Справа № 420/1329/19
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2020-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1329/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Марина П.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної Фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Державної Фіскальної служби в Одеській області, в якій позивач просить визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 20.02.2019 року на загальну суму 501216,73 грн.; податкове повідомлення-рішення № від 20.02.2019 року на суму 170 грн.; податкове повідомлення-рішення № від 20.02.2019 року на загальну суму 37648,35 грн.

З оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями позивач не погоджується, вважає їх необґрунтованими, неправомірними та такими, що підлягають скасуванню. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що банк не виконав приписи пп.д п.п.164.2.17. п.164.2. ст.164 ПК України щодо повідомлення боржника, а тому у боржника (позивача) не виникало обов`язку подавати декларацію та розраховувати і сплачувати податок самостійно, між тим позивач позбавлений можливості зробити це правильно, бо в нього немає інформації щодо структури прощенного боргу, скільки було прощенно основного боргу, тіла кредиту, скільки процентів, штрафних санкцій, пені, комісій тощо. У зв`язку з цим законодавець і поклав обов`язки податкового агента на банк. Тобто контролюючий орган ухвалив протиправні податкові повідомлення-рішення, які підлягають скасуванню судом. До того ж, банк надав до контролюючого органу некоректні дані, а саме зазначив як суму додаткового блага (прощеного банком боргу) загальну прощену суму 2008520,89 гри., а повинен був надати інформацію лише про суму прощення основної суми боргу тіла кредиту. Позивач вважає свої дії щодо невключення до річної податкової декларації за 2015 рік суми анульованої банком заборгованості в вищевказаному розмірі правомірними та такими, що відповідають нормам ПК України, оскільки анульована банком заборгованість не є тілом кредиту, тобто доходом позивача. Проценти, пеня, штрафні санкції, комісії тощо не можуть вважатися доходом позивача та додатковим благом.

Представником відповідача надано до суду відзив на адміністративний позов (а.с.58-61), згідно якого відповідач заперечує проти заявленого позову. Представник відповідача зазначає, що документальною позаплановою невиїзною перевіркою встановлені порушення: п.п.49.18.5. п.49.18 ст.49, пп.176.1 «в» ст.176, п.177.5, п.177.11 ст.177 ПК України від 2 грудня 2010 року №2755-УІ, із змінами та доповненнями - не подання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік по строку 09.02.2016 року; п.57.1. ст.57, п.п. «д» п,п.164.2.17 п.164.2. ст.164., п.п.167.1. ст.167, п.п.168.2.1. п.168.2 ст.168., ПК України із змінами та доповненнями не сплачений податок на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті за результатами річного декларування, у розмірі 400973,38 грн.; пп.1.2, п. 1.4, п.1.5, пп.1.6 п. 161 підрозділу 10 розділу XX, ст.163, пп.164.1.3 п.164.1 ст.164, п.168.4 ст.168, пп.168.2.1 п.168.2 ст.168 ПК України донараховано військового збору у розмірі 30118,68 грн. Відповідач стверджує, що позивачем податкова декларація про майновий стан і доходи за 2015 рік по строку 09.02.2016 року не надана за місцем реєстрації. У зв`язку з ненаданням податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік сума податку, що підлягає сплаті до бюджету платником самостійно не була сплачена. З урахуванням порушень норм податкового законодавства, відповідачем донараховано військового збору у розмірі 30118,68 грн.

В додаткових поясненнях від 27.06.2019 року (а.с.112-114) представник відповідача зазначив, що позивачем не подано податкових декларацій, звітної та уточнюючої. Отже, у відповідача була наявна інформація тільки, яка була отримана від банку, а саме відповідно до листа-відповіді банку №14-2-02/12630 від 13.02.2019 року та повідомлення про анулювання боргу від 25.03.2015 року №31-4-51-07/2067. Також, відповідачем було отримано повідомлення про анулювання боргу від 25.03.2015 року №31-4-51-07/2067, в якому вказано суму основного боргу, суми процентів, пеня і т.д., отже, до функцій податкового органу не входить перерахунок сум основного боргу. Також, позивачем не було укладено будь-яких додаткових угод, а також не проводилось змін валютного зобов`язання із банком. Перевірка проводилась виключно на інформації, яка була надана банком.

Представником позивача 22.08.2019 року надано додаткові пояснення (а.с.116-120), в яких представник наголошує на тому, що позивач не був повідомлений про анулювання боргу. Крім того, позивач вважає, що п.8 підрозділу 1 Перехідних положень ПК України надає позивачу спеціальну пільгу не сплачувати у цьому випадку податок з доходів фізичних осіб на суму анульованого банком боргу, оскільки він утворився внаслідок курсової різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року.

Ухвалою суду від 27.03.2019 року відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін.

Ухвалою суду від 23.05.2019 року зупинено провадження у даній справі у зв`язку з можливим примирення сторін.

Ухвалою суду від 13.06.2019 року продовжено строк зупинення провадження по справі.

Ухвалою суду від 27.06.2019 року продовжено строк зупинення провадження по справі.

Ухвалою суду від 29.08.2019 року занесеною до протоколу судового засідання поновлено провадження у справі.

Ухвалою суду від 01.10.2019 року зупинено провадження у справі.

Ухвалою суду від 26.11.2019 року продовжено строк зупинення провадження по справі.

Ухвалою суду від 13.01.2020 року продовжено строк зупинення провадження по справі.

Ухвалою суду від 13.02.2020 року продовжено строк зупинення провадження по справі.

Ухвалою суду від 20.03.2020 року поновлено провадження у справі.

Представником позивача 12.03.2020 року надано до суду клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, оцінивши їх за власним внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді справи, суд встановив наступні факти та обставини.

Відповідно до матеріалів справи, 27.09.2007 року між позивачем ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту №0 на придбання житла на суму 90000,00 доларів США, що дорівнює еквіваленту 454500.00 грн. на день укладання договору (а.с.16-19).

Відповідно до гарантійного листа АТ «УкрСиббанк» №332/30-3/544 від 25.03.2015 року АТ «УкрСиббанк» гарантує, що при внесенні ОСОБА_1 , грошової суми по КД №0 від 27.09.2007 року у розмірі 24073,00 доларів США та судових витрат у сумі 3441,00 грн. єдиним платежем до 25.03.2015 року, залишок заборгованості на день внесення коштів буде анульовано та знято заборону на відчуження заставного майна (а.с.20).

Відповідно до квитанцій №28 та №30 від 25.03.2015 року позивачем на рахунок АТ «УкрСиббанк» перераховано грошові кошти в сумі 24073,00 доларів США та 3441,00 грн. (а.с.21).

Акціонерним товариством «УкрСиббанк» 25.03.2019 року за №31-4-51-07/2067 прийнято повідомлення про анулювання боргу (а.с.184), яким позивача повідомлено про те, що АТ «УкрСиббанк» прийнято рішення про анулювання кредитної заборгованості позивача, що станом 25.03.2015 року становить 96290,74 доларів США, а саме: суми основного боргу (кредиту) 86247,61 доларів США, що складав 2008520,89 грн., по кусу НБУ станом на 25.03.2015 року; суми процентів 10043,13 доларів США, що складає 233882,84 грн., по курсу НБУ станом на 25.03.2015 року та пеня за несвоєчасне погашення заборгованості у розмірі 15711,52 грн.

Вказаним повідомленням звернуто увагу позивача на те, що відповідно до п.п. «д» 164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України анульована сума заборгованості за основним боргом (кредитом) є доходом позивача отриманим як додаткове благо, і позивачу необхідно самостійно сплатити податок на доходи фізичних осіб з такого доходу та відобразити його у річній податковій декларації з податку на доходи фізичних осіб, а також сплатити військовий збір відповідно до п.161 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України.

Як вбачається з наявного підпису на повідомленні про анулювання боргу позивач отримав вказане повідомлення особисто 25.03.2015 року.

Листом від 19.09.2018 року №7834/П/15-32-50-07-12 (а.с.44) Головне управління ДФС в Одеській області повідомило ОСОБА_1 , про те, що за результатами аналізу інформації, наявної в Центральній базі даних Державного реєстру фізичних осіб щодо отриманих позивачем доходів, встановлено, що у 2015 році позивачем отримана сума доходу у вигляді додаткового блага, яка включається до загального оподатковуваного доходу платника податку. З урахуванням зазначеного позивачу необхідно було надати податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2015 рік та її документальне підтвердження до Державної податкової інспекції у Київському районі м.Одеси Головного управління ДФС в Одеській області. Ненадання вищезазначених пояснень та документального підтвердження є підставою для проведення позапланової виїзної документальної перевірки відповідно до вимог ст.78 ПК України.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, позивачем не надано до податкового органу декларацію про майновий стан і доходи за 2015 рік та її документальне підтвердження.

Надалі, головним державним ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб управління податків і зборів з фізичних осіб Макоїд Ольгою Віталіївною на підставі п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, пп.78.1.2, п.78.1 ст.78, ст.79, п.82.2 ст.82 ПК України від 02.12.2010 року №2755-VІ зі змінами та доповненнями та наказу Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області №9016 від 19.11.2018 року про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, в період з 28.12.2018 року по 14.01.2019 року проведена документальна позапланова невиїзна перевірка фізичної особи ОСОБА_1 , за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року, з питання своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб з доходів, військового збору з доходів, отриманих як додаткове благо від ПАТ «УкрСиббанк».

За результатами вказаної перевірки 21.01.2019 року складено акт за №82/15-32-13-05/ НОМЕР_1 від (а.с.23).

Зазначеним актом перевірки встановлено порушення вимог законодавства платником податків ОСОБА_1 , а саме:

п.п.49.18.5. п.49.18 ст.49, пп.176.1 «в» ст.176, п.177.5, п.177.11 ст.177 ПК України від 2 грудня 2010 року №2755-VІ, із змінами та доповненнями - не подання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік по строку 09.02.2016 року;

п.57.1. ст.57, п.п. «д» п,п.164.2.17 п.164.2. ст.164., п.п.167.1. ст.167, п.п.168.2.1. п.168.2 ст.168., ПК України із змінами та доповненнями не сплачений податок на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті за результатами річного декларування, у розмірі 400973,38 грн.;

пп.1.2, п. 1.4, п.1.5, пп.1.6 п. 161 підрозділу 10 розділу XX, ст.163, пп.164.1.3 п.164.1 ст.164, п.168.4 ст.168, пп.168.2.1 п.168.2 ст.168 ПК України донараховано військового збору у розмірі 30118,68 грн.

Також, відповідач 05.09.2019 року звернувся із запитом до АТ «УкрСиббанк» стосовно надання інформації відносно ОСОБА_2 СВ ОСОБА_3 , а саме: підтвердити обґрунтованість включення до звіту за формою 1 -ДФ суми доходу за ознакою « 126»- додаткове благо; за якою адресою фактично було направлено повідомлення про анулювання боргу по вказаній фізичній особі; повідомлення про анулювання боргу по вказаній фізичній особі, та/або договір про припинення зобов`язань за кредитним договором (а.с.79).

Листом від 13.02.2019 року №14-2-02/12630 АТ «УкрСиббанк» повідомило відповідача, що підтверджує інформацію про суми виплачених (нарахованих) доходів фізичним особам, зазначеним у запиті, що у 2015-2016 роках у повному обсязі відображено у Податкових розрахунках сум доходу, нарахованого (сплаченого) фізичним особам і сум утриманого податку (форма №1 ДФ) за ознакою доходу « 126». Доходи нараховані у вигляді суми боргу, анульованого кредитором за його самостійним рішенням з врученням боржнику під підпис особисто відповідного повідомлення про анулювання (прощення) основного боргу за кредитом згідно вимог під пункту 164,2.17 «д» пункту 164.2 статті 164 ПКУ та включенням суми анульованого боргу до податкового розрахунку за формою 1 ДФ (а.с.77-78).

На підставі виявлених порушень відповідачем 20.09.2019 року прийняті податкові повідомлення-рішення № від 20.02.2019 року на загальну суму 501 216,73 грн., № від 20.02.2019 року на суму 170 грн., № від 20.02.2019 року на загальну суму 37648,35 грн. (а.с.31-32).

Позивач не погоджується з оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями, а тому звернувся до суду із зазначеним позовом.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно п.164.1 ст.164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Підпунктом 164.1.1 п.164.1 ст.164 ПК України встановлено, що загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.

Відповідно підпункту 164.2.17«д» п.164.2 ст.164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу), у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Відповідно до п.п.14.1.47 п.14.1 ст.14 ПК України, додаткові блага це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Відповідно до положень п.49.18.4 п.49.18 ст.49 ПК України, податкові декларації, крім випадків , передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань» №321-VIII від 09 квітня 2015 року, який набрав чинності 07.05.2015 року, до підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» внесено зміни та додано пункт 8, відповідно до якого не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року.

Отже, з встановлених обставин справи та аналізу нормативної бази суд зазначає, що позивачу анульовано основну суму боргу в розмірі 2008520,89 грн., по курсу НБУ станом на 25.03.2015 року; суми процентів 10043,13 доларів США, що складає 233882,84 грн., по курсу НБУ станом на 25.03.2015 року та пені за несвоєчасне погашення заборгованості у розмірі 15711,52 грн.

Вказане анулювання відбулось з підстав виконання позивачем умов гарантійного листа АТ «УкрСиббанк», за яким банк гарантує ОСОБА_1 , анулювання заборгованості та зняття заборони на відчуження заставного майна у випадку сплати позивачем грошової суми по КД №0 від 27.09.2007 року у розмірі 24073,00 доларів США та судових витрат у сумі 3441,00 грн. єдиним платежем до 25.03.2015 року, (а.с.20).

АТ «УкрСиббанк» направило на адресу позивача повідомленням від 25.03.2019 року за №31-4-51-07/2067 про анульовання основної суми боргу в розмірі 2008520,89 грн., суми процентів 10043,13 доларів США, що складає 233882,84 грн., та пені за несвоєчасне погашення заборгованості у розмірі 15711,52 грн.

Проте, позивач стверджує, що про прощення боргу, зокрема які саме складові боргу йому анульовано, він не знав і АТ «УкрСиббанк» його про анулювання не повідомив.

Проте, в матеріалах справи наявне повідомлення про анулювання боргу від 25.03.2019 року за №31-4-51-07/2067 (а.с.184), яким позивача повідомлено про те, що АТ «УкрСиббанк» прийнято рішення про анулювання кредитної заборгованості позивача, що станом 25.03.2015 року становить 96290,74 доларів США, а саме: суми основного боргу (кредиту) 86247,61 доларів США, що складав 2008520,89 грн., по кусу НБУ станом на 25.03.2015 року; суми процентів 10043,13 доларів США, що складає 233882,84 грн., по курсу НБУ станом на 25.03.2015 року та пеня за несвоєчасне погашення заборгованості у розмірі 15711,52 грн. Вказаним повідомленням також звернуто увагу позивача на те, що відповідно до п.п. «д» 164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України анульована сума заборгованості за основним боргом (кредитом) є доходом позивача отриманим як додаткове благо, і позивачу необхідно самостійно сплатити податок на доходи фізичних осіб з такого доходу та відобразити його у річній податковій декларації з податку на доходи фізичних осіб, а також сплатити військовий збір відповідно до п.161 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України. Крім того, на даному повідомленні наявний підпис позивача отримання зазначеного повідомлення особисто 25.03.2015 року.

Крім того, позивач посилається на п.8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України зазначаючи, що сума прощеного боргу і є різницею між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а тому вказана сума, на переконання позивача, не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу.

Суд зазначає, що метою запровадження вказаних положень є фактична реалізація положень Закону України «Про реструктуризацію кредитних зобов`язань з іноземної валюти в гривню», згідно з якими платникам податків надаються певні податкові преференції.

Однією з таких преференцій, встановлених у п. 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, є невіднесення до додаткового блага платника податку і невключення до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу прощених (анульованих) кредитором сум курсової різниці та процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами. Курсова різниця обчислюється як різниця між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначеною за офіційним курсом НБУ на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року. Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.

Тобто, курсова різниця, що виникла внаслідок знецінення національної валюти по відношенню до валюти прощеного боргу (кредиту), не відноситься до доходів платника податку та не підлягає оподаткуванню.

В силу колізійного принципу пріоритету норми акта, виданого пізніше, до правовідносин, які виникли у зв`язку із прощенням банками з 1 січня 2015 року боргу позичальникам за кредитами в іноземній валюті, які не було погашено до 1 січня 2014 року та валюту зобов`язання за якими було змінено з іноземної на національну, застосовуються норми пункту 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України.

Застосування вимог абзацу «д» п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України має місце виключно у випадку перевищення суми прощеного (анульованого) кредитором боргу над сумою курсової різниці, обрахованої за правилами, предбаченими пунктом 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 15.05.2018 року у справі №821/1594/17, у постанові від 19.07.2019 року по справі №826/4240/18.

Суд звертає увагу, що судом не встановлено наявності доказів (договорів, додаткових угод, тощо), які б підтвердили факт реструктуризації кредитних зобов`язань позивача. Позивачем також не надано до суду доказів зміни валютних зобов`язань за даним договором з іноземної на національну.

За таких обставин, суд вважає посилання позивача на положення п.8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України помилковими та необґрунтованими, а прощену суму основного боргу додатковим благом, в розумінні пп.«д» п.п. 164.2.17 п.164.2. ст.164 ПК України, що, в свою чергу, підтверджує правомірність дій відповідача щодо нарахування податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті за результатами річного декларування за податковим повідомленням-рішенням № від 20.02.2019 року.

Щодо обов`язку подання платником податку річної декларації про майновий стан і доходи:

Відповідно до п.179.1. ст.179 ПКУ, платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Згідно з підпункту 49.18.4. пункту 49.18. ст.49 ПКУ, податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.

Відповідно до п.120.1. ст.120 ПКУ за не подання декларації, передбаченої цим Кодексом тягне за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Враховуючи, що позивачем не було подано річну декларацію про майновий стан і доходи, що не заперечується і самим позивачем, суд приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення № від 20.02.2019 року є законним та обґрунтованим.

Щодо донараховано військового збору.

Законом України від 28 грудня 2014 року №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», який набрав чинності 01 січня 2015 року, внесено зміни до пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, у відповідності до яких тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу. Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Таким чином, отримання позивачем доходу у вигляді додаткового блага, є підставою для нарахування позивачу грошового зобов`язання зі сплати військового збору, обрахованого з суми прощеного (анульованого) кредитором основного боргу (кредиту).

Отже, враховуючи зазначене та висновок суду, що позивачем вірно визначено суму податкового зобов`язання несплаченого позивачем, суд приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення № від 20.02.2019 року є законним та обґрунтованим.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням встановлених судом обставин відповідачем доведено, що він діяв в межах вимог закону, правомірно прийнявши спірні рішення, а тому позовні вимоги за даним позовом не підлягають задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Судові витрати розподілити відповідно до ст.139 КАС України.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної Фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України.

Відповідно до ст.295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 );

Відповідач: Головне управління ДФС в Одеській області, (, 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5).

Суддя /підпис/ П.П.Марин

.