Справа № 274/4120/19
Суддя: Токарева Марія Сергіївна
Дата ухвалення: 2020-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2020 року м. Житомир справа № 274/4120/19

категорія 102090000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

судді Токаревої М.С.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до відділу з питань державної реєстрації виконкому Бердичівської міської ради Житомирської області про зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відділу з питань державної реєстрації виконкому Бердичівської міської ради Житомирської області у якому просить:

- зобов`язати відділ з питань державної реєстрації виконкому Бердичівської міської ради Житомирської області зняти з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову вказано, що звернулась до Центру надання адміністративних послуг виконкому Бердичівської міської ради Відділу з питань державної реєстрації виконавчого комітету Бердичівської міської ради з заявою про зміну місця реєстрації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , як його представник за довіреністю, що видана 18.01.2019 року та посвідчена В.Борисовым, консулом - Посольства України в Чехії у м.Прага, довіреність зареєстрована в реєстрі за № 124-19. Проте, цього ж дня їй було повернуто дані заяви з відмітками про відмову у вчиненні дії з таких підстав, що відповідно до п.п.2п.1 Правил реєстрації місця проживання затверджених постановою КМУ від 02.03.2016 № 207 зі змінами та доповненнями - у поданих документах містяться недостовірні відомості або подані документи є недійсними, та відповідно до п.п.6 п.6 загальної частини порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення паспорта громадянина України затвердженої постановою КМУ від 25.03.2015 року № 302. Позивач вважає такі дії відповідача безпідставними.

Справу призначено до розгляду у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників судового розгляду.

У встановлений судом строк відповідачем було подано відзив на позовну заяву за змістом якого, просив відмовити у задоволенні позову. В обгрунтування відзиву вказано, що всі дії щодо повернення з заявою про зміну місця реєстрації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 вчинені з чітким дотриманням вимог законодавства, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного висновку.

07.05.2019 року ОСОБА_1 на підставі довіреності, що видана 18.01.2019 та посвідчена В.Борисовым, консулом - Посольства України в Чехії у м.Прага, довіреність зареєстрована в реєстрі за № 124-19 звернулася до Центру надання адміністративних послуг виконкому Бердичівської міської ради Відділу з питань державної реєстрації виконавчого комітету Бердичівської міської ради з заявою про зміну місця реєстрації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , як його представник за довіреністю.

Зі змісту наявної у матеріалах справи копії довіреності вбачається, що вона видана позивачу для представлення інтересів ОСОБА_2 щодо зняття його з реєстраційного обліку за місцем проживання та реєстрації за новою відповідною адресою.

Цього ж дня ОСОБА_1 було повернуто дані заяви з відмітками про відмову у вчиненні дії з таких підстав, що відповідно до п.п.2п.1 Правил реєстрації місця проживання затверджених постановою КМУ від 02.03.2016 № 207 зі змінами та доповненнями - у поданих документах містяться недостовірні відомості або подані документи є недійсними, та відповідно до п.п.6 п.6 загальної частини порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення паспорта громадянина України затвердженої постановою КМУ від 25.03.2015 року № 302.

Вважаючи такі дії відповідача безпідставними позивач звернулась до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, у тому числі й рішення органу місцевого самоврядування, що є предметом цього спору.

Згідно статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в рішенні від 14.12.2011 № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Стосовно "порушеного права", за захистом якого особа може звертатися до суду, то за змістом рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 №18-рп/2004 це поняття, яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття "охоронюваний законом інтерес". Щодо останнього, то в тому ж рішенні Конституційного Суду України зазначено, що "поняття "охоронюваний законом інтерес" означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Тобто, гарантоване статті 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Звертаючись до суду з позовом про скасування акту суб`єкта владних повноважень, позивач має обґрунтувати, яким чином даний акт порушує його права та охоронювані законом інтереси. Захисту у порядку адміністративного судочинства підлягають порушені права особи у публічно-правових відносинах, у яких відповідач реалізовує владні управлінські функції стосовно заявника.

Слід наголосити, що адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що в зв`язку з прийняттям рішенням чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.

Необхідно також зазначити що у суду існує обов`язок, під час вирішення спору, пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). Тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов`язковими.

Обов`язковою умовою для звернення до суду з позовом щодо захисту прав є наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Суд зазначає, що таке порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи - позивача з боку відповідача, яка стверджує про їх порушення.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Суд звертає увагу, що з`ясування питання порушених прав, свобод чи інтересів позивачів передує розгляду питання щодо правомірності (законності) рішення, яке оскаржується.

Аналогічні правові позиції викладені в постанові Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 826/4406/16 , від 15 березня 2019 у адміністративній справі № 815/622/17, та від 12 лютого 2020 у адміністративній справі №160/7402/18.

Суд зазначає, що у даному випадку позивач звернувся до суду із позовом предметом якого є не порушення її особистих індивідуально виражених прав чи інтересів особи, а фактично інтересів іншої - ОСОБА_2 , який надав позивачу довіреність на вчинення конкретно визначених дій: зняття його з реєстраційного обліку за місцем проживання та реєстрації за новою відповідною адресою.

Безпосередньо позивач не зазнав жодного втручання в свої права, внаслідок дій відповідача.

Водночас, будь яких доказів щодо того, що позивачу надано ОСОБА_2 право на звернення до суду з даним позовом суду надано не було.

З огляду на наведені обставини, суд дійшов висновку, про відсутність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

За правилами статті 139 КАС понесені позивачем витрати у виді судового збору за подання цього позову відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 9, 77, 90, 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до відділу з питань державної реєстрації виконкому Бердичівської міської ради Житомирської області (Площа Центральна, 1, м.Бердичів, Житомирська область,13300, ) про зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.С. Токарева