Справа № 161/5545/14-а
Суддя: Кравчук В.М.
Дата ухвалення: 2020-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

18 березня 2020 року

м. Київ

справа №161/5545/14-а

адміністративне провадження №К/9901/11136/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Кравчука В.М., суддів Єзерова А.А., Стародуба О.П.,

розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за касаційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2

на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25.09.2014 (суддя Пушкарчук В.П.) та

ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.12.2015 (колегія у складі суддів Костіва М.В., Гулида Р.М., Каралюса В.М.)

у справі № 161/5545/14-а

за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2

до виконавчого комітету Луцької міської ради

про визнання незаконним та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії.

I. РУХ СПРАВИ

1. У квітні 2014 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до виконавчого комітету Луцької міської ради, в якому просили:

- визнати незаконними та скасувати рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 18.09.2013 № 561-1 та рішення від 16.10.2013 № 630-1;

- зобов`язати поновити позивачів у списку осіб, що перебувають на квартирному обліку у виконавчому комітеті Луцької міської ради для отримання житла у позачерговому порядку із збереженням попереднього перебування на обліку;

- зобов`язати відповідача надати позивачам благоустроєне житлове приміщення для постійного проживання.

2. Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25.09.2014, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.12.2015, у задоволенні позову відмовлено за безпідставністю.

3. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 25.01.2016 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою позивачів.

4. У зв`язку із ліквідацією зазначеного суду справу передано Верховному Суду.

5. У касаційній скарзі позивачі із посиланням на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просять скасувати оскаржувані судові рішення, і прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

6. Відповідач заперечень на касаційну скаргу не надав.

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

7. Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 18.07.1992 померла мама позивачів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 батько - ОСОБА_4 .

8. 19.12.2002 позивачів виконавчим комітетом Луцької міської ради було поставлено на позачерговий квартирний облік як дітей сиріт, як того вимагає Закон України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» та Житловий кодекс України. Проте, з моменту постановлення на квартирний облік та на сьогоднішній день житлом останні не забезпечені. Неодноразові звернення стосовно виділення житла позивачам, як сиротам, не призвело до бажаного результату, а у вересні 2013 року їх було знято із зазначеного обліку.

9. Довідкою відділу реєстру житлового фонду Департаменту житлово-комунального господарства і будівництва Луцької міської ради від 27.02.2007 підтверджується, що позивачі згідно з рішенням виконкому № 213 від 07.12.1979 взяті на квартирний облік при міськвиконкомі на отримання державного (кооперативного) житла з 19.12.2002 на позачергову чергу за № 670, а у списку дітей-сиріт за № 26.

10. Луцькою міською радою 17.01.2011 на адвокатський запит виконкомом було надано відповідь про те, що ОСОБА_1 перебуває з 19.12.2002 в позачерговій черзі як сирота під № 669.

11. 21.03.2013 відділ реєстру житлового фонду ДЖКГ надав довідку № 210/19.7-28, відповідно до якої ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку у виконкомі Луцької міської ради для отримання кооперативного житла та включена у список на позачергове отримання житла з 19.12.2002 за № 670 та в контрольному списку сиріт під № 4.

12. 09.07.2013 та 15.08.2013 після звернення в прокуратуру виконкомом була надана відповідь щодо перебування ОСОБА_1 на квартирному обліку та включення у список на позачергове отримання житла з 19.12.2002 за № 665. Крім того, у даних відповідях запропоновано ОСОБА_1 звернутися у відділ реєстру житлового фонду департаменту ЖКГ щодо взяття її на квартирний облік для отримання соціального житла, враховуючи те, що житлове будівництво для забезпечення вказаної категорії громадян не фінансується протягом багатьох років.

13. 02.10.2013 на звернення ОСОБА_1 до виконкому Луцької міської ради щодо вирішення житлового питання, остання отримала відповідь, якою повідомлено, що у зв`язку з тим, що вона 1984 р.н., тобто не є особою із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, рішенням виконкому від 18.09.2013 № 561-1 її виключено із списку позачерговиків і на черговому засіданні громадської комісії з житлових питань та виконкому буде розглянуте питання про включення в загальну чергу з дати попереднього взяття на облік, тобто з 19.12.2002.

14. В ході проведення перереєстрації осіб, які перебувають на квартирному обліку у виконкомі міської ради, 16.10.2013 рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради № 630-1 виключено позивачів з позачергової черги (перевищення встановленого віку для осіб з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування) та з 19.12.2002 включені в списки загальної черги на отримання житла.

15. Не погоджуючись із зазначеним, позивачі звернулися до суду.

IІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

16. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивачі були поставлені на чергу для отримання житла 19.12.2002 року, як діти-сироти. Законом України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» визначено, що до осіб із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, належать особи віком від 18 до 23 років, у яких у віці до 18 років померли або загинули батьки та особи, які були віднесені до дітей, позбавлених батьківського піклування.

Оскільки позивачам вже виповнилося 23 роки, вони втратили статус осіб з числа дітей-сиріт, а тому вони не можуть бути забезпечені соціальним житлом за міською програмою забезпечення житлом дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, та осіб з їх числа на 2012-2015 роки, про що повідомлено ОСОБА_1 листом виконавчого комітету Луцької міської ради № 9-21/229 від 23.01.2014.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

17. Позивачі у касаційній скарзі наголошують, що на момент поставлення на чергу для отримання житла (19.12.2002) ОСОБА_2 виповнилося 18 років, а ОСОБА_1 - 22 роки, а згідно Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» визначено, що до осіб із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, належать особи віком від 18 до 23 років, у яких у віці до 18 років померли або загинули батьки та особи, які були віднесені до дітей, позбавлених батьківського піклування.

18. Зазначають також, що розгляд справи у суді апеляційної інстанції відбувся без їхньої участі, хоча в апеляційній скарзі вони висловлювали бажання брати участь у судовому засіданні. Крім того, не отримували повістки про призначення справи до розгляду. Вказані порушення призвели до позбавлення можливості подавати докази та пояснення у суді апеляційної інстанції.

V. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

19. Верховний Суд перевірив доводи касаційної скарги, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права та дійшов таких висновків.

20. Насамперед, суд вважає за необхідне звернути увагу на юрисдикцію спору.

21. Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України (тут і далі норми КАС України в редакції на час судового вирішення спору) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

22. На підставі пункту 7 частини першої статті 3 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

23. За приписами пункту 1 частини 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

24. Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

25. Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

26. Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

27. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

28. Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

29. Із матеріалів справи вбачається, що підставою для звернення позивачів до суду з цим позовом стала необхідність захисту їх житлових прав, зокрема, реалізації права позивачів на соціальне житло.

30. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

31. У порядку цивільного судочинства розглядаються спори щодо права особи на житло (приватизація житла, взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або зняття з такого обліку, надання житла, користування жилим приміщенням у будинку державного чи приватного жилого фонду, житлово-будівельних кооперативів, у гуртожитках, встановлення автономного опалення у приміщенні державного житлового фонду, зняття з реєстраційного обліку місця проживання за наявності спору, зобов`язання органу влади чи органу місцевого самоврядування здійснити необхідні дії щодо утримання в належному стані житлового будинку, виселення, а також спори щодо забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків тощо). Такі спори є житловими (цивільними) спорами, незалежно від участі у справі суб`єкта владних повноважень як відповідача.

32. За таких обставин Суд вважає, що спір між позивачами та відповідачем не є публічно-правовим, а тому не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства. Відтак, справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а має вирішуватись за правилами цивільного судочинства.

33. Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11.09.2019 у справі № 804/3718/18 з подібними правовідносинами.

34. Відповідно до ч. 1 ст. 354 КАС України Суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.

35. Відповідно до ч. 1 ст. 239 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

36. Зважаючи на вищенаведене, позивачу слід роз`яснити право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

37. Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити касаційну скаргу частково, рішення судів попередніх інстанцій у вказаній справі скасувати, а провадження у справі - закрити.

Керуючись ст. 341, 345, 354, 356 КАС України, Суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити частково.

2. Постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25.09.2014 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.12.2015 у справі № 161/5545/14-а - скасувати.

3. Провадження у справі № 161/5545/14-а закрити.

4. Повідомити позивачам, що позов віднесено до юрисдикції судів загальної юрисдикції та підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

5. Роз`яснити позивачу право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В.М. Кравчук

Суддя А.А. Єзеров

Суддя О.П. Стародуб