виконувались вимоги ст. 9 Закону № 2464, а саме недоїмку, яка передана за залишками Пенсійного фонду України, єдиний внесок за І IV квартали 2014 року, І IV квартали 2015 року, І IV квартали 2016 року, І IV квартали 2017 року, І ІІІ квартали 2018 року сплачено з порушенням законодавчо встановленого строку.

За порушення термінів сплати єдиного внеску ГУ ДФС винесено рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 15.11.2018 № . Однак, вищезазначене рішення підлягає скасуванню, оскільки винесено без розмежування періодів та сум застосованих штрафних санкцій у розмірі 10 та 20 відсотків своєчасно не сплачених сум єдиного внеску, що є порушенням п.п. 2 п. 2 розділу VII Інструкції № 449.

Водночас зазначаємо, що дане порушення не скасовує суму штрафної санкції та пені по суті.

За таких обставин, керуючись п. 4, п. 5 розділу IV, п. 3 розділу V Порядку розгляду контролюючими органами скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2015 № 1124 … вирішила рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 15.11.2018 № ГУ ДФС у Миколаївській області скасувати та вважати відкликаним з дня прийняття даного рішення, скаргу фізичної особи підприємця ОСОБА_1 від 30.11.2018 № б/н задовольнити частково. Зобов`язати ГУ ДФС у Миколаївській області винести та направити нове рішення, з урахуванням вищенаведеного, згідно вимог чинного законодавства …».

До 01.01.2015 (дата набрання чинності Законом України від 28.12.2014 № 77-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці», яким були внесені зміни, зокрема до частини одинадцятої статті 25 Закону № 2464), штраф за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладався податковими органами у розмірі 10 відсотків своєчасно несплачених сум, а з 01.01.2015 у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Виходячи з тексту Рішення за скаргою, ДФС встановила, що Управління невірно визначило суму 6 145,52 грн., оскільки застосувало штраф у розмірі 20%, при тому, що факти несплати (несвоєчасної сплати) позивачем єдиного внеску мали місце і до 01.01.2015.

10.01.2019 посадова особа Управління прийняла рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату єдиного внеску (надалі Рішення від 10.01.2019, арк. спр. 26). Згідно з цим Рішенням, орган доходів і зборів, на підставі частини десятої та пункту 2 частини одинадцятої статті 25 Закону № 2464, застосував до фізичної особи підприємця ОСОБА_1 штраф в сумі 6 145,52 грн. (з яких 296,64 грн. - за період з 23.04.2014 по 31.12.2014, 10%, та 5 848,88 грн. за період з 01.01.2015 по 22.10.2018, 20%) та нарахував пеню в сумі 7 004,98 грн. (період не зазначено).

Крім того, 09.01.2019 відповідач сформував вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф 1370-25 (надалі Вимога, арк. спр. 23), згідно з якою сума заборгованості позивача з єдиного внеску станом на 31.12.2018 складає 13 058,86 грн., з яких 6 053,88 грн. штрафи, 7 004,98 грн. пеня.

При прийнятті рішення суд виходив з такого.

Відповідно до абзацу першого частини четвертої статті 25 Закону № 2464 (в редакції, що була чинною у січні 2019 року), орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Згідно з визначенням, наведеним у пункті 6 частини першої статті 1 Закону № 2464, недоїмка сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Вимога про сплату боргу є виконавчим документом (абзац третій частини четвертої статті 25 Закону № 2464).

Як зазначено у частині чотирнадцятій статті 25 Закону № 2464, про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа органу доходів і зборів у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженнями в Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску.

Суми пені та штрафів, передбачених цим Законом, підлягають сплаті платником єдиного внеску протягом десяти календарних днів після надходження відповідного рішення. Зазначені суми зараховуються на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для зарахування єдиного внеску. При цьому платник у зазначений строк має право оскаржити таке рішення до органу доходів і зборів вищого рівня або до суду з одночасним обов`язковим повідомленням про це територіального органу доходів і зборів, яким прийнято рішення.

Оскарження рішення органу доходів і зборів про застосування фінансових санкцій зупиняє перебіг строку їх сплати до винесення органом доходів і зборів вищого рівня та/або центральним органом виконавчої влади, що забезпечує та реалізує державну податкову і митну політику, або судом рішення у справі. Строк сплати фінансових санкцій також зупиняється до ухвалення судом рішення у разі оскарження платником єдиного внеску вимоги про сплату недоїмки, якщо застосування фінансових санкцій пов`язано з виникненням або несвоєчасною сплатою суми недоїмки.

Відповідно до частини п`ятнадцятої статті 25 Закону № 2464, рішення органу доходів і зборів про нарахування пені та/або застосування штрафів, передбачених частинами одинадцятою і дванадцятою цієї статті, є виконавчим документом.

У разі якщо платник єдиного внеску не сплатив зазначені в рішенні суми протягом десяти календарних днів, а також не повідомив у цей строк орган доходів і зборів про оскарження рішення, таке рішення передається державній виконавчій службі в порядку, встановленому законом.

Суми штрафів та нарахованої пені, застосованих за порушення порядку та строків нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску, стягуються в такому самому порядку, що і суми недоїмки із сплати єдиного внеску.

Суми штрафів та нарахованої пені включаються до вимоги про сплату недоїмки, якщо їх застосування пов`язано з виникненням та сплатою недоїмки.

Відповідач не довів, що станом на 31.12.2018 у позивача існував борг з єдиного внеску, тому прийняття вимоги лише на суму штрафу та пені не відповідає статті 25 Закону № 2464.

Крім того, ОСОБА_1 , як вказано вище, оскаржив Рішення від 15.11.2018, та Рішення за скаргою було прийнято лише 04.01.2019. Отже, станом на 31.12.2018 у позивача не було обов`язку зі сплати сум, вказаних у Рішенні від 15.11.2018.

За таких обставин, суд визнав обґрунтованими позовні вимоги в частині визнання протиправною та скасування Вимоги.

Стосовно доводів позивача про те, що відповідач застосував штраф та нарахував пеню за відсутності акта, яким встановлюються факти порушення законодавства, суд зазначив таке.

У підпункті 2 пункту 2 розділу VII затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 «Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (надалі Інструкція № 449) вказано, що за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення у період з 01 січня 2015 року, накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум. За несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення, починаючи з 01 січня 2015 року, накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум. При цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за формою згідно з додатком 12 до цієї Інструкції. Розрахунок цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів.

У пункті 4 розділу VII Інструкції № 449 зазначено, що факти порушень законодавства, крім тих, що є предметом акта документальної перевірки, та тих, що зазначені в підпункті 2 пункту 2 цього розділу, посадова особа органу доходів і зборів оформлює актом довільної форми, в якому чітко викладається зміст порушення з обґрунтуванням порушених норм законодавчих актів. Такий акт про порушення надсилається (вручається) платнику разом із рішенням про застосування штрафних санкцій.

Таким чином, Інструкцією не передбачено, що єдиною підставою для прийняття рішення про застосування штрафу, зазначеного у підпункті 2 пункту 2 розділу VII Інструкції № 449, є акт.

Частиною другою статті 25 Закону № 2464 встановлено, що на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

У пункті 5 розділу VII Інструкції № 449 вказано, що нарахування пені починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно.

Документи, які є підставою для нарахування пені:

документи, що підтверджують суму єдиного внеску та строк його сплати, - звіт платника щодо нарахування єдиного внеску (з додатним значенням);

вимога про донараховані суми єдиного внеску за актами документальних перевірок або повідомленням-розрахунком;

рішення суду.

При цьому, пунктом 7 розділу VII Інструкції № 449 визначено, що рішення про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених пунктами 2, 3, 5, 6 цього розділу, за наслідками розгляду акта та інших матеріалів про порушення приймає посадова особа органу доходів і зборів.

Відповідач не надав суду пояснень, на підставі яких документів (із вказаних у пункті 5 розділу VII Інструкції № 449) було здійснено нарахування пені, та не надав суду доказів існування будь-яких «інших матеріалів про порушення».

З урахуванням наведеного, суд встановив, що Управління не довело правильність визначення вказаних у Рішенні від 10.01.2019 сум.

Наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2015 № 1124 був затверджений «Порядок розгляду контролюючими органами скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу» ( надалі Порядок № 1124).

У пункті 4 розділу IV Порядку № 1124 вказано, що контролюючий орган при розгляді скарги перевіряє законність і обґрунтованість винесення вимоги або рішення, що оскаржується, і приймає одне з таких рішень:

залишає вимогу або рішення, що оскаржується, без змін, а скаргу без задоволення;

скасовує в певній частині вимогу або рішення, що оскаржується, не задовольняє скаргу в певній частині;

скасовує в повному обсязі вимогу або рішення, що оскаржується, і задовольняє скаргу;

направляє скаргу на новий розгляд до відповідного територіального контролюючого органу;

залишає скаргу без розгляду.

У разі скасування вимоги або рішення контролюючого органу про нарахування пені та накладення штрафу вони вважаються відкликаними з дня прийняття рішення контролюючим органом вищого рівня по повне або часткове задоволення скарги, про що зазначається в рішенні відповідного контролюючого органу (пункт 4 розділу IV Порядку № 1124).

Пунктом 3 розділу V Порядку № 1124 передбачено, що у разі повного або часткового задоволення скарги в рішенні даються розпорядження контролюючому органу, рішення якого скасовано повністю або в певній частині, про вчинення відповідних дій.

Як вказано вище, у Рішенні за скаргою ДФС вказала про скасування в повному обсязі Рішення від 15.11.2018, про його відкликання та про часткове задоволення скарги ОСОБА_1 .

В якій частині скарга ОСОБА_1 не була задоволена, у Рішенні за скаргою не зазначено.

Виходячи з мотивувальної частини Рішення за скаргою, ДФС встановила, що відповідач неправильно розрахував суму штрафу, оскільки не врахував, що за порушення, що були допущені у період до 01.01.2015, накладався штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Висновків про неправильне визначення суми пені Рішення за скаргою не містить, але при цьому Рішення від 15.11.2018 було скасовано в повному обсязі.

За таких обставин, на думку суду, у відповідача не було підстав для повторного нарахування пені (Рішення від 10.01.2019).

Згідно з Рішенням за скаргою, відповідач мав визначити, на які суми (до 01.01.2015) нараховується штраф у розмірі 10 відсотків, а на які (з 01.01.2015) у розмірі 20 відсотків. Виконання цієї вказівки, на думку суду, мало призвести до зміни (зменшення) загальної суми штрафу (оскільки у Рішенні від 15.11.2018 відповідач застосував штраф тільки у розмірі 20 відсотків). Проте, суми (штрафу та загальна) у Рішенні від 15.11.2018 та у Рішенні від 10.01.2019 співпадають.

З урахуванням наведеного, суд визнав, що Управління не довело правомірність Рішення від 10.01.2019 та Вимоги, тому дійшов висновку про задоволення позову.

Судові витрати (сплачена позивачем сума судового збору), відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Управління.

Керуючись статтями 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001 ідентифікаційний код: 39394277) задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення № про застосування штрафних санкції та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, що було прийнято 10.01.2019 Головним управлінням ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код: 39394277).

3. Визнати протиправною та скасувати прийняту 09.01.2019 Головним управлінням ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код: 39394277) вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1370-25.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код: 39394277) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 768,40 грн (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду , або справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням пункту 15.5 Розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Птичкіна