Справа № 540/157/20
Суддя: Морська Г.М.
Дата ухвалення: 2020-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/157/20
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Морської Г.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, третя особа - Каховський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протипрнавними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки),

встановив:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі (далі - відповідач), третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Каховський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у якому просить: визнати протиправними та скасувати вимоги Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі про сплату боргу (недоїмки) № Ф-6246-50 від 12.11.2018 р. та №Ф-6246-50 від 04.11.2019 р.

Ухвалою від 24.01.2020 р. позовна заява залишена без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків.

10.02.2020 р. позивач вимоги ухвали виконав, недоліки позовної заяви усунув, у зв`язку з чим ухвалою від 13.02.2020 р. відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 13.03.2020 р.

Ухвалою від 26.02.2020 р. вжито заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення за виконавчим документом - вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 12.11.2018 року № Ф-6246-50 винесеною Головним управлінням ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі (, 73026, м. Херсон, просп. Ушакова, 75) .

На зазначену дату сторони в судове засідання не з`явились, подали до суду заяви, у яких просили розгляд справи проводити в порядку письмового провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 205 КАС України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у період з 11.09.2007 по 10.04.2019 р. ОСОБА_1 був зареєстрований як фізична особа-підприємець, однак підприємницькою діяльністю не займався, звітності з ЄСВ не подавав. Окрім того, протягом цього періоду позивач був найманим робітником, а з 07.05.2012 р. працює сторожем в яслах-садку №10 «Казка» управління освіти Каховської міської ради. Проте, у жовтні-листопаді позивачу стало відомо що з його заробітної плати проводиться утримання за постановою про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 20.08.2019 р. по ВП №59593612 про примусове виконання вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-6246-50 від 12.11.2018 р. Разом з тим, 04.12.2019 р. позивач отримав вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 04.11.2019 №Ф-6246-50 на суму 20540,90 грн. Стверджує, що вимогу, згідно якої відбувається стягнення з заробітної плати, ОСОБА_1 раніше не отримував, а дізнався про неї лише під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження. Позивач вважає, що винесені відповідачем вимоги №Ф-6246-50 від 04.11.2019 на суду 20540,90 грн та №Ф-6246-50 від 12.11.2018 на суму 15819,54 грн про сплату боргу (недоїмки) є протиправними, оскільки за періоди, які охоплюють вимоги про сплату боргу, з нього утримувалися внески ЄСВ за місцем роботи. У зв`язку із зазначеним, просить скасувати зазначені вимоги та позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

28.02.2020 р. відповідач надіслав до суду відзив, у якому не погоджуються із доводами, викладеними у позовній заяві, зважаючи на наступне. Позивач є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у 2017-2019 роках, адже згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивач припинив свою підприємницьку діяльність лише 10.04.2019 р. Зазначає, що податковим законодавством визначено, що фізичні особи-підприємці, сплачують єдиний внесок за періоди, в яких вони були платниками єдиного податку, незалежно від того, отримували вони дохід у цей період чи ні. Відповідач стверджує, що фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обради спрощену систему оподаткування і є одночасно найманими працівниками, не звільняються від сплати єдиного внеску та подання обов`язкової звітності за себе, як фізичні особи-підприємці. Сплата єдиного соціального внеску у такому разі не здійснюється подвійно, адже за фізичну особу-підприємця, яка працює найманим працівником, єдиний соціальний внесок сплачує роботодавець (утримань єдиного соціального внеску із заробітної плати немає). З огляду на зазначене та у зв`язку із наявністю богу з єдиного соціального внеску у позивача, вважає вимоги про сплату правомірними, а позов таким що не підлягає задоволенню.

10.03.2020 р. представник позивача подав до суду відповідь на відзив на позовну заяву, у якій зазначає, що відповідачем не заперечується що ним виготовлено та направлено два виконавчих документа, які охоплюють один період 2017 р. 1-3 квартали 2018 р., що призводить до того, що сума за цей період, в порушення вимог Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виставляється двічі. Окрім того, оскаржувані вимоги були визначені відповідачем саме на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів, тобто відповідач діяв не підставі Закону та Інструкції, а на власний розсуд. Разом з тим, вказує, що суму боргу (недоїмки) на яку виставляється вимога, можливо визначити лише на підставі первинних бухгалтерських документів , а облікові дані інформаційної системи фіскального органу є додатковою, а не самостійною підставою формування вимоги. Стверджує, що нарахування позивачу одночасно як підприємцю та за місцем роботи як працівнику є подвійним оподаткуванням, що не передбачено чинним податковим законодавством.

Розглянувши надані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства, які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Сеастополі, Новокаховське управління, Каховської ДПІ (м.Каховка район) з 12.09.2007. Державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем за її рішенням здійснена 10.04.2019.

12.11.2018 в зв`язку із наявністю заборгованості з єдиного соціального внеску станом на 26.02.2019 р. та на підставі даних інформаційно-телекомунікаційної системи "Податковий борг" ГУ ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі сформована вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-6246-50 на суму 15819,54 грн.

04.11.2019 в зв`язку із наявністю заборгованості з єдиного соціального внеску станом на 31.10.2019 р. та на підставі даних інформаційно-телекомунікаційної системи "Податковий борг" ГУ ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі сформована вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-6246-50 на суму 20540,90 грн.

18.07.2019 р. державним виконавцем Каховського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Пустовою Т.М. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП№59593612 щодо примусового виконання вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-6246-50 від 12.11.2018р.

20.08.2019 р. державним виконавцем Каховського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Пустовою Т.М. винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у виконавчому провадженні ВП №59593612

Не погодившись із винесеними вимогами про сплату боргу (недоїмки) № Ф-6246-50 від 12.11.2018 р. та № Ф-6246-50 від 04.11.2019 р. , позивач звернувся до суду.

Надаючи оцінку правомірності зазначеного рішення, суд зазначає наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначено Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI /надалі Закон № 2464-VI/.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі єдиний внесок) консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є, зокрема фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до абз.1 п.1 та п. 3 ч.1 ст. 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами; для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до ч.5 ст.8 Закону №2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

При нарахуванні заробітної плати (доходів) фізичним особам з джерел не за основним місцем роботи ставка єдиного внеску, встановлена цією частиною, застосовується до визначеної бази нарахування незалежно від її розміру.

Згідно з ч.2,3 ст. 9 Закону №2464-VI обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

За приписами ч.4 ст. 25 Закону №2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Відповідно до абзацу другого пункту 2 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.15 №449 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 4.05.18 №469), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 7.05.15 за №508/26953 (надалі Інструкція №449), у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.

За змістом пункту 3 розділу VI Інструкції №449 органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску.

У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається): платникам, зазначеним у підпунктах 1, 2 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 10 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій); платникам, зазначеним у підпунктах 3, 4, 6 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 15 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

Абзацом першим пункту 4 розділу VI Інструкції №449 визначено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Як встановлено судом, відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В01 №305918, ОСОБА_1 11.09.2007 р. зареєстрований як фізична особа-підприємець. Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичний осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з 12.09.2007 р. взятий на облік до ГУ ДФС у Херсонській області, автономній Республіці Крим та м.Севастополі, Новокаховське управління.

Сплата єдиного внеску є формою участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Мета такої участі полягає у гарантуванні особі матеріального забезпечення у разі настання страхового випадку (як то безробіття, тимчасова непрацездатність, нещасний випадок на виробництві чи професійне захворювання, досягнення пенсійного віку тощо)

Слід зазначити, що відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї статусу фізичної особи-підприємця Законом № 2464-VI не врегульовано

Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Наведене правове врегулювання дає підстави для висновку, що, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

З аналізу вищезазначеного, суд дійшов висновку, що особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

При вирішенні спірних правовідносин, суд застосовує правові висновки Верховного суду, викладені в постанові від 04.12.2019 р. у справі №440/2149/19, у якій суд зазначає, що тлумачення норм Закону № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

У своєму відзиві контролюючий орган зазначає, що у зв`язку із ненарахування та несплатою позивачем єдиного всенку, нарахування ОСОБА_1 єдиного всеску здійснювалося автоматично на рівна ДФС України поквартально в розмірі мінімального страхового внеску, що склало:

- за звітний 2017 р. 8448,00 грн;

- за 1 квартал 2018 р. 2457,18 грн;

- за 2 квартал 2018 р. 2457,18 грн;

- за 3 квартал 2018 р. 2457,18 грн;

- за 4 квартал 2018 р. 2457,18 грн;

- за 1 квартал 2019 р. 2754,18 грн.

У зв`язку з частковою сплатою (стягнення межах виконавчого провадження) в облікових даних інформаційної системи органу доходів і зборів та в інтегрованій картці платника відображено недоїмку зі сплати єдиного внеску, яка склала 17798,96 грн.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що позивач з 07.05.2012 р. працює на посаді сторожа в яслах-садку №10 «Казка» управління освіти Каховської міської ради, що підтверджується копією трудової книги ОСОБА_2 та довідкою Управління освіти Каховської міської ради від 15.01.2020 р. №29/01-10. Згідно зазначеної довідки, за період роботи з 07.05.2012 р. за ОСОБА_1 утримано і перераховано ЄСВ.

Варто зазначити, що Законом №2464-VI не визначено обов`язку фізичної особи - підприємця сплачувати єдиний внесок за себе самостійно у разі, коли така особа не веде підприємницьку діяльність, а працевлаштована як найманий працівник за трудовим договором і єдиний внесок за неї сплачує роботодавець.

Зважаючи на те, що основоположним принципом збору єдиного внеску є обов`язковість законодавчого визначення умов і порядку його сплати, відсутність у законі конкретної вказівки на необхідність сплати єдиного внеску у вищеописаному випадку свідчить на користь висновку про відсутність у позивача обов`язку з його сплати.

Оскільки визначальним у контексті цього спору є мета сплати єдиного внеску задля отримання особою права на соціальне забезпечення у разі настання страхового випадку, позивачу таке право гарантоване за рахунок її участі в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування як найманого працівника та сплати єдиного внеску за неї роботодавцем за основним місцем роботи.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відсутність у позивача обов`язку зі сплати єдиного внеску за спірний період.

Згідно приписів ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього кодексу, проте згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч. 1 ст. 90 КАС України).

На виконання вимог статті 77 КАС України відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх доказів, які б спростовували твердження позивача, а відтак, не довів правомірності своєї бездіяльності у повному обсязі.

З огляду на зазначені обставини, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість формування вимог про сплату боргу (недоїмки) від 12.11.2018 №Ф-6246-50 та від 04.11.2019 р. №Ф-6246-50, а тому вони підлягають скасуванню.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно положень ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1 ст.134 КАС України).

Позивач, у своїй позовній заяві зазначає, що судові витрати попрернє складають 5000,00 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

З матеріалів справи слідує, що позивач 16.01.2020 р. уклав договір про надання правової допомоги з адвокатом Гуменним Д.Ю. предметом якого є надання клієнту допомоги на умовах, передбачених договором, а саме: підготувати позов та роз`яснювати клієнту юридичні питання з приводу розгляду в Херсонському окружному адміністративному суді адміністративної справи про визнання протиправними і скасування податкових вимог №Ф-6246-50 від 04.11.2019 р. та 12.11.2018 р.; готувати в інтересах клієнта в адресу суду всі необхідні правові документи по справі; здійснювати представництво інтересів клієнта в Херсонському окружному адміністративному суді по справі до моменту вирішення рішення.

П.4 договору визначено, що сума винагороди адвоката визначена додатковою угодою до договору. Сума винагороди сплачується авансом в день підписання договору.

Однак, позивачем не надано до суду доказів виконання адвокатом зазначених у договорі робіт (додаткова угода, акт виконаних робіт, детальний опис виконаних робіт) та понесених позивачем витрат (видатковий касовий ордер, квитанція, чек).

У зв`язку з відсутністю належних доказів понесення позивачем витрат на правову допомогу та аналізуючи вимоги процесуального законодавства, суд дійшов висновку про відсутність підстав відшкодування понесених судових витрат у сумі 5000,00 грн., зазначеної позивачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У зв`язку із зазначеним, відшкодуванню підлягає сума сплаченого позивачем судового збору, згідно з квитанцією № 0.0..1 від 16.01.2020 у розмірі 1681,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 8, 9, 12, 19, 161- 163, 167 КАС України, суд-

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату богу (недоїмки) від 12.11.2018 р. №Ф-6246-50 винесену Головним управлінням ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі (, 73026, м. Херсон, просп. Ушакова, 75) на суму 15819,54 грн.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату богу (недоїмки) від 04.11.2019 р. №Ф-6246-50 винесену Головним управлінням ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі (, 73003, м. Херсон, просп. Ушакова, 75) на суму 20540,90 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) судовий збір в сумі 1681 (одна тисяча шістсот вісімдесят одна) грн. 60 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (, 73003, м. Херсон, просп. Ушакова, 75).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Г.М. Морська

кат. 111060000