Справа № 240/9416/19
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2020-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/9416/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Майстренко Н.М.

Суддя-доповідач - Залімський І. Г.

12 березня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Сушка О.О. Мацького Є.М. ,

секретар судового засідання: Платаш В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2019 року (ухвалене у м. Житомирі 06 грудня 2019 року, повний текст якого виготовлено 16 грудня 2019 року) у справі за адміністративним позовом дочірнього підприємства "Пулинський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради до Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

Дочірнє підприємство "Пулинський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради звернулося до Житомирського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДФС у Житомирській області, в якій просить суд визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення від 25.06.2019 № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток в частині 1 161 041 грн та від 25.06.2019 № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість в частині 84 120 грн.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2019 року позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2019 року скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відповідно до ухвали Печерського районного суду м. Києва по справі №757/41935/17-к від 20.07.2017 та клопотання прокурора відділу прокуратури Київської області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000035, внесеному до ЄРДР за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 205 КК України, у ході якого встановлено, що протягом 2015-2016 років невстановлені особи за попередньою змовою групою осіб організували діяльність злочинної схеми (конвертаційного центру) щодо фіктивного створення, придбання та подальшого використання з метою прикриття незаконної діяльності такого суб`єкта підприємницької діяльності як ТОВ "Пром Гарант Плюс" (). Відповідач зазначає про відсутністі платника податків за місцезнаходженням та неповідомлення ТОВ "Пром Гарант Плюс" про його зміну, наявністю ознак фіктивності, визначених у ст. 55-1 Господарського кодексу України.

До того ж, позивачем не надано підтверджуючих документів щодо залучення ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5 інших осіб для виконання робіт для позивача, товарно-транспортних накладних на перевезення лісопродукції, жодної інформації щодо наявності у ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5 технічних та фізичних можливостей для виконання робіт.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу відповідача в якому вказав на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги. Зауважує, що наявними первинними документами підтверджуються реальність відносин із ТОВ "Пром Гарант Плюс", наслідки у вигляді надходження пального, збільшення зобов`язань перед постачальником, використання придбаного пального у господарській діяльності позивача. Позивач також вважає, що відповідач не скористався наданими йому правами щодо проведення зустрічної звірки із ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5 з метою встановлення факту взаємовідносин із такими суб`єктами та підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між позивачем та вказаними підприємцями для з`ясування повноти їх відображення в обліку платника податків. При цьому, вказані господарські операції позивачем належним чином відображені в бухгалтерському та податковому обліку, відповідачем належними засобами не спростовано реальність таких операцій.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, просив вимоги, що в ній викладені, задовольнити.

Представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, що з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідачем проведено документальну планову виїзну перевірку дочірнього підприємства "Пулинський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради, код за , з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2018, єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 по 31.12.2018.

За результатами якої складено акт від 27.05.2019 №389/06-30-14-01/20420193 в якому зафіксовано виявлені у ході перевірки порушення позивачем вимог:

- пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 44.1, п. 44.2 ст. 44 Податкового Кодексу України, ст. 3, ст. 4 та ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Положення (Стандарту) бухгалтерського обліку №15 "Доходи", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290, Положення (Стандарту) бухгалтерського обліку №11 "Зобов`язання", який затверджено наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000р. №20, Положення (Стандарту) бухгалтерського обліку №7 "Основні засоби", який затверджено наказом Міністерства фінансів України від 27.04.2000 №92, Положення (Стандарту) бухгалтерського обліку №16 "Витрати", який затверджено наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 975081,00 грн., в тому числі за: 1 квартал 2016 року в сумі 118210,00 грн., півріччя 2016 року в сумі 320224,00 грн., три квартали 2016 року в сумі 508042,00 грн., 2016 рік в сумі 838849,00 грн., 1 квартал 2017 року в сумі 29452,00 грн., півріччя 2017 року в сумі 36878,00 грн., три квартали 2017 року в сумі 44526,00 грн., 2017 рік в сумі 80024,00 грн.; 1 квартал 2018 року в сумі 8121,00 грн., півріччя 2018 року в сумі 22802,00 грн., три квартали 2018 року в сумі 31701,00 грн., 2018 рік в сумі 56028,00 грн.;

- п. 44.1 ст. 44, ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість, що підлягав сплаті до бюджету, у сумі 88460,00 грн., у тому числі: січень 2016 року - 1060,00 грн., червень 2016 року - 9016,00 грн., серпень 2016 року - 8995,00 грн., вересень 2016 року - 3221,00 грн., жовтень 2016 року - 14164,00 грн., листопад 2016 року - 16597,00 грн., грудень 2016 року - 23869,00 грн., січень 2017 року - 9445,00 грн., липень 2018 року - 2093,00 грн.

25.06.2019 на підставі висновків зазначеного акту перевірки контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення:

- № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток у сумі 1218851,00 грн., з яких 975081,00 грн. - основний платіж та 243770,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції;

- № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 109250,00 грн., з яких 87400,00 грн. - основний платіж та 21850,00 грн. штрафні (фінансові) санкції.

Не погоджуючись із податковим повідомленням-рішенням від 25.06.2019 № у частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток на 1 161 041 грн із податковим повідомленням-рішенням від 25.06.2019 № у частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 84 120 грн, позивач звернувся до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що вказані податкові повідомлення-рішення від 25.06.2019 є протиправними в оскаржуваній частині з огляду на необґрунтованість висновків відповідача на підставі яких здійснені відповідні донарахування згідно спірних рішень від 25.06.2019.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує викладене нижче.

Згідно з підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування податком на прибуток приватних підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

- зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

- збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

- збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

- зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Відповідно до пункту 135.1 статті 135 Податкового кодексу України базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Статтями 138-140 Податкового кодексу України встановлений перелік різниць, на які коригується фінансовий результат до оподаткування. Зазначений перелік не містить різниць, які б передбачали коригування фінансового результату до оподаткування на витрати за операціями, що не пов`язані з господарською діяльністю платника податків або операціями, що мають ознаки нереальності.

Частина 3 розділу 1 Національного положення (стандарт) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 № 73, визначає витрати як зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, які призводять до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками).

Згідно пункту 5 Положення бухгалтерського обліку 11 «Зобов`язання», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2010 №20, зобов`язання визнається, якщо його оцінка може бути достовірно визначена та існує ймовірність зменшення економічних вигод у майбутньому внаслідок його погашення.

Відповідно до пункту 6 Положення бухгалтерського обліку 16 «Витрати» затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999, витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Порядок нарахування та сплати податку на додану вартість регулюється Розділом V Податкового кодексу України. Зокрема, відповідно до пункту 185.1 статті 185 ПК України, об`єктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

в) ввезення товарів на митну територію України;

г) вивезення товарів за межі митної території України;

е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Пунктом 188.1 статті 188 Податкового кодексу встановлено, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно із пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (пункт 198.2 статті 198 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

В силу пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Підпунктом 44.1 статті 44 ПК України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абзац другий вищевказаної правової норми).

Відповідно до частини другої статті 3 Закону № 996-XIV фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

За вимогами частини першої статті 9 Закону №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (частина друга статті 9 Закону № 996-XIV).

Отже, правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування відповідних сум податкового кредиту та витрат виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної; наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції.

Водночас, наведені вище норми податкового законодавства у взаємозв`язку з приписами законодавства з питань бухгалтерського обліку та звітності визначають окремі випадки, за яких неможливе формування податкового кредиту та витрат, зокрема, це: не пов`язаність здійсненої операції (понесених витрат) з господарською діяльністю покупця (придбання товарів/послуг без мети їх використання у господарській діяльності); фіктивність операцій/нездійснення оподатковуваних операцій; видача податкової накладної особою, яка не є платником податку на додану вартість; відсутність у платника податків юридично значимих первинних документів.

У постанові від 01.10.2019 у справі №804/9072/16 Верховний Суд зауважив, що при вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, необхідно враховувати, що відповідно до вимог статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень.

Проте у разі надання контролюючим органом доказів, які і свідчать, що платником податків не було відображено у податковому обліку та задекларовано отриманий прибуток, або документи, на підставі яких платник податків задекларував свої податкові зобов`язання, у тому числі сформував податковий кредит, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідача, зазначає, що ТОВ "Пром ГарантПлюс" має ознаки фіктивності та стосовно цього підприємства встановлено розбіжність відповідно до автоматизованого співставлення податкових зобов`язань та податкового кредиту у розрізі контрагентів. В акті перевірки вказано, що ТОВ "Пром Гарант Плюс" відповідно до отриманої податкової інформації ТОВ "Пром Гарант Плюс" відсутнє за місцем реєстрації, у розрізі контрагентів на рівні ДФС України зафіксовано завищення податкового кредиту за 2016 рік по контрагенту ТОВ "Пром Гарант Плюс" внаслідок неподання Декларації з податку на додану вартість за вересень, жовтень, листопад, грудень 2016 року та за січень 2017 року до Лівобережної ОДПІ у м. Дніпрі. За рішенням контролюючого органу 18.12.2017 анульовано свідоцтво платника ПДВ ТОВ "Пром Гарант Плюс".

Відповідно до ухвали Печерського районного суду м. Києва по справі №757/41935/17-к від 20.07.2017 та клопотання прокурора відділу прокуратури Київської області проводиться досудове розслідування у кримінальному впровадженні №0000035, внесеному до ЄРДР за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 205 КК України. У клопотанні зазначається , що протягом 2015-2016 років невстановлені особи за попередньою змовою групою осіб організували діяльність злочинної схеми (конвертаційного центру), ТОВ "Пром Гарант Плюс" використовується для заволодіння державними коштами, мінімізації ПДВ та податку на прибуток великих реальних платників податків.

Враховуючи наведені обставини, відповідач дійшов висновку, що укладений між ДП "Пулинський лісгосп АПК" ЖОКАП "Житомироблагроліс" та ТОВ "Пром Гарант Плюс" договір не опосередковувався реальним виконанням операцій, які становили його предмет; фактично ТОВ "Пром Гарант Плюс" здійснило безпідставне документальне оформлення нереальної господарської операції для ДП "Пулинський лісгосп АПК" ЖОКАП "Житомироблагроліс" і склало первинні документи всупереч частини першої ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та пп. 2.1, 2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 05.06.1995 за № 168/704.

Тобто, відсутня господарська операція як певна дія або подія у розумінні абзацу 5 ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", в основі якої має бути дійсний рух певного активу. Відтак, первинні документи, складені ТОВ "Пром Гарант Плюс", не можуть за змістом п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України вважатися документами для підтвердження даних податкового обліку та звітності.

Судом встановлено, що між позивачем (покупцем) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Пром Гарант Плюс" (постачальником) було укладено договір поставки від 23.09.2016 №09/К (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого постачальник приймає на себе зобов`язання передати покупцю у власність товари, а покупець зобов`язується сплатити і прийняти вказаний товар.

Пунктом 1.5 Договору визначено, що відпуск товару з АЗС здійснюється за довірчими документами (скреч-картками) на отримання товару відповідно до "Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами", затверджених постановою КМУ від 20.12.1997 №1442.

Відповідно до п. 2.1 Договору товар вважається переданим постачальником і прийнятим покупцем по кількості і якості з моменту фактичного отримання товару згідно умов договору.

Згідно з п. 4.1 договору визначені умови оплати у вигляді 100% попередньої оплати протягом одного банківського дня з моменту оформлення постачальником рахунку.

Пунктом 4.4 договору встановлено, що після оплати товару протягом 5-ти робочих днів постачальник зобов`язаний передати покупцю, а покупець зобов`язаний отримати від постачальника довірчі документи (талони пластикові, паперові або паливні скреч-картки) на придбану кількість ПММ, як підтвердження здійснення оплати товару.

Згідно п. 4.5 договору постачальник зобов`язується видати довірчі документи представнику покупця, за умови надання представником довіреності на отримання товару, що скріплена підписом та печаткою (за умови її наявності у сторони покупця), та видаткову накладну на товар (п.п. 4.4, 4.5 договору).

Пунктом 5.2 договору визначено, що передача покупцю товару здійснюється на АЗС Постачальника шляхом заправки автомобілів покупця при пред`явленні скетч-картки.

На виконання умов договору позивач перерахував 431184,50 грн. та отримав пального на загальну суму 402084,50 грн. за видатковими накладними від 23.09.2016 №0053/0000007, від 30.09.2016 №0053/0000019, від 04.10.2016 № 0053/0000023, від 07.10.2016 № 0053/0000031, від 12.10.2016 №0053/0000037, від 20.10.2016 №0053/0000048, від 01.11.2016 №0053/0000061, від 03.11.2016 №0053/0000067, від 17.11.2016 №0053/0000081, від 24.11.2016 №0053/0000088, від 01.12.2016 №0000097, від 08.12.2016 №0053/0000109, від 15.12.2016 №0053/0000116, від 23.12.2016 №0053/0000122, від 29.12.2016 №0053/0000128, від 06.01.2017 №0053/0000004, від 10.01.2017 №0044/0000016, від 19.01.2017 №0053/0000013, від 24.01.2017 №0053/0000017.

До кожної із видаткових накладних укладені Специфікації (із інформацією про найменування нафтопродуктів, ідентифікаційні дані відповідних скреч-карток) від 23.09.2016 №0053/0000007-С, від 30.09.2016 №0053/0000019-С, від 04.10.2016 №0053/0000023-С, від 07.10.2016 № 0053/0000031-С, від 12.10.2016 №0053/0000037-С, від 20.10.2016 №0053/0000048-С, від 01.11.2016 №0053/0000061-С, від 03.11.2016 №0053/0000067-С, від 17.11.2016 №0053/0000081-С, від 24.11.2016 №0053/0000088-С, від 01.12.2016 №0000097-С, від 08.12.2016 №0053/0000109-С, від 15.12.2016 №0053/0000116- С, від 23.12.2016 №0053/0000122-С, від 29.12.2016 №0053/0000128-С, від 06.01.2017 №0053/0000004-С, від 10.01.2017 №0044/0000016-С, від 19.01.2017 №0053/0000013-С, від 24.01.2017 №0053/0000017-С.

Регістрами бухгалтерського обліку, зокрема "Аналізом рахунку 631 за вересень 2016 - січень 2017", "Аналізом рахунку 3711 за вересень 2016 - січень 2017", "Аналізом рахунку 203 за вересень 2016 - січень 2017", "Оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 203 за вересень 2016 - січень 2017", "Звітами про рух основних засобів і матеріальних цінностей" та "Звітом про рух матеріальних цінностей по рахунку 203 Паливно-мастильні матеріали" за вересень-грудень 2016 та січень 2017 підтверджується оприбуткування в повному обсязі отриманого пального від ТОВ "Пром Гарант Плюс" та його використання у господарській діяльності позивача для виробничих потреб.

Використання придбаного пального у господарській діяльності позивача для виробничих потреб підтверджується відповідними "Актами про списання товарів", "Подорожніми листами легкового автомобіля" та "Видатковими накладними" (щодо внутрішньої передачі скреч-карток від центрального складу у підзвіт водіям).

У підтвердження права на податковий кредит постачальник виписав та зареєстрував в ЄРПН, що підтверджується відповідною відміткою на податкових накладних, наступні податкові накладні: від 23.09.2016 №7 на 9858,91 грн. (в т.ч. ПДВ - 1643,15 грн.), від 29.09.2016 №20 на 9465,00 грн. (в т.ч. ПДВ - 1577,60 грн.), від 04.10.2016 №2 на 14983,36 грн. (в т.ч. ПДВ- 2497,23 грн.), від 07.10.2016 №7 на 18008,39 грн. (в т.ч. ПДВ - 3001,40 грн.), від 12.10.2016 № 14 на 27454,24 грн. (в т.ч. ПДВ - 4575,71 грн.), від 20.10.2016 №24 на 24537,55 грн. (в т.ч. ПДВ на 4089,59 грн.), від 01.11.2016 №2 на 21666,74 грн. (в т.ч. ПДВ - 3611,12 грн.), від 03.11.2016 №7 на 37595,94 грн. (в т.ч. ПДВ - 6265,99 грн.), від 17.11.2016 № 23 на 22708,38 грн. (в т.ч. ПДВ - 3784,73 грн.), від 24.11.2016 №32 на 17612,53 грн. (в т.ч. ПДВ - 2935,42 грн.), від 01.12.2016 №1 на 28304,24 грн. (в т.ч. ПДВ - 4717,37 грн.), від 08.12.2016 №3 на 22958,38 грн. (в т.ч. ПДВ - 3826,40 грн.), від 15.12.2016 №18 на 17513,99 грн. (в т.ч. ПДВ - 2919,00 грн.), від 23.12.2016 №24 на 20587,56 грн. (в т.ч. ПДВ - 3431,26 грн.), від 29.12.2016 №30 на 26925,07 грн. (в т.ч. ПДВ - 4487,51 грн.), від 29.12.2016 №33 на 26925,07 грн. (в т.ч. ПДВ -4487,51 грн.), від 10.01.2017 №11 на 11322,00 грн. (в т.ч. ПДВ - 1887,00 грн.), від 05.01.2017 №5 на 28750,00 грн. (в т.ч. ПДВ - 4791,67 грн.), від 18.01.2017 №11 на 10750,00 грн. (в т.ч. ПДВ - 1791,67 грн.), від 23.01.2017 №15 на 5850,00 грн. (в т.ч. ПДВ - 975,00 грн.).

Перевіркою не встановлено будь-яких недоліків в оформленні первинних документів бухгалтерського обліку, податкових накладних чи їх невідповідності змісту господарських операцій.

Змістом акту перевірки не спростовується, що податкові накладні є належно оформленими, виписаними зареєстрованим належним чином платником податку на додану вартість на момент вчинення відповідної господарської операції.

На час здійснення господарських операцій з ТОВ "Пром Гарант Плюс" відомості, які зазначені в первинних документах, відповідали даним Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а тому в силу приписів ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" є достовірними.

Відповідно до норм чинного законодавства України та, зокрема, Податкового кодексу України, на платника податку не покладено обов`язок, так само як і не надано йому право та контрольні функції, щодо перевірки обставин здійснення господарської діяльності іншими платниками податків, перевірки показників їх податкової звітності. Отже, ймовірні порушення, допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку господарської операції, не впливають на права та обов`язки іншого платника податків.

Суд також акцентує увагу на принципі індивідуальної відповідальності за вчинене порушення (частина друга статті 61 Конституції України).

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 09.01.2007 року у справі «Інтерсплав проти України», якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб`єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку. Таким чином, Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагентом.

Тобто, у разі підтвердження товарності здійснених поставок та реальності надання послуг, платник не може відповідати за порушення, допущені контрагентом, якщо не буде доведено його безпосередню участь у зловживанні цієї особи.

Відтак, вказані доводи відповідача окремо не можуть мати самостійного доказового значення, при цьому, суд може побічно врахувати такі доводи у сукупності із іншими доказами та обґрунтуваннями.

Разом з цим, перевіркою підтверджено, що наявні первинні документи містять особисті підписи, що дає можливість ідентифікувати осіб, які брали участь у здійсненні господарської операції і правильність її оформлення, як того вимагають приписи ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Отже, наявні первинні документи бухгалтерського обліку в силу приписів ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій та фіксують факти здійснення господарських операцій.

Норми податкового законодавства також не визначають місце знаходження платника податку (контрагента) та його звітування до контролюючих органів як критерій правового статусу платника податків (позивача).

Таким чином, зазначені докази у своїй сукупності підтверджують обставини придбання підприємством у ТОВ "Пром Гарант Плюс" пального, їх фактичне придбання підприємством та причинно-наслідковий зв`язок між необхідністю їх придбання та використанням у власній господарській діяльності, а також підтверджують економічну мету таких операцій та реальність вказаних господарських операцій у розумінні ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Відповідач зазначаючи про неподання ТОВ "Пром Гарант Плюс" податкової звітності залишив поза увагою та не заперечує факт внесення ТОВ "Пром Гарант Плюс" до ЄДРПН всіх податкових накладних, які були підставою для формування податкового кредиту.

Факт проведення досудового розслідування у кримінальному впровадженні №0000035, внесеному до ЄРДР за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 205 КК України, також не може вважатись доказом нереальності операції із отримання пального від ТОВ "Пром Гарант Плюс". Так, порушення кримінального провадження відносно посадових осіб ТОВ "Пром Гарант Плюс" по факту ухилення від сплати податків саме по собі є доказом того, що операції ТОВ "Пром Гарант Плюс" із позивачем по отриманню пального не поставлені під сумнів, адже саме ці операції призвели до виникнення податкових зобов`язань, від виконання яких ТОВ "Пром Гарант Плюс" можливо ухилилось.

Крім того, через неналежне виконання постачальником зобов`язань із поставки пального, Дочірнє підприємство "Пулинський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Пром Гарант Плюс" заборгованості у розмірі 29100,00 грн. та пені у розмірі 7252,68 грн. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 27.02.2017 у справі №904/10486/17 позовні вимоги задоволено частково: стягнуто із боржника заборгованість у розмірі 29100,00 грн., пеню у розмірі 3912,95 грн. та судовий збір у розмірі 1453,01 грн.; видано наказ Господарського суду Дніпропетровської області від 20.03.2018. Під час розгляду даної справи Господарським судом Дніпропетровської області факт нереальності постачання пального встановлений не був, що додатково вказує на реальність господарських взаємовідносин позивача з названим Товариством.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд вважає, що відповідачем не доведено обґрунтованості висновків щодо порушення позивачем вимог податкового законодавства під час відображення у податковій звітності наслідків господарських операцій з ТОВ "Пром Гарант Плюс", в той час як обставини справи та доводи позивача свідчать про протилежне. Оскільки на підставі вказаних висновків збільшено суму грошового зобов`язання позивача з ПДВ на 84 120 грн на підставі податкового повідомлення-рішення від 25.06.2019 №, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність скасування такого рішення у вказаній частині.

Встановлено, що підставою для збільшення суми грошового зобов`язання позивача з податку на прибуток в частині 1 161 041 грн на підставі податкового повідомлення-рішення від 25.06.2019 № слугував висновок контролюючого органу про завищення собівартості реалізованої продукції на загальну суму 4 823 706 грн по фінансово-господарських взаємовідносинах з ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5 .

Відповідач, обґрунтовуючи недоведеність позивачем фактичного придбання послуг у ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5 , вказує на те, що згідно з даними інформаційно-аналітичної системи "Податковий блок" у вказаних ФОП відсутні наймані працівники та не подано до ГУ ДФС у Житомирській області (Житомирський район) податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а відтак неможливо встановити факт взаємовідносин зазначених фізичних осіб-підприємців з фізичними особами або іншими фізичними особами - підприємцями, які б могли надавати зазначені послуги, що свідчить про неможливість здійснення даних робіт їх власними силами.

Однак, Верховний Суд у постанові від 27.02.2018 у справі №811/2154/13 зауважив, що будь-яке автоматизоване співставлення, чи дані отримані з автоматизованих систем контролюючого органу не є належними доказами в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки, автоматизоване співставлення, зокрема задекларованих податкових зобов`язань та податкового кредиту, не віднесено до засобів перевірки правильності та повноти визначення таких податкових зобов`язань, а тому здобуті таким чином докази не можуть визнаватись допустимими.

У постанові від 03.09.2019 у справі №810/3790/17 Верховний Суд вказав, що висновки про відсутність у контрагентів (по ланцюгу постачання) трудових та матеріально - технічних ресурсів контролюючим органом зроблено виключно на підставі аналізу зібраної та опрацьованої узагальненої податкової інформації наявної в базі даних ДФС, проте податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів позивача по ланцюгах постачання, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону. Крім того, така інформація сама по собі не доводить наявності податкових правопорушень на які посилається контролюючий орган.

За змістом п. 73.5 ст. 73 Податкового Кодексу України з метою отримання податкової інформації, необхідної у зв`язку з проведенням перевірок, контролюючі органи мають право здійснювати зустрічні звірки даних суб`єктів господарювання щодо платника податків.

Під час зустрічної звірки здійснюється зіставлення даних, отриманих від платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин, з метою документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, а також підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між ними, для з`ясування повноти їх відображення в обліку платника податків.

Проте відповідач не скористався наданими йому повноваженнями щодо проведення зустрічної звірки із ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5 з метою встановлення факту взаємовідносин із такими суб`єктами та підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між позивачем та вказаними підприємцями, для з`ясування повноти їх відображення в обліку платника податків.

При цьому судом встановлено, що в підтвердження факту придбання послуг у зазначених фізичних осіб-підприємців позивачем були надані наступні договори: договір про надання послуг №5 від 04.01.2017 та №б/н від 03.01.2018 (навантажувальні та розвантажувальні роботи та вивезення лісопродукції на проміжні та нижні склади) із ФОП ОСОБА_1 ; договір про надання послуг №97 від 03.10.2016 (навантажувальні та розвантажувальні роботи та вивезення лісопродукції на проміжні та нижні склади) із ФОП ОСОБА_2 ; договір про надання послуг №5 від 04.01.2016 (навантажувальні та розвантажувальні роботи та вивезення лісопродукції на проміжні та нижні склади) та №1 від 11.01.2016 (щодо лісосічних робіт) із ФОП ОСОБА_3 ; договір про надання послуг №4 від 02.01.2015 (навантажувальні та розвантажувальні роботи та вивезення лісопродукції на проміжні та нижні склади) із ФОП ОСОБА_4 ; договір про надання послуг №4 від 04.01.2016 (навантажувальні та розвантажувальні роботи та вивезення лісопродукції на проміжні та нижні склади) із ФОП ОСОБА_5 .

Факт оплати позивачем придбаних послуг контролюючим органом не заперечується.

Відповідач у акті перевірки стверджує, що позивачем не надано товарно-транспортних накладних на перевезення лісопродукції відповідно до цих договорів, а також немає жодної інформації щодо наявності у цих підприємців технічних та фізичних можливостей для виконання обумовлених договорами робіт, зокрема, не надано техпаспортів на необхідну техніку.

При цьому, відповідачем не заперечується той факт, що ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5 перебувають на обліку у ГУ ДФС у Житомирській області. У акті перевірки зазначені дати їх реєстрації.

Під час судового розгляду справи позивачем були надані документи, які підтверджують факт наявності у цих підприємців технічних засобів, необхідних для виконання відповідних робіт, зокрема: копію Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, яким підтверджується наявність на праві власності у ФОП ОСОБА_4 автомобіля марки ЗИЛ моделі 131 із типом "платформа" із реєстраційним номером НОМЕР_1 із масою навантаження 6650 кг.; копію договору від 04.01.2016 №1 оренди вантажного автомобіля УРАЛ-375 із номерним знаком НОМЕР_2 між громадянином України ОСОБА_6 (орендодавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 ; копії довіреностей від 26.03.2019 на право експлуатації ОСОБА_2 транспортних засобів ЗИЛ-131 ( НОМЕР_3 ), напівпричепа тракторного ( НОМЕР_4 ), трактора колісного MERSEDES BENZ TRAC 700 ( НОМЕР_5 ), що перебувають у власності громадянина України ОСОБА_7 . Ці ж автомобілі, за поясненнями ФОП ОСОБА_5 , використовувались ним у 2016-2017 роках та отримувались у користування від ОСОБА_7 копію Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, яким підтверджується наявність на праві власності у ОСОБА_1 автомобіля марки ЗИЛ моделі 131Б із типом " вантажний платформа" із реєстраційним номером НОМЕР_6 із масою навантаження 6460 кг.

Відтак, є суперечливими доводи відповідача про відсутності необхідної техніки у згаданих в акті перевірки фізичних осіб-підприємців в підтвердження факту неможливості надання відповідних послуг.

Що стосується відсутності товарно-транспортних накладних, то, як стверджує позивач, відповідач не вимагав надання йому цих документів під час проведення перевірки. Так, враховуючи, що вартість послуг не визначалась у самих товарно-транспортних накладних, а сума зобов`язань за загальний обсяг виконаних робіт із навантаження/розвантаження та перевезення визначалась в актах виконаних робіт (послуг), то позивач на запит відповідача надав договори та акти виконаних робіт (послуг), адже саме вони були відображені у бухгалтерському обліку. У той же час, під час судового розгляду справи позивачем були надані усі товарно-транспортні накладні, які складались на виконання умов вказаних договорів.

Долученими до матеріалів справи актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) визначається обсяг виконаних навантажувальних, розвантажувальних робіт та перевезень (переїздів), їх ціну, вартість та загальну вартість робіт. Кожен із актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) містить інформацію про номер обходу, обсяг робіт із навантаження, розвантаження, та переїздів за підсумками кожного окремого дня.

Судом першої інстанції для підтвердження обставин реального здійснення господарських операцій з придбання робіт та послуг у зазначених підприємців, в якості свідків були допитані ОСОБА_8 , який пояснив, що виконував послуги для ДП "Пулинський лісгосп" у межах виконання договору, укладеного з ФОП ОСОБА_4 , яка є його родичкою; ОСОБА_9 , який також підтвердив факт виконання послуг від імені ФОП ОСОБА_4 , роботи виконувались автомобілями КАМАЗ та ЗИЛ 131; ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (лісничий), які підтвердили факт надання послуг для ДП "Пулинський лісгосп" особисто ОСОБА_1 з використанням автомобіля ЗИЛ; ОСОБА_12 (лісничий), який пояснив, що послуги від імені ФОП ОСОБА_2 надавались її чоловіком ОСОБА_7 з використанням автомобіля ЗИЛ; ОСОБА_13 , який підтвердив факт надання послуг ФОП ОСОБА_3 особисто з використання автомобіля УРАЛ на підставі договору оренди автомобіля, а також із залученням найманих працівників.

Надані позивачем товарно-транспортні накладні свідчать про те, що перевезення продукції здійснювалось за межами населеного пункту, безпосередньо у лісі - від ділянки заготівлі до промислового складу, розташованого за межами лісу. Тобто, фактично мало місце вивезення продукції з лісу. Враховуючи, що маршрут визначався від "населений пункт обхід №" - до того ж населеного пункту з позначкою "промисловий склад", відстані перевезення були невеликі, що дозволяло здійснювати декілька перевезень за день. Інформація про кількість перевезеного вантажу вказувалась у розділі "Відомості про вантаж" після виконання останнього перевезення із зазначенням загальної маси вантажу, перевезеної протягом дня за технологічним маршрутом. У вільному полі вказаного розділу фіксувався діаметр деревини та її кількість (шляхом занесення схематичних зображень).

Отже, враховуючи фактичну відстань, на яку здійснювалось перевезення лісопродукції, а також докази, які підтверджують виконання таких неодноразових перевезень протягом дня, суд не може покладатись на самі лише твердження відповідача, що такі обсяги перевезення є неможливими та на цій підставі дійти висновку про правомірність донарахування позивачу грошових зобов`язань з податку на прибуток.

При цьому, факт залучення інших працівників до виконання обумовлених договорами робіт підтверджується також змістом товарно-транспортних накладних, наданих позивачем, в яких зазначені прізвища водіїв, що безпосередньо здійснювали переїзди.

Факт відсутності декларування їх праці фізичними особами-підприємцями, з якими мав господарські взаємовідносини позивач, не може впливати на право позивача формувати свої витрати, оскільки норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.

Необхідність придбання послуг у ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5 , обумовлена тим, що наявних у лісгоспі десяти автомобілів не вистачає для роботи підприємства. Залучати автомобілі інших лісгоспів економічно невигідно, оскільки за розрахунками вартість їх робіт з навантаження, перевезення та розвантаження складає 160 грн./м.куб, у той час як вартість цих робіт із залученням місцевих підприємців становить 120 грн./м.куб.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що позивач правомірно відобразив у бухгалтерському обліку придбання робіт/послуг від ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5 та на підставі первинних документів по даних господарських операціях правомірно оприбуткував у бухгалтерському обліку роботи/послуги, отримані від ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5 , визнавши їх активом, та відобразив збільшення зобов`язань перед виконавцями на таку ж суму. Зобов`язання перед виконавцями були погашені шляхом безготівкових розрахунків, тобто фактично відповідач підтвердив реальні зміни майнового стану позивача за наслідками спірних договорів.

Згідно додатку до акту "Реєстр фізичних осіб, які за період з 01.01.2016 по 31.12.2018 були постачальниками товарів (робіт, послуг) ДП "Пулинський лісгосп АПК" ЖОКАП "Житомироблагроліс", контролюючий орган безпосередньо підтвердив інформацію щодо відповідності основного виду діяльності названих підприємців виду фактично наданих ними послуг, а також наведено задекларований дохід зазначених підприємців у обсягах, не менших ніж оплачено послуг позивачем. Це означає повноту декларування ними отриманих, в тому числі і від позивача, доходів.

Відповідачем не висловлено жодних зауважень щодо невідповідності наявних у позивача первинних документів вимогам ч. 1 ст. 9 Закону №996-ХIV.

Відтак, оцінюючи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення від 25.06.2019 № в частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток на 1 161 041 грн, не відповідає критеріям правомірності, обґрунтованості, добросовісності та розсудливості, встановленим в ч. 2 ст. 2 КАС України, порушує права та законні інтереси платника податків, які підлягають судовому захисту шляхом визнання протиправним та скасування вказаного рішення у відповідній частині.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 19 березня 2020 року.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Сушко О.О. Мацький Є.М.