Справа № 540/2760/19
Суддя: Гомельчук С.В.
Дата ухвалення: 2020-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/2760/19
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гомельчука С.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

18.12.2020 року до Херсонського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (далі - відповідач), у якому позивач просить суд:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 14.06.2019 року № , № ;

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови надання розгорнутого пояснення та надання документів на підставі яких проведена перевірка, що позивач вважає порушенням своїх конституційних прав.

Позовні вимоги обґрунтовані наступними обставинами. Так, Головним управлінням ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ОСОБА_1 , за результатами проведення якої складено Акт від 15.05.2019 року № 263/21-22-13-05/ НОМЕР_1 . На підставі висновків Акта перевірки відповідач виніс податкові повідомлення-рішення (далі - ППР) форми Р від 14.06.2019 року № , № про визначення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб (155385,84 грн.) та військового бору (12948,83 грн.), що сплачуються за результатами річного декларування. Позивач вважає, що при визначенні грошового зобов`язання відповідач порушив вимоги податкового законодавства, оскільки не може вважатися додатковим благом та не включається до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку сума, прощена (анульована) кредитором за його самостійним рішенням до закінчення строку позовної давності у розмірі різниці, розрахованої відповідно до п. 8 підрозділу 1 розділу XX Податкового кодексу України. Відтак, посилаючись на вказане, позивач стверджує, що не отримував матеріального блага, у зв`язку із чим, не має обов`язку згідно спірних рішень сплачувати податок на дохід та військовий збір. З наведеного позивач робить висновок про наявність правових підстав для постановлення судового рішення про скасування ППР від 14.06.2019 року №, №. Крім того позивач наголошує на тому, що податковим органом не надано на його вимогу документів, на підставі яких проведено означену перевірку, що у свою чергу призвело до неможливості реалізувати право платника податків надати особисті пояснення та оскаржити висновки перевірки.

Ухвалою суду від 19.12.2019 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 10.01.2020 року провадження у справі відкрито, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 21.01.2020 року.

За клопотанням представника відповідача від 21.01.2020 року, підготовче засідання відкладено на 30.01.2020 року.

Ухвалою суду від 30.01.2020 року за клопотанням представника позивача оголошено перерву у підготовчому засіданні. Призначено чергове підготовче засідання на 13.02.2020 року. Зобов`язано Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку "Укрсоцбанк" надати протягом дводенного строку з моменту отримання даної ухвали до суду інформацію за кредитним договором від 03.08.2007 року № Ф070616П, а саме: повний і достовірний розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на дату отримання ухвали; на яких умовах було здійснено анулювання (прощення) боргу в іноземній валюті (з наданням розрахунку); яка частина кредиту (боргу) підлягала анулюванню (з наданням розрахунку); копії документів які були підписані позивачем у період дії договору станом на дату отримання ухвали.

27.01. та 04.02.2020 року позивач звертався до суду із заявами про вжиття заходів забезпечення позову, втім ухвалами від 28.01 та 04.02.2020 року у вжитті відповідних заходів відмовлено.

30.01.2020 року відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву, згідно якого останній просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Свою позицію мотивує тим, що відповідно до листа АТ «Укрсоцбанк» платник податків ОСОБА_1 отримав доходи від банка у вигляді додаткового блага за ознакою доходу "126" - анульована (прощена) заборгованість (основного тіла кредиту) у розмірі 690603,74 грн., в той час як сума задекларованого доходу складає 249748,47 грн. Таким чином в порушення вимог пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України, платником податку не включена до загального річного оподаткованого блага у розмірі 690603,74 грн., що спричинило донарахування ПДФО в сумі 124308,67 грн. та військового збору в сумі 10359,06 грн. Сукупність наведених обставин свідчить на користь висновку про те, що відповідач при винесенні оскаржуваних податкових повідомлень-рішень діяв в межах норм діючого законодавства.

У підготовчому засіданні, призначеному на 13.02.2020 року судом встановлено, що Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" ухвалу про витребування доказів отримано 04.02.2020 року, водночас ухвалою від 30.01.2020 року витребувані документи банк зобов`язано подати до суду протягом дводенного строку з моменту отримання адресатом вказаної ухвали. Втім станом на 13.02.2020 року витребуваних документів до суду надано не було, про причини не надання витребуваних доказів суд не повідомлено, у зв`язку із чим, судом того ж дня постановлено ухвалу, якою повторно зобов`язано Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку "Укрсоцбанк" у дводенний строк з моменту отримання даної ухвали надати до суду витребувані документи, та оголошено перерву у підготовчому засіданні до 19.02.2020 року.

Ухвалою суду від 19.02.2020 року замінено первинного відповідача у справі - Головне управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі належним - Головне управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі; відкладено підготовче засідання у справі та призначено чергове засідання на 17.03.2020 року.

У день проведення підготовчого засідання позивачем подано клопотання про закінчення підготовчого провадження та розгляд справи у порядку письмового провадження. Представником відповідача подано клопотання, згідно якого останній просить суд закрити підготовче провадження у справі та призначити розгляд справи по суті на інший термін.

Вирішуючи питання про доцільність закриття підготовчого провадження та призначення розгляду справи по суті у судовому засіданні, суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020 року, постановою КМУ від 11.03.2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» (з урахуванням змін внесених постановою КМУ від 16.03.2020 року № 215) установлено з 12.03. до 03.04.2020 року на всій території України карантин, заборонивши:

- відвідування закладів освіти її здобувачами;

- з 00 год. 01 хв. 17 березня 2020 р. до 3 квітня 2020 р. проведення всіх масових (культурних, розважальних, спортивних, соціальних, релігійних, рекламних та інших) заходів, у яких бере участь понад 10 осіб, крім заходів, необхідних для забезпечення роботи органів державної влади та органів місцевого самоврядування;

- з 00 год. 01 хв. 17 березня 2020 р. до 3 квітня 2020 р. роботу суб`єктів господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів, зокрема закладів громадського харчування (ресторанів, кафе тощо), торговельно-розважальних центрів, інших закладів розважальної діяльності, фітнес-центрів, закладів культури, торговельного і побутового обслуговування населення, крім роздрібної торгівлі продуктами харчування, пальним, засобами гігієни, лікарськими засобами та виробами медичного призначення, засобами зв`язку, провадження банківської та страхової діяльності, а також торговельної діяльності і діяльності з надання послуг з громадського харчування із застосуванням адресної доставки замовлень за умови забезпечення відповідного персоналу засобами індивідуального захисту.

Водночас, з метою запобігання поширенню гострих респіраторних захворювань та коронавірусу COVID-19, який віднесено до особливо небезпечних інфекційних хвороб, враховуючи постанову КМУ від 11.03.2020 року № 211 та лист Ради суддів України від 16.03.2020 року № 9рс-186/20, рішенням зборів суддів Херсонського окружного адміністративного суду від 18.03.2020 року № 2/2 «Про особливий режим роботи суду на період карантину» на період з 16.03. до 03.04.2020 року встановлено особливий режим роботи Херсонського окружного адміністративного суду, та скеровано зокрема вжити таких заходів:

- припинити допуск осіб до приміщення Херсонського окружного адміністративного суду, крім працівників суду, представників підрозділу військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України, працівників правоохоронних, аварійно-рятувальних органів та медичних закладів при виконанні ними професійних обов`язків;

- суддям вжити заходів щодо розгляду справ у порядку письмового провадження відповідно до КАС України без участі сторін або відкладення судових засідань;

- здійснювати прийом вхідної кореспонденції виключно поштою або в електронному вигляді (на електронну адресу суду, через особистий кабінет в системі "Електронний суд") чи через дистанційні засоби зв`язку.

Відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.

Питання про встановлення карантину порушує перед Кабінетом Міністрів України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за поданням головного державного санітарного лікаря України.

Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації.

У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності.

До відміни карантину його територію можуть залишити особи, які пред`явили довідку, що дає право на виїзд за межі території карантину.

Організація та контроль за дотриманням встановленого на території карантину правового режиму, своєчасним і повним проведенням профілактичних і протиепідемічних заходів покладаються на місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

У відповідності до приписів ст. 32 вказаного Закону, обмежувальні протиепідемічні заходи встановлюються місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування за поданням відповідного головного державного санітарного лікаря у разі, коли в окремому населеному пункті, у дитячому виховному, навчальному чи оздоровчому закладі виник спалах інфекційної хвороби або склалася неблагополучна епідемічна ситуація, що загрожує поширенням інфекційних хвороб. Обмеженням підлягають ті види господарської та іншої діяльності, що можуть сприяти поширенню інфекційних хвороб.

Види і тривалість обмежувальних протиепідемічних заходів встановлюються залежно від особливостей перебігу інфекційної хвороби, стану епідемічної ситуації та обставин, що на неї впливають.

Згідно ч. 1 ст. 179 КАС України для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання. Під час підготовчого провадження судом визначені факти, які необхідно встановити для вирішення спору і які з них визнаються позивачем, а які належать доказувати, призначено колегіальний розгляд справи та проведено інші підготовчі дії, необхідні для правильного і своєчасного вирішення адміністративної справи і які є достатніми для закінчення підготовчого провадження і призначення судового засідання для розгляду справи по суті.

Під час підготовчого провадження були встановлені всі передбачені статтею 180 Кодексу адміністративного судочинства України обставини та вчинені дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 183 КАС України, за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

За таких обставин суд дійшов висновку про можливість закриття підготовчого провадження.

Водночас, з огляду на вищевикладене та з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, задля захисту життя та здоров`я учасників справи, суд вважає за необхідне подальший розгляд справи здійснювати без виклику сторін до суду, тобто у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відтак суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 18.01.2008 року між Відкритим акціонерним товариством Акціонерно-комерційний банк «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 1 до Договору про надання відновлювальної кредитної лінії від 03.08.2007 року №Ф070616П (далі - Договір). За умовами означеного договору ВАТ АКБ «Укрсоцбанк» (кредитор) взяв на себе зобов`язання надати ОСОБА_1 (позичальник) грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання (кредит). Сторони у договорі дійшли згоди про те, що надання кредиту здійснюватиметься в межах максимального ліміту заборгованості з 03.08.2007 року до 76000,00 дол. США, а з 18.01.2008 року до 102000,00 дол. США, зі сплатою 13,5 дол. США процентів річних та комісій (мінімальний розмір сплати не повинен бути меншим 887,00 дол. США.).

18.06.2015 року ОСОБА_1 уклав з ПАТ «Укрсоцбанк» (правонаступник ВАТ АКБ «Укрсоцбанк») договір про внесення змін № 1 до Договору від 03.08.2007 року №Ф070616П. За п. 2 договору про внесення змін, станом на дату укладення договору (18.06.2015 року) заборгованість за Договором кредиту складає: за основним кредитом в сумі 23057,00 дол. США; за нарахованим та не сплаченим процентам за користування кредитом в сумі 71,73 дол. США.

Зі змісту Договору № 1 від 18.06.2015 року вбачається, що сторони домовились внести зміни до умов кредитування, зокрема за п. 3.2 вказаного Договору, якщо позичальник починаючи з дати укладення Договору про внесення змін до 31.12.2015 року здійснить одноразовий платіж в сумі від 11565,00 дол. США на підставі Заяви на сплату заборгованості згідно умов 50-50 з частковим анулюванням, то позичальник набуває права на анулювання (прощення) заборгованості по Кредиту, процентам та комісіям в сумі, що дорівнює сумі здійсненого платежу.

Скориставшись своїм правом, визначеним п. 3.2 Договору № 1 від 18.06.2015 року, ОСОБА_1 того ж дня (18.06.2015 року) подав до ПАТ «Укрсоцбанк» заяву на сплату заборгованості згідно умов опції 50-50 з частковим анулюванням, згідно якої просив банк здійснити анулювання (прощення) заборгованості за Договором кредиту в загальній сумі 11563,73 дол. США (основна заборгованість по кредиту без врахування заборгованості за процентами та по комісіям). У поданій позивачем заяві чітко означено про те, що він ( ОСОБА_1 ) належним чином повідомлений банком про суму анулювання (прощення) заборгованості на вищезазначених умовах та про його обов`язок самостійно сплатити податок з доходів фізичних осіб з суми прощеної основної заборгованості за кредитом і відобразити такий дохід у річній податковій декларації відповідно до вимог пп. 164.2.17 ст. 164 ПК України.

Заява власноручно підписана представником кредитора та позичальником.

Листом від 14.12.2018 року № 05.6-12/19-1327/14168 ПАТ «Укрсоцбанк» повідомило ГУ ДФС у Херсонській області про те, що в звіті форми 1-ДФ за ІІ та IV квартал 2015 року з ознакою доходу "126" була відображена сума анульованої (прощеної) заборгованості (основного тіла кредиту) боржника перед банком в розмірі 690603,74 грн. (249748,47 грн. за ІІ квартал 2015 р., 440855,27 грн. за IV квартал 2015 р.), за рішенням банку, прийнятим на підставі заяви позичальника згідно п. 3.2 Договору № 1 від 18.06.2015 року. Зазначено, що банк виконав вимоги, визначені пп. "д" пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України, тобто повідомив під особистий підпис боржнику про анульовану (прощену) заборгованість та додатково інформував про необхідність включення відповідних відомостей до річної податкової декларації та сплати податків.

Наказом ГУ ДФС у Херсонській області, АРК та м. Севастополі від 21.03.2019 року №429, на підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.2 п. 78.1 ст. 78, ст. 79 ПК України, визначено провести документальну позапланову невиїзну перевірку платника податків ОСОБА_1 з 06.05.2019 року, тривалістю 3 робочі дні.

На підставі наказу контролюючим органом сформовано повідомлення від 22.03.2019 року №166/21-22-13-05, яке разом із вказаним Наказом згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення за штрих кодом 160 вручено 09.04.2019 року особисто позивачу.

У період з 06.05.2019 року по 08.05.2019 року посадовими особами ГУ ДФС у Херсонській області, АРК та м. Севастополі проведено документальну позапланову невиїзну перевірку платника податків ОСОБА_1 , за результатами перевірки складено Акт від 15.05.2019 року № 263/21-22-13-05/ НОМЕР_1 .

Під час проведення перевірки встановлено порушення:

1. пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України - платником податку не включена до загального річного оподатковуваного доходу і не задекларована сума доходу у вигляді додаткового блага у розмірі 690603,74 грн., що призвело до нарахування податку на доходи фізичних осіб у сумі 124308,67 грн.

2. пп. 1.4 п. 16 прим. 1 підрозд. 10 розд. ХХ ПК України, що призвело до донарахування військового збору у сумі 10359,06 грн.

Акт вручено особисто позивачу 27.05.2019 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за штрих кодом 956.

На підставі вказаного Акта контролюючим органом сформовано податкові повідомлення-рішення від 14.06.2019 року: № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, на 155385,84 грн., з яких за податковими зобов`язаннями на 124308,67 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями на 31077,17 грн.; № про збільшення суми грошового зобов`язання по військовому збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на 12948,83 грн., з яких за податковим зобов`язанням на 10359,06 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями на 2589,77 грн.

Не погоджуючись з такими рішеннями відповідача, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступних приписів законодавства та встановлених під час судового розгляду фактичних обставин справи.

Частиною 1 статті 67 Конституції України закріплено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Приписами пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України передбачено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Положеннями пп. 78.1.1, 78.1.4 п.78.1 ст.78 ПК України, документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав: отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту; виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

Про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки (п.78.4 ст.78 ПК України).

Особливості проведення документальної невиїзної перевірки передбачені ст. 79 ПК України.

Згідно п. 79.2 ст. 79 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки. Виконання умов цієї статті надає право посадовим особам контролюючого органу розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Отже, документальна позапланова невиїзна перевірка платника податків проводиться виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, а право на проведення такої перевірки надається лише за умови повідомлення платника податку про таку перевірку та вручення копії наказу про проведення перевірки у спосіб, визначений законом, до її початку.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 78.1.1.,78.1.2 п. 78.1 ст. 78 та ст. 79 ПК України податковим органом винесено наказ від 21.03.2019 р. № 429 "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 )" та повідомлення від 22.03.2019 р. № 166/21-22-13-05 про проведення з 06.05.2019 р. документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків ОСОБА_1 за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2015 р. Згідно означеного наказу, перевірку скеровано провести протягом 03 робочих днів.

Наказ про проведення перевірки та повідомлення отримано позивачем 09.04.2019 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за штрих кодом 160.

Тривалість перевірок, визначених у статті 78 цього Кодексу, не повинна перевищувати 15 робочих днів для великих платників податків, щодо суб`єктів малого підприємництва - 5 робочих днів, для фізичних осіб - підприємців, які не мають найманих працівників, за наявності умов, визначених в абзацах третьому - восьмому цього пункту, - 3 робочі дні, інших платників податків - 10 робочих днів (п. 82.2 ст. 82 ПК України).

Суд зауважує, що перевірку проведено з 06.05.2019 р. по 08.05.2019 р. (протягом трьох робочих днів), тобто без порушення строку, встановленого податковим законодавством та наказом від 21.03.2019 року № 429.

У відповідності до приписів п. 86.4 ст. 86 ПК України, акт документальної невиїзної перевірки не пізніше наступного робочого дня після його реєстрації вручається особисто платнику податків чи його представникам або надсилається у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Згідно матеріалів справи, примірник акта перевірки вручено позивачу 27.05.2019 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення за штрих кодом 956.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що посадові особи відповідача при проведенні документальної позапланової невиїзної перевірки діяли у межах повноважень, визначених податковим законодавством, у зв`язку із чим, судом не встановлено факту порушення порядку проведення перевірки ОСОБА_1 .

Досліджуючи висновки проведеної перевірки на предмет правомірності, суд враховує наступне.

Згідно п. 6.1 ст. 6 ПК України податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Положеннями п. п. 8.1, 8.2 ст. 8 ПК України визначено, що в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До загальнодержавних належать податки та збори, що встановлені цим Кодексом і є обов`язковими до сплати на усій території України, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

До загальнодержавних податків належать: податок на прибуток підприємств; податок на доходи фізичних осіб; податок на додану вартість; акцизний податок; екологічний податок; рентна плата; мито (п. 9.1 ст. 9 ПК України).

Підпунктами 16.1.3, 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України визначено, що платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором. Податковий обов`язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом. Виконання податкового обов`язку може здійснюватися платником податків самостійно або за допомогою свого представника чи податкового агента. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи (ст.36 ПК України).

Статтею 38 ПК України передбачено, що виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк. Сплата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством, - податковим агентом, або представником платника податку. Спосіб, порядок та строки виконання податкового обов`язку встановлюються цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Правові засади справляння податку на доходи фізичних осіб встановлюються розділом IV Податкового кодексу України.

Платниками податку є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент (п. 162.1 ст. 162 ПК України).

Згідно пп. 163.1.1 ст. 163.1 ст. 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Відповідно до абзацу "д" пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається, зокрема, дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку-боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Положеннями пп. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених сума з якої відповідачем нормами розділу IV цього Кодексу).

Аналіз даних правових норм свідчить про те, що сума анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням боргу є додатковим благом, яке включається до оподаткованого доходу платника податків.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з розрахунку заборгованості за кредитом станом на 19.06.2015 року та змісту листа ПАТ «Укрсоцбанк» від 14.12.2018 року № 05.6-12/19-1317, ОСОБА_1 за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2015 р. нараховано та виплачено дохід 690603,74 грн. за ознакою доходу « 126 - додаткове благо».

Згідно Довідника ознак доходів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 року № 4, суми доходів нараховані (виплачені, надані) платнику податків у вигляді додаткового блага відображаються податковим агентом з ознакою доходу « 126».

З дослідженого судом листа банку від 14.12.2018 року слідує, що банком в звіті форми 1-ДФ за ІІ та IV квартал 2015 року за ознакою доходу « 126» відображена сума анульованої (прощеної) заборгованості (основного тіла кредиту боржника) перед банком.

Тобто, з наведеного вбачається, що банком визначено окремо суму прощеного боргу за ознакою доходу "126" основне тіло кредиту - 690603,74 грн.

Таким чином, анульований ПАТ «Укрсоцбанк» борг позивача за кредитним договором у сумі 690603,74 грн., що є тілом кредиту, є доходом останнього, який підлягав включенню платником податку до його річного оподатковуваного доходу як отримане додаткове благо відповідно до абзацу "д" пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України.

Посилання позивача на не повідомлення кредитором позичальника про те, що анульована частина заборгованості підлягає оподаткуванню, як на підставу для скасування спірних ППР, спростовується змістом поданої ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсоцбанк» заяви від 18.06.2015 року на сплату заборгованості згідно умов опції 50-50 з частковим анулюванням, яка містить повідомлення про необхідність сплати податку з суми прощеної основної заборгованості за кредитом і відображення такого доходу у річній податковій декларації (заява містить власноручний підпис позивача). При цьому з листа ПАТ «Укрсоцбанк» від 14.12.2018 року № 05.6-12/19-1327/14168 слідує, що позивачу було вручено банком повідомлення про анулювання (прощення) боргу із вищевказаним повідомленням під особистий підпис згідно вимог пп. 164.2.17 «д» п. 164.2 ст. 164 ПК України. Відтак, суд не враховує зазначені посилання позивача при вирішенні спірних відносин, що розглядаються у даній справі.

Відповідно до п.179.1 ст.179 ПК України платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Підпунктом 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 ПК України передбачено, що податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.

Фізична особа зобов`язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену в поданій нею податковій декларації (п. 179.7 ст. 179 ПК України).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 , як платник податку, зобов`язаний був подати контролюючому органу податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2015 рік, в якій відобразити дохід у вигляді додаткового блага в розмірі 690603,74 грн., отриманий від ПАТ «Укрсоцбанк» внаслідок анулювання (прощення) останнім заборгованості в сумі 690603,74 грн. (тіло кредиту) та відповідно сплатити податок на доходи фізичних осіб.

Судом встановлено, що на момент проведення контролюючим органом перевірки ОСОБА_1 не задекларовано суму прощеного боргу, податок на доходи фізичних осіб з вказаних доходів, отриманих у 2015 році, не сплачено. Дана обставина позивачем не заперечується.

Відповідно до пп.54.3.5 п.54.3 ст.53 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок щодо утримання податків у джерела виплати, в тому числі податкового агента, свідчать про порушення правил нарахування, утримання та сплати до відповідних бюджетів податків і зборів, передбачених цим Кодексом, у тому числі податку на доходи фізичних осіб таким податковим агентом.

Згідно п.167.1 ст.167 ПК України ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Таким чином, оскільки судом встановлено факт отримання ОСОБА_1 у 2015 році доходу у вигляді додаткового блага в розмірі 690603,74 грн., останній підлягав оподаткуванню за ставками, визначеними п. 167.1 ст. 167 ПК України, а отже позивач зобов`язаний був сплатити 124308,67 грн. податку на доходи фізичних осіб.

Окрім того, відповідно до положень п. 123.1 ст. 123 ПК України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

За таких обставин, відповідачем згідно оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 14.06.2019 року за № правомірно нараховано суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, в розмірі 155385,84 грн., з яких за податковими зобов`язаннями 124308,67 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 31077,17 грн.

Водночас згідно пп. 1.2, 1.3, 1.6 п. 16 прим. 1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України об`єктом оподаткування військовим збором за ставкою 1,5 % є доходи, визначені ст. 163 ПК України, а платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначений ст. 176 ПК України для податку на доходи фізичних осіб.

З огляду на зазначене дохід платника податку фізичної особи-резидента, отриманий у вигляді додаткового блага включається до загального місячного оподаткованого доходу такого платника та підлягає оподаткуванню військовим збором за ставкою 1,5%. Тому відповідачем згідно оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 14.06.2019 року за № правомірно нараховано позивачу суму військового збору в розмірі 12948,83 грн., з яких за податковими зобов`язаннями 10359,06 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 2589,77 грн.

Позовна вимога, згідно якої позивач просить суд визнати протиправними дії (бездіяльність), яка полягає у відмові ГУ ДПС надати платнику податків розгорнуте пояснення та документи на основі яких проведена перевірка є необґрунтованою, так як відповідачем надавалася відповідь на відповідний запит позивача від 01.07.2019 року за вх. № 27503/ФОП «Про надання інформації та копій документів», що підтверджується наявним у матеріалах справи листом від 11.07.2019 року №2962/ФОП/21-22-1305, у зв`язку із чим, означена вимога задоволенню не підлягає.

Оцінюючи наявні докази, суд дотримується позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 74 КАС України)

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч. 1 ст. 90 КАС України).

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати у даному випадку не розподіляються.

Керуючись ст. ст. 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 262 КАС України, суд

вирішив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (, 73026, м. Херсон, просп. Ушакова, 75) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень, зобов`язання вчинити певні дії, відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя С.В. Гомельчук

кат. 111010000