Справа № 540/2806/19
Суддя: Василяка Д.К.
Дата ухвалення: 2020-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/2806/19
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Василяки Д.К., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Голови Корабельної районної у місті Херсоні ради Чорненької Наталії Євгеніївни про визнання протиправним та скасування розпорядження про дисциплінарне стягнення від 20.11.2019 р. №235-к,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовом до Голови Корабельної районної у м. Херсоні ради Чорненької Наталії Євгеніївни (далі - відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати п. 1.1 розпорядження голови Корабельної районної у м. Херсоні ради від 20.11.2019 року № 235-к "Про дисциплінарне стягнення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ".

Позивач позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 2005 року займає посаду начальника служби у справах дітей виконавчого комітету Корабельної районної у місті Херсоні ради. 20.11.2019 року головою Корабельної районної у місті Херсоні ради Чорненькою Н.Є. на підставі акту тимчасової комісії виконавчого комітету Корабельної районної у місті Херсоні ради по проведенню службового розслідування, винесено оскаржуване розпорядження № 235-к п. 1.1. якого оголошено ОСОБА_1 догану за неналежне виконання посадових обов`язків, покладених законодавством та посадовою інструкцією. Позивач вважає вказане рішення відповідача протиправним, оскільки при застосуванні до неї дисциплінарного стягнення відповідачем допущено ряд порушень чинного законодавства, зокрема, Закон України "Про службу в органах місцевого самоврядування", КЗпП, Порядок проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та осіб, які для цілей Закону України "Про запобігання корупції" прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 13.06.2000 № 950 ( далі - Порядок № 950). Позивач вважає, що відповідно до вказаного Порядку № 950 відповідач безпідставно провів відносно неї службове розслідування, а акт комісії, складений за її результатами, не містить обов`язкових для з`ясування і наведення в забезпечення трудових прав працівника, складових, встановлених цим Порядком. Крім того, за позицією позивача порушені строки притягнення її до дисциплінарної відповідальності, визначених статтею 148 КЗпП України.

Ухвалою суду від 24.12.2019 р. відкрито спрощене провадження у справі.

14.01.2020 року відповідачем надано відзив на позовну заяву, у якому заперечує проти задоволення позову. Так, відповідач зазначає, що на підставі листа від 27.06.2019 року № 03-01/10-684/0/19/026.2 та довідки «За результатами проведення перевірки діяльності комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Корабельної районної у м.Херсоні ради стосовно долі дитини та вчинення взаємодії різних структур з даного питання» від 25.06.2019 р. видано розпорядження «Про проведення службового розслідування» від 03.07.2019 року № 117-к. За результатами проведення службового розслідування комісією складено Акт службового розслідування від 19.11.2019 року, яким зафіксовано безконтрольність зі сторони начальника служби у справах дітей виконавчого комітету Корабельної районної у місті ради ОСОБА_1 за виконанням вимог посадових інструкцій та чинного законодавства України щодо захисту прав та інтересів дитини посадовими особами служби. Також службова недбалість самої ОСОБА_4 щодо виконання вимог законодавства України про охорону дитинства та вимог Положення про службу у справах дітей виконавчого комітету Корабельної районної у місті Херсоні ради, вимог Положення комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Корабельної районної у місті Херсоні ради. За результатами засідання комісії по проведенню службового розслідування, утвореного розпорядженням голови районної у місті ради від 03.07.2019 р. № 117-к, комісія вирішила надати голові районної у місті ради акт розслідування з пропозиціями зокрема притягнути до дисциплінарної відповідальності відповідальності ОСОБА_1 (протокол засідання 4 від 20.11.2019 р.). На підставі вказаного протоколу № 4 та доповідної від 20.11.2019 р. відповідачем видано розпорядження « Про дисциплінарне стягнення ОСОБА_5 , ОСОБА_6 » № 235-к від 20.11.2019, яким оголошено догану начальнику служби у справах дітей виконавчого комітету Корабельної у місті Херсоні ради ОСОБА_1 (п. 1.1 Розпорядження № 235-к від 20.11.2019р.). В зв`язку з чим, проти задоволення позову заперечує в повному обсязі.

В судове засідання сторони з`явились, в матеріалах справи містяться клопотання від сторін про розгляд справи за правилами письмового провадження.

Дослідивши подані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, судом встановлено: на момент виникнення спірних правовідносин ОСОБА_1 перебувала на посаді начальника служби у справах дітей виконавчого комітету Корабельної районної у м. Херсоні ради.

На підставі листа від 27.06.2019 року № 03-01/10-684/0/19/026.2 Служби у справах дітей Херсонської обласної державної адміністрації та довідки «За результатами проведення перевірки діяльності комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Корабельної районної у м.Херсоні ради стосовно долі дитини та вчинення взаємодії різних структур з даного питання» від 25.06.2019 р. видано розпорядження «Про проведення службового розслідування» від 03.07.2019 року № 117-к.

За результатами проведення службового розслідування комісією складено Акт службового розслідування від 19.11.2019 року, яким зафіксовано безконтрольність зі сторони начальника служби у справах дітей виконавчого комітету Корабельної районної у місті ради ОСОБА_1 за виконанням вимог посадових інструкцій та чинного законодавства України щодо захисту прав та інтересів дитини посадовими особами служби. Також службова недбалість самої ОСОБА_1 щодо виконання вимог законодавства України про охорону дитинства та вимог Положення про службу у справах дітей виконавчого комітету Корабельної районної у місті Херсоні ради, вимог Положення комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Корабельної районної у місті Херсоні ради.

За результатами засідання комісії по проведенню службового розслідування, утвореного розпорядженням голови районної у місті ради від 03.07.2019 р. № 117-к, комісія вирішила надати голові районної у місті ради акт розслідування з пропозиціями зокрема притягнути до дисциплінарної відповідальності відповідальності ОСОБА_1 (протокол засідання 4 від 20.11.2019 р.).

25.11.2019 р. головою Корабельної районної у м. Херсоні ради Чорненькою Н.Є. видано розпорядження № 235-к "Про дисциплінарне стягнення ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ", підпунктом 1.1 якого начальнику служби у справах дітей виконавчого комітету Корабельної районної у місті Херсоні ради ОСОБА_1 за неналежне виконання посадових обов`язків, покладених законодавством та посадовою інструкцією, оголошено догану.

Вважаючи дане розпорядження Голови Корабельної районної у м. Херсоні ради Чорненької Н.Є. про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани таким, що є протиправним, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне: приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування, загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування визначені Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування" № 2493-ІІІ від 07.06.2001 року (далі - Закон № 2493-ІІІ).

Відповідно до ст. 1 цього Закону служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету (ч. 1 ст. 2 Закону № 2493-ІІІ).

Посадами в органах місцевого самоврядування є, серед іншого, посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України (абз. 4 ст. 3 Закону № 2493-ІІІ).

Приписами статті 19 Закону № 2493-ІІІ передбачено, що особливості дисциплінарної відповідальності посадових осіб місцевого самоврядування забезпечуються у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до пункту 2 розділу VІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону N 2493-III на органи і посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія Закону України "Про державну службу" в частині, що не суперечить Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Згідно статті 64 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII) за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.

Підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення. (ч. 1 ст. 65 Закону № 889-VIII)

Дисциплінарним проступком зокрема є невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень. (п. 5 ч.2 ст. 65 Закону № 889-VIII)

Відповідно до абз. 3 ст. 7 Закону № 2493-ІІІ на посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

Статтями 147-149 Кодексу законів про працю України (КЗпП України) визначено види, особливості та порядок застосування дисциплінарних стягнень.

Так, відповідно до ст. 147 за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення.

Дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. (ст. 147-1 КзпП України)

Постановою Кабінету Міністрів України від 13 червня 2000 року № 950 затверджено "Порядок проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та осіб, які для цілей Закону України "Про запобігання корупції" прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування" (далі - Порядок № 950).

Відповідно до пункту 1 цього Порядку стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та осіб, які для цілей Закону України "Про запобігання корупції" (далі - Закон) прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може бути проведено службове розслідування:

- у разі невиконання або неналежного виконання ними службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або заподіяло значну матеріальну чи моральну шкоду громадянинові, державі, підприємству, установі, організації чи об`єднанню громадян;

- у разі недодержання ними законодавства про державну службу, службу в органах місцевого самоврядування, антикорупційного законодавства;

- на вимогу особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, з метою зняття безпідставних, на її думку, звинувачень або підозри;

- з метою виявлення причин та умов, що призвели до вчинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення чи невиконання вимог Закону України "Про запобігання корупції" в інший спосіб, за поданням спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції або приписом Національного агентства з питань запобігання корупції за рішенням керівника органу, в якому працює особа, яка вчинила таке правопорушення.

Рішення щодо проведення службового розслідування приймається керівником органу, в якому працює особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, або особа, яка для цілей Закону прирівнюється до особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно якої планується проведення службового розслідування (далі - особа, стосовно якої проводиться службове розслідування) (п. 2 Порядку № 950).

Аналізуючи вищенаведені положення законодавства та обставини справи, суд приходить до висновку, що перелік підстав, за яких може бути проведено службове розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, міститься у пункті 1 Порядку № 950 і є виключним.

При цьому, суд вказує, що відповідно до пункту 1 Порядку № 950 визначальними умовами для призначення службового розслідування відносно даної категорії осіб є, по-перше, невиконання або неналежного виконання ними службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, по-друге, наслідки, у вигляді людських жертв або заподіяння значної матеріальної чи моральної шкоди громадянинові, державі, підприємству, установі, організації чи об`єднанню громадян.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, підставою для прийняття оскаржуваного розпорядження є акт тимчасової комісії виконавчого комітету Корабельної районної у місті Херсоні ради від 19.11.2019 року, складений за результатами проведеного службового розслідування, призначеного розпорядженням відповідача від 03.07.2019 р. № 117-к "Про проведення службового розслідування".

При цьому, за змістом розпорядження від 03.07.2019 р. № 117-к "Про проведення службового розслідування" підставою для призначення службового розслідування є довідка про результаті перевірки діяльності комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету з питання «Аналіз механізму прийняття рішень виконавчим комітетом Корабельної районної у мітсі Херсоні ради стосовно долі дитини та вивчення взаємодії структур з даного питання» від 25.06.2019 року служби у справах дітей Херсонської обласної державної адміністрації.

При цьому, жодних відомостей про те, що вказані порушення посадових осіб Служби справах дітей виконавчого комітету Корабельної районної у місті Херсоні ради спричинили людські жертви або заподіяли значну матеріальну чи моральну шкоду, зокрема, дітям, державі або безпосередньо Службі у справах дітей виконавчого комітету Корабельної районної у місті Херсоні ради, вказана довідка від 25.06.2019 р. не містить.

Враховуючи, що відповідачем не було надано суду будь-яких належних та допустимих доказів виявлення порушень законодавства з боку позивача, які стали підставою для призначення службового розслідування відносно нього, суд дійшов висновку про безпідставність призначення службового розслідування, у розумінні пункту 1 Порядку № 95, а результати такого службового розслідування не створюють жодних правових наслідків.

З огляду на вказане, суд вважає, що безпідставність призначення відповідачем службового розслідування відносно позивача свідчить про не дотримання відповідачем процедури притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, що є самостійною підставою для визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення відповідача.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до п. 8 Порядку № 950 за результатами службового розслідування члени комісії складають акт, у якому зазначаються:

- факти, які стали підставою для проведення службового розслідування, посада, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, строк перебування на займаній посаді особи, стосовно якої проведено службове розслідування;

- заяви, клопотання, пояснення та зауваження особи, стосовно якої проведено службове розслідування;

- висновки службового розслідування, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, причини та умови, що призвели до порушення, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення чи обставини, що знімають з особи, стосовно якої проведено службове розслідування, безпідставні звинувачення або підозру;

- обґрунтовані пропозиції щодо усунення виявлених порушень та притягнення у разі потреби винних осіб до відповідальності згідно із законодавством.

Акт службового розслідування підписується членами комісії та подається на розгляд керівника органу в одному примірнику. (п. 9 Порядку № 950)

Згідно п. 10 Порядку № 950 за результатами розгляду акта службового розслідування керівник органу приймає у десятиденний строк з дати його надходження відповідне рішення, з яким ознайомлюється особа, стосовно якої проводилося службове розслідування.

За результатами службового розслідування особа, стосовно якої проведено службове розслідування, може бути притягнута до відповідальності згідно із законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи, за результатами проведеного службового розслідування комісією складено акт від 19.11.2019 року, який за своїм змістом містить інформацію про те, що у ході службового розслідування встановлено, що за період 2018 та 2019 років організація діяльності консультативно-дорадчого органу взагалі відсутня, а саме були засіфкосвані порушення у веденні протоколів та матеріалів засідань Комісії, формуванні справ, порушення вимог типової інструкції з діловодства секретарем Комісії, а керівником не проконтрольовано, відсутній контроль з боку керівника служби у справах дітей за виконанням функціональних обов`язків спеціалістами служби, халатне забезпечення організації роботи органу опіки та піклування виконкому, некомпетентність та незнання норм чинного законодавства.

Жодних інших обставин, у т.ч. наявність негативних наслідків для дітей, спричинених неналежним виконанням з боку позивача посадових обов`язків, акт комісії від 19.11.2019 р. не містить.

При цьому, суд зазначає, що пропозиції даної комісії щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності, зокрема, ОСОБА_1 , вмотивовані порушенням трудової дисципліни згідно до вимог ст. 147 КЗпП України, проте, вказані пропозиції комісії не обґрунтовані наявністю будь-якої заподіяної дітям матеріальної або моральної шкоди у значних розмірах.

З огляду на викладене, суд вважає, що невідповідність Акту комісії від 19.11.2019 року вимогам Порядку № 950 свідчить про неналежність його як доказ, що покладений в основу оскаржуваного рішення відповідача для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, що також є підставою для визнання його протиправним.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Аналіз вказаної норми дає підстави вважати, що дисциплінарне стягнення може бути застосовано до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та осіб, прирівняних до таки для цілей Закону України "Про запобігання корупції" не пізніше, ніж через місяць з дня його виявлення, та через шість місяців з дня його вчинення.

З метою вирішення питання щодо дотримання відповідачем строків застосування дисциплінарного стягнення до позивача слід визначитися з такими юридично значимими поняттями, як "дата виявлення порушення" та "дата вчинення порушення".

Разом з тим суд зазначає, що ані Акт комісії від 19.11.2019 року, ані оскаржуване розпорядження відповідача від 20.11.2019 року № 235-к за своїм змістом не місять відомостей про дату або періоди вчинення ОСОБА_1 порушень, які ставляться в провину позивачу та зумовили притягнення її до дисциплінарної відповідальності, а відтак суд позбавлений можливості перевірити питання щодо дотримання відповідачем строку застосування дисциплінарного стягнення, визначеного абз. 2 ст. 148 КЗпП України, тобто протягом шести місяців з дня вчинення проступку.

Вказані обставини, на думку суду, свідчать про порушення відповідачем при вирішенні питання про накладення на позивача дисциплінарного стягнення, принципу правової визначеності, що є самостійною та достатньою підставою для визнання протиправним та скасування оскаржуваного розпорядження відповідача.

Суд також зазначає, що оскаржуване розпорядження Голови Корабельної районної у місті Херсоні ради від 20.11.2019 р. № 235-к "Про дисциплінарне стягнення ОСОБА_5 , ОСОБА_6 " не містить суті вчиненого порушення, тобто в чому конкретно виразилося неналежне виконання посадових обов`язків позивачем.

Відповідно до приписів Закону № 889-VIII дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню тяжкості вчиненого проступку та вини особи, яка його вчинила. Під час визначення виду стягнення необхідно враховувати характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до служби. Дисциплінарне стягнення може бути накладено тільки у разі встановлення факту вчинення порушення та вини особи.

Таким чином, зазначення в рішенні про притягнення до дисциплінарної відповідальності конкретних обставин вчинення порушення дозволяє чітко визначити, як кваліфікував дії чи бездіяльність посадової особи саме той орган (посадова особа), який прийняв рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності, а також перевірити правильність застосування певного виду стягнення.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що саме лише посилання в розпорядженні на неналежне виконання позивачем її посадових обов`язків, без належного наведення мотивів застосування певних норм права або незастосування інших норм при обранні виду дисциплінарного стягнення, а також не наведення обставин вчинення дисциплінарного проступку, не є належним обґрунтуванням оскаржуваного розпорядження.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 12.08.2019 року по справі № 1340/4847/18.

Частинами 1 та 2 статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВРта вона набула чинності для України 11 вересня 1997 року.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Аналізуючи оскаржуване рішення, суд вказує, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, відповідно до ч.2статті 2 КАС України, має на увазі, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 01 липня 2003 року, яке, відповідно до ч. 1статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Сутність принципу правової визначеності Європейський суд визначив як забезпечення передбачуваності ситуації та правовідносин у сферах, що регулюються, цей принцип не дозволяє державі посилатись на відсутність певного правового акта, який визначає механізм реалізації прав і свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах.

Як зазначив Європейський суд у справі Yvone van Duyn v. Home Office, принцип правової визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатись на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться в законодавчому акті, якій загалом не має автоматичної прямої дії.

Така дія названого принципу пов`язана із іншим принципом відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатись на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності.

На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ("Лелас проти Хорватії", заява N 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії", заява N 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах ("Онер`їлдіз проти Туреччини", п. 128, та "Беєлер проти Італії", п. 119).

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків ("Лелас проти Хорватії", п. 74).

Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Разом з тим, як встановлено в ході судового розгляду справи відповідачем зазначених вище принципів при прийнятті рішення дотримано не було.

Стосовно інших посилань сторін, то суд зазначає, що згідно п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Крім того, судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи з підстав та предмету спору, системного аналізу положень чинного законодавства України та оцінки наявних у матеріалах справи доказів в сукупності, суд дійшов до висновку, що відповідач не довів належними та допустимими доказами дотримання процедури притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, а тому підпункт 1.1 п. 1 розпорядження голови Корабельної районної у м. Херсоні ради від 20.11.2019 року № 235-к "Про дисциплінарне стягнення ОСОБА_5 , ОСОБА_6 " є протиправним та підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, то суд зазначає, що відповідно до ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно із ч.ч.1, 3, 6, 7, 9 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, слід враховувати, що за змістом статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподілу підлягають усі здійснені документально підтверджені судові витрати.

Згідно із ч.ч.1-5 ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Системний аналіз наведених вище по тексту норм права дає підстави вважати, що матеріали справи повинні містити докази на підтвердження виконаних об`ємів робіт, їх кількості та видів.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 цього ж Закону визначено такі види адвокатської діяльності, як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, акти виконаних або отриманих послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Даний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі 815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі 814/698/16.

Крім того, до суду необхідно надати і детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги разом із відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена, а також із доказами, які підтверджують здійснення відповідних витрат (у разі понесення таких).

При цьому, недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.

Таким чином, судові витрати, в тому числі витрати на правову допомогу, повинні бути пов`язані тільки з розглядом конкретної адміністративної справи, що розглядається судом, і за надання правової допомоги за визначених законом обставин: у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

Суд звертає увагу, що матеріали справи містять наступні документи на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у суді представником позивача, а саме: копію договору про надання правової допомоги від 19.11.2019, додаток № 1 до договору про надання правової допомоги від 19.11.2019 р., квитанцію до прибуткового касового ордеру № 2 від 19.12.2019 року на суму 5000 грн., копію звіту про надану правову допомогу із зазначенням сум, годин та обсягу роботи, акт про виконання умов договору про надання правової допомоги від 23.01.2020 року.

Суд зазначає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Так, суд, враховуючи обсяг наданих адвокатом послуг згідно договору про надання правової допомоги від 19.11.2019 приходить до висновку про наявність підстав для відшкодування позивачеві витрат на правову допомогу в розмірі 5 000, 00 грн.

Таким чином, сплачений позивачем судовий збір в сумі 768,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн. підлягають стягненню з Виконавчого комітету Корабельної районної у місті Херсоні ради за рахунок його бюджетних асигнувань, оскільки відповідач є його посадовою особою.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Голови Корабельної районної у місті Херсоні ради Чорненької Наталії Євгеніївни (місце знаходження 73000, м. Херсон, вул. Суворова, буд. 29, ) про визнання протиправним та скасування пункту розпорядження про накладення дисциплінарного стягнення - задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати п. 1.1. розпорядження голови Корабельної районної у м. Херсоні ради від 20.11.2019 року № 235-к "Про дисциплінарне стягнення ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ", в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани ОСОБА_1 .

Стягнути з Виконавчого комітету Корабельної районної у місті Херсоні ради (місце знаходження 73000, м. Херсон, вул. Суворова, буд. 29, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім грн. 40 коп.) та витрати на правову допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Д.К. Василяка

кат. 106020000