Справа № 640/1889/19
Суддя: Кобаль Михайло Іванович
Дата ухвалення: 2020-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/1889/19 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Мазур А.С., Суддя-доповідач Кобаль М.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Кобаля М.І.,

суддів Беспалова О.О., Костюк Л.О.

при секретарі Горяіновій Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні без участі сторін апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «УКС-КОНСАЛТИНГ» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 лютого 2020 року в справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКС-КОНСАЛТИНГ» до Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, третя особа: Головне управління Держпраці у Київській області про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «УКС-КОНСАЛТИНГ» (далі по тексту - позивач, ТОВ «УКС-КОНСАЛТИНГ») звернулося до суду з адміністративним позовом до Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві (далі по тексту - відповідач, Подільське РВ ДВС міста Києва ГТУЮ у місті Києві) в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 18.01.2019 року, винесену головним державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Кравцовою Оленою Сергіївною у виконавчому провадженні № 58133052.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 лютого 2020 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлялися належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст.313 КАС України неявка сторін належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, не перешкоджає слухання справи.

Справу розглянуто у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Управлінням Держпраці у Київській області, за результатами акту інспекційного відвідування від 14.09.2018 року №КВ1146/32/НД щодо порушень ТОВ «УКС - Консалтинг» законодавства про працю та зайнятість населення винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № кв1146/32/нд/фс-498 від 09.10.2018 року.

Постановою Управління Держпраці у Київський області, на підставі абз.2 ч. 2 статті 265 Кодексу Законів про працю України, накладено на ТОВ «УКС- Консалтинг» штраф у сумі 372000 грн., який підлягав сплаті відповідачем протягом одного місяця з дня прийняття постанови.

У встановлений для добровільної уплати строк штраф позивачем сплачено не було.

Зазначена постанова передана на примусове виконання до Подільського РВ ДВС міста Києва ГТУЮ у місті Києві 18.01.2019 року, що підтверджується, відміткою про отримання вхідної кореспонденції за вхідним номером 1164 від 18.01.2019 року про реєстрацію листа Управління Держпраці у Київській області №43/2-18-18493 від 20.12.2018 року.

Згідно наявної в матеріалах справи інформації про виконавче провадження № 58133052 з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень вбачається, що датою передачі документа до виконання є 18.01.2019 року.

Згідно ч.1 ст.12 цього Закону України «Про виконавче провадження», постанова Управління Держпраці у Київській області про накладення штрафу №43/2-18-18493 від 20.12.2018 року повинна бути пред`явлена до примусового виконання протягом трьох місяців з дата набрання нею законної сили.

Як вбачається з тексту постанови Управління Держпраці у Київській області кв1146/32/нд/фс-498 від 09.10.2018 року, остання набирає законної сили 19.10.2018 року.

Відтак, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, що пред`явлення до виконання зазначеної постанови відбулося у межах строку, встановленого ч.1 ст.12 цього Закону України «Про виконавче провадження».

18.01.2019 року Подільським РВ ДВС міста Києва ГТУЮ у місті Києві в межах строку, встановленого ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», відкрито виконавче провадження з примусового виконання постанови Управління Держпраці у Київській області позивача штрафу у розмірі 372000 грн. до Державного бюджету, а також постановлено стягнути з боржника виконавчий збір /основну винагороду приватного виконавця у розмірі 37230 гривень, ВП № 58133052 (далі по тексту - оскаржувана постанова).

Вважаючи протиправною оскаржувану постанову, позивач звернувся до суду з даним позовом для захисту своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи те, що постанова Управління Держпраці у Київській області від кв1146/32/нд/фс-498 від 09.10.2018 року була пред`явлена у строк, передбачений ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», у відповідача були відсутні правові підстави для повернення виконавчого документа заявнику.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України та нормами Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Відповідно до ч. 2 вищезазначеної статті, строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили.

Тобто, в даному випадку, оскаржувана постанова може бути пред`явлена до примусового виконання протягом трьох місяців, починаючи з 20.10.2018 року, оскільки 19.10.2018 року набрала законної сили (а.с.13).

Так, згідно пункту 2 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, постанова кв1146/32/нд/фс-498 від 09.10.2018 року Управління Держпраці у Київській області про накладення штрафу передана на примусове виконання відповідачу 18.01.2019 року, тобто в межах строку встановленого чинним законодавством.

Згідно п.1 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувана про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 5 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Враховуючи те, що оскаржувана постанова була пред`явлена у строк, передбачений ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», у державного виконавця були відсутні правові підстави для повернення виконавчого документа заявнику.

У свою чергу, колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що відсутність у виконавчому листі, а в даному випадку оскаржуваній постанові, точних відомостей про код та місцезнаходження боржника, не є підставою для повернення державним виконавцем виконавчих документів без прийняття до виконання і не позбавляє виконавця скористатися своїм правом та отримати таку інформацію у відповідних установах.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 471/283/17ц та від 27.12.2018 у справі № 469/1357/16ц.

Правовими положеннями ч.5 ст. 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Головним завданням виконавчого провадження є правильне і своєчасне виконання виконавчого документа.

За умови відсутності у виконавчому документі окремих персональних даних у виконавця є можливість направити запит до відповідних державних органів для отримання цієї інформації.

Повернення виконавчого документа через відсутність у виконавчому листі даних про особу має ознаки формальності, оскільки у виконавця під час виконання виконавчого документа не виникає проблем із отриманням такої інформації з баз даних і реєстрів.

Тобто, після отримання виконавчого документу, державний виконавець позбавлений можливості здійснювати дії на власний розсуд, зокрема отримувати додаткову інформацію, або певні уточнення щодо даних боржника.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції наголошує, що якщо відсутні підстави визначені чинним законодавством для повернення виконавчого документа заявнику, державний виконавець не має альтернативної поведінки і зобов`язаний відкрити виконавче провадження.

Щодо посилань апелянта на те, що код і адреса, зазначені в оскаржуваній постанові належать зовсім іншій юридичній особі, а саме: ТОВ «СТІП ГРУП», то вони не заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції, адже апелянтом ані під час розгляду справи в суді першої інстанції, ані під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції не надано належних доказів оскарження постанови № кв1146/32/нд/фс-498 від 09.10.2018 року Управління Держпраці у Київській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами, що в свою чергу мало б місце і спростовувало незаконне накладення штрафу, та як наслідок, незаконне відкриття виконавчого провадження № 58133052.

Аналіз наведених положень дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції дійти висновку, що даний адміністративний позов не підлягає задоволенню, а доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу суду, оскільки помилки у виконавчому документі (код та місцезнаходження боржника) є формальні, а тому не можуть бути підставою для повернення виконавчого документа заявнику.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів апеляційної інстанції доходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

В зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «УКС-КОНСАЛТИНГ» - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 лютого 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: М.І. Кобаль

Судді: О.О. Беспалов

Л.О. Костюк

Повний текст виготовлено 17.03.2020 року