Справа № 360/718/20
Суддя: О.В. Ірметова
Дата ухвалення: 2020-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

20 березня 2020 рокуСєвєродонецькСправа № 360/718/20

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Ірметова О.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом адвоката Жидких Ольги Вікторівни в інтересах ОСОБА_1 до Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов адвоката Жидких Ольги Вікторівни в інтересах ОСОБА_1 до Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області, в якому позивач просив суд:

- визнати протиправними дії Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області, щодо не зарахування до пільгового стажу ОСОБА_1 періоди трудової діяльності на підземних роботах за Списком № 1 періоду навчання з 27.01.1988 по 11.07.1988 в СПТУ № 68 м. Антрацит, періодів роботи на підземних роботах з 27.07.1988 по 30.01.1996 в шахті «Комсомольська» виробничого об`єднання «Антрацит», з 06.02.1996 по 20.05.1998 на МПП «Плутон»; з 20.05.1998 по 01.06.1998 на ТОВ «Плутон», з 08.06.1998 по 15.04.1999 на ПТ «Аргеліт», з 01.06.2014 по 25.04.2016 на шахті «Комсомольська» ДП «Антрацит»;

- зобов`язати Марківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу періоди трудової діяльності на підземних роботах за Списком № 1, періоди навчання з 27.01.1988 по 11.07.1988 в СПТУ № 68 м. Антрацит, періоди роботи на підземних роботах з 27.07.1988 по 30.01.1996 в шахті «Комсомольська» виробниче об`єднання «Антрацит», з 06.02.1996 по 20.05.1998 на МПП «Плутон»; з 20.05.1998 по 01.06.1998 на ТОВ «Плутон», з 08.06.1998 по 15.04.1999 на ПТ «Аргеліт», з 01.06.2014 по 25.04.2016 на шахті «Комсомольська» ДП «Антрацит» та здійснити перерахунок пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст.8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» з 16 січня 2020 року.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 , звернувся до Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1. За наслідками розгляду заяви та доданих до неї документів, призначив пенсію за віком на пільгових умовах, на підставі ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Під час призначення пенсії до загального стажу позивачу зараховано 39 років 07 місяців 25 днів, а до пільгового стажу за Списком № 1 лише 14 років 8 місяців 06 днів. Разом із тим до пільгового стажу роботи позивача за Списком № 1 безпідставно не були зараховані періоди навчання та роботи під землею з повним робочим днем, а саме: з 27.01.1988 по 11.07.1988 навчання в СПТУ № 68 м. Антрацит за професією електрослюсар підземний; з 27.07.1988 по 30.01.1996 електрослюсаря з повним робочим днем під землею в шахті «Комсомольська» виробниче об`єднання «Антрацит»; з 06.02.1996 по 20.05.1998 підземний електрослюсаря 5 розряду з повним робочим днем під землею на малому приватному підприємстві з проведення гірничих виробок «Плутон»; з 20.05.1998 по 01.06.1998 підземний електрослюсаря з повним робочим днем під землею на ТОВ «Плутон»; з 08.06.1998 по 15.04.1999 підземний електрослюсаря з повним робочим днем під землею на ПТ «Аргеліт»; з 01.06.2014 по 25.04.2016 підземним електрослюсарем з повним робочим днем під землею на шахті «Комсомольська» ДП «Антрацит».

Позивач вважає таку бездіяльність відповідача протиправною.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2020 року відкрито провадження у справі, визначено, що справа розглядатиметься за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с. 84-85).

06 березня 2020 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 90-96), в обґрунтування якого зазначено, що позивач перебуває на обліку в управлінні з 23 травня 2019 року та отримує пенсію за віком (список 1), відповідно до Закону України «Про загальнообов`язове державне пенсійне страхування», як внутрішньо переміщена особа через АТ «Ощадбанк», дата виплати 24 число.

Відповідач зазначив, що зарахувати період роботи з 01.06.2014 по 31.05.2016 не має законодавчих підстав, оскільки за даними системи персоніфікованого обліку підприємством шахта «Комсомольська» ДП «Антрацит» не сплачено внески до Пенсійного фонду України.

Також відповідачем зазначено, що додані позивачем до заяви копії документи не несуть правових наслідків та не можуть бути розглянуті управлінням, оскільки будь-які документи, видані підприємствами, розташованими на непідконтрольній території, не створюють жодних правових наслідків.

Крім того, відповідачем зазначено, що позивач не звертався до управління із заявою про перерахунок пенсії встановленого зразка.

На підставі викладеного відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

16 березня 2020 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в обґрунтування якої зазначено, що саме протиправні дії відповідача й змусили позивача вдатися до відправлення заяви встановленої форми поштовою кореспонденцією. Право на подання заяви про перерахунок пенсії шляхом відправлення поштовою кореспонденцією визначено п.1.7. Порядку 22-1. Разом із тим, позивач вважає, що відповідач безпідставно розглянув заяву позивача про призначення пенсії, за формою згідно Додатку 3 до Порядку №22-1 в порядку Закону України «Про звернення громадян» та навмисно не прийняв вмотивоване рішення за наслідками заяви, поданої у відповідності до Порядку 22-1.

Крім того, позивачем зазначено, що повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.

На підставі викладеного позивач просив суд задовольнити позовні вимоги.

Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, суд дійшов до наступного.

Судом встановлено, що 23 травня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області з заявою про призначення пенсії за віком за списком №1 (а.с. 112).

Пенсію позивачу призначено з 23.05.2019, що підтверджується рішенням відповідача №45 від 28.05.2019 (а.с. 103).

21 січня 2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії, зарахувавши до його пільгового стажу періодів роботи з: 27.01.1988 по 11.07.1988, 27.07.1988 по 30.01.1996, 06.02.1996 по 01.06.1998, 08.06.1998 по 15.04.1999, 17.05.1999 по 28.11.1999, 06.12.1999 по 20.07.2000, 07.11.2000 по 08.09.2003, 15.09.2003 по 20.02.2004, 01.03.2004 по 25.04.2016 (а.с. 99-101).

Листом Марківського ОУПФУ Луганської області від 04.02.2020 №8/Г-14 повідомлено, що відповідач зазначив, що зарахувати період роботи з 01.06.2014 по 31.05.2016 не має законодавчих підстав, оскільки за даними системи персоніфікованого обліку підприємством шахта «Комсомольська» ДП «Антрацит» не сплачено внески до Пенсійного фонду України. Також відповідачем зазначено, що додані позивачем до заяви копії документи не несуть правових наслідків та не можуть бути розглянуті управлінням, оскільки будь-які документи, видані підприємствами, розташованими на непідконтрольній території, не створюють жодних правових наслідків (а.с. 20, 97-98).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Законом, який відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій є Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 за№ 1788-ХІІ (далі Закон № 1788-ХІІ).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 1788-ХІІ, громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку із втратою годувальника та інших випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію (частина перша та друга статті 7 Закону № 1788-ХІІ).

Відповідно до ч. 1 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до пункту 1 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування," на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

При цьому, статтею 62 Закону № 1788-ХІІ передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначеній нормі відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п.3 Порядку).

Пунктом 20 Порядку 637 передбачено, що у тих випадках, коли у трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

В довідці має бути вказано: період роботи, що зараховується до спеціального стажу: професія або посада, характер роботи: розділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включаються цій період роботи, первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. Додатково в довідці наводяться такі відомості: стосовно трактористів машиністів підприємств сільського господарства (в тому числі колгоспів) про безпосередню зайнятість у виробництві сільськогосподарської продукції.

Аналізуючи чинні нормативно-правові акти України, які регулюють умови пенсійного забезпечення, суд дійшов висновку, що положення Порядку № 637 щодо підтвердження стажу роботи, який є спеціальнім по відношенню до Закону № 1788- XII, мають бути застосовані лише у чітко визначених та вичерпних випадках, а саме за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Разом з тим, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка (стаття 62 Закону № 1788-ХП).

Таким чином, уточнюючі довідки мають надаватися в разі, коли взагалі відсутні відомості в трудовій книжці про працю громадян у спірний період.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі №234/13910/17 та від 07 березня 2018 року у справі №233/2084/17, від 04 березня 2020 року у справі №367/945/17.

Відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 (а.с. 14-16), позивач у спірні періоди:

- з 27.07.1988 по 30.01.1996 працював електрослюсарем з повним робочим днем під землею на шахті «Комсомольська» виробничого об`єднання «Антрацит»;

- з 06.02.1996 по 20.05.1998 працював підземним електрослюсарем з повним робочим днем під землею в Малому приватному підприємстві «Плутон»;

- з 20.05.1998 по 01.06.1998 працював підземним електрослюсарем з повним робочим днем під землею в Товаристві з обмеженою відповідальності «Плутон»;

- з 08.06.1998 по 15.04.1999 працював електрослюсарем підземним з повним робочим днем під землею в Повному товаристві «Аргеліт»;

- з 01.03.2004 по 25.04.2016 електрослюсарем підземним з повним робочим днем під землею на шахті «Комсомольська» ДП «Антрацит».

При цьому, суд звертає увагу на те, що записи трудової книжки позивача щодо спірних періодів його роботи містять повну інформацію про роботу на пільгових умовах, також містять повні відомості про характер виконуваних позивачем робіт, оскільки зазначеними записами чітко визначено, що у спірні періоди позивач працював на підземних роботах з повним робочим днем під землею.

Враховуючи вищенаведене, посилання відповідача на те, що для підтвердження пільгового стажу позивач повинен був надати уточнюючі довідки підприємства є необґрунтованими та безпідставними.

Крім того, проведення атестації робочих місць за умовами праці регулюється Порядком про проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442 (далі Порядок № 442).

Відповідно до пункту першого Порядку № 442, атестація робочих місць за умовами праці (надалі - атестація) проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому.

Пунктом 2 Порядку № 442 визначено, що основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між роботодавцем і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Відповідно до пункту 4 Порядку № 442, атестація проводиться атестаційною комісією, склад і повноваження якої визначаються наказом по підприємству, організації, в строки, передбачені колективним договором, але не рідше ніж один раз на п`ять років. До складу комісії включається уповноважений представник виборного органу первинної профспілкової організації, а в разі відсутності профспілкової організації - уповноважена найманими працівниками особа.

Пунктом 10 Порядку № 442 передбачено, що результати атестації використовуються для розроблення заходів щодо покращення умов праці і оздоровлення працівників та під час визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств, установ та організацій, обґрунтування пропозицій про внесення змін до списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Застосування Списків N 1 і N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників (36-2003-п ) (далі - Списки) при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до підпунктів "а", "б" статті 13 та статті 100 Закону України "Про пенсійне забезпечення" регулюється Порядком застосування Списків N 1 і N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників (36-2003-п ) (далі - Списки) при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383 (далі - Порядок № 383).

Відповідно до пункту 4 Порядку № 383, атестація робочих місць за умовами праці (далі - атестація) проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років.

Згідно із підпунктом 4.1 пункту 4 Порядку № 383, зазначена постанова (442-92-п) набула чинності з 21.08.92. Це означає, що при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, певного 5-річного періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21.08.92, відповідне право впродовж цього періоду повинне бути підтверджене за результатами атестації.

Відповідно до підпункту 4.2 пункту 4 Порядку № 383, результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умов і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація. Такий же порядок застосовується у разі припинення діяльності підприємства, установи, організації із визначенням правонаступника.

Згідно із підпунктом 4.3 пункту 4 Порядку № 383, якщо у разі підтвердження цього права за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.97 (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць, до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи із шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Суд зазначає, що позивачем на підтвердження пільгового стажу у спірні періоду роботи було надано накази, якими підтверджується право позивача на пенсію за списком №1 за професіями електрослюсар та електрослюсар підземний, а саме:

- накази Товариства з обмеженою відповідальністю «Плутон» №28 від 26.06.2000, №12 від 25.06.1995, №6 від 26.03.1998 «Про підсумки атестації робочих місць за умовами праці» (а.с. 34, 50, 52);

- наказ ДВАТ шахта «Комсомольська» ДХК «Антрацит» №378 від 29.12.1999, №195 від 05.08.1997, №169 від 02.06.1997 (а.с. 45-46, 54-55, 58-59).

Також позивачем до матеріалів справи на підтвердження свого стажу у спірні періоди роботи було додано архівні довідки щодо прийняття/звільнення його з роботи, архівні довідки про заробітну плату, довідки про виходи в шахту та довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (а.с. 30-31, 35-43, 47-48, 56-57, 62-67).

При цьому, суд зазначає, що вищезазначені документи, видані установою, що здійснює свою діяльність на тимчасово окупованій території України.

Щодо зазначеного факту, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

У Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року "Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії" зазначено, що держави члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але "у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконним і недійсним, ця недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад реєстрації народжень, смертей і шлюбів". Так, у справі "Лоізіду проти Туреччини" (Loizidou v. Turkey 18.12.1986 &45) ЄСПЛ обмежився коротким пунктом посилання на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то, у правах Кіпр проти Туреччини" ( Cyprus v. Nurkey 10.05/2001) та Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та в подальшої міжнародної практики. При цьому, ЄСПЛ констатував, що Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de fackto та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше, означало б зовсім позбавити людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать" (Cyprus v. Turkey 10.05.2001&92).

Спираючись на сформульований у вищезазначеній справі підхід, Європейський суд з прав людини у справі "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) зауважив, що "першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]".

Україною, відповідно до Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" від 15.04.2014 № 1207-VII та постанови Верховної Ради України "Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями" від 17.03.2015 № 254-VIII, територію Автономної Республіки Крим та окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської області, визнано тимчасово окупованими територіям.

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи ("Намібійські винятки"), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки вищезазначених документів, виданих установами, що знаходяться на окупованій території, як докази, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право на пенсійне забезпечення позивача.

Таким чином, суд приймає до розгляду зазначені документи для визначення пільгового стажу позивача у спірні періоди його роботи.

Однак, зазначені висновки суду жодним чином не легалізують саму установу, що видала такі документи.

Враховуючи вище викладене, а також беручи до уваги те, що трудова книжка та подані позивачем довідки та накази містять усі необхідні відомості про пільговий характер праці позивача у спірні періоди його роботи, суд дійшов висновку, що у відповідача були відсутні підстави їх не враховувати.

Щодо позовних вимог про зарахування до пільгового стажу позивача періоду його навчання в СПТУ №68 м.Антрацит з 21.01.1988 по 11.07.1988, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 38 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту», час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Записами у трудовій книжці ОСОБА_1 , дипломом НОМЕР_2 підтверджується проходження позивачем навчання у період з 27.01.1988 по 11.07.1988, та працевлаштування за набутою професією 27.07.1988, тобто у строк, що не перевищує трьох місяців, що у відповідності до вимог частини першої статті 38 Закону № 103/98-ВР є підставою для зарахування всього періоду навчання до пільгового стажу.

Щодо не зарахованого періоду роботи позивача з 01.06.2014 по 25.04.2016 на шахті «Комсомольська» ДП «Антрацит», суд зазначає таке.

Відповідачем у відзиві на позовну заяву зазначено, що зазначений період не можливо врахувати, оскільки за даними системи персоніфікованого обліку підприємством шахта «Комсомольська» ДП «Антрацит» не сплачено внески до Пенсійного фонду України.

Суд вважає такі посилання відповідача необґрунтованими, з огляду на таке.

Згідно із преамбулою Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-ІV (з наступними змінами та доповненнями, далі - Закон № 1058-ІV) цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Закону №1058-IV суб`єктами солідарної системи є: застраховані особи, а в окремих випадках, визначених цим Законом, - члени їхніх сімей та інші особи; страхувальники; Пенсійний фонд; уповноважений банк; підприємства, установи, організації (далі - організації), що здійснюють виплату і доставку пенсій.

Згідно з п. 1 статті 14 Закону №1058-IV страхувальниками відповідно до цього Закону є: роботодавці: підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об`єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - підприємці та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - підприємців, які обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 4-1, 10, 14 статті 11 цього Закону; філії, представництва, інші відокремлені підрозділи підприємств та організацій (у тому числі міжнародних), створених відповідно до законодавства України, які мають окремий баланс і самостійно здійснюють розрахунки із застрахованими особами, - для осіб, зазначених у пункті 4 статті 11 цього Закону; іноземні дипломатичні представництва та консульські установи іноземних держав, філії, представництва, інші відокремлені підрозділи іноземних підприємств та організацій, міжнародних організацій, розташованих на території України, - для осіб, зазначених у пункті 5 статті 11 цього Закону;

Частиною першою статті 15 Закону №1058-IV визначено, що платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.

Статтею 106 Закону №1058-IV визначено, що відповідальність за несвоєчасне перерахування сум страхових внесків покладається на страхувальника.

При цьому обов`язок щодо контролю за належним перерахуванням сум страхових внесків покладено на органи Пенсійного фонду України.

Таким чином, позивач не може нести відповідальність у вигляді обмеження його права на пенсійне забезпечення, у зв`язку з не виконанням підприємством, на якому він працював обов`язку щодо сплати страхових внесків.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі Ковач проти України від 07.02.2008, пункт 59 рішення у справі Мельниченко проти України від 19.10.2004, пункт 50 рішення у справі Чуйкіна проти України від 13.01.2011, пункт 54 рішення у справі Швидка проти України від 30.10.2014 тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Таким чином, період роботи з 01.06.2014 по 25.04.2016 на шахті «Комсомольська» ДП «Антрацит» підлягає зарахуванню до пільгового стажу позивача.

Вирішуючи питання щодо наявності у позивача права на перерахунок пенсії у відповідності до статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», суд виходить з такого.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків його заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Для обчислення розміру пенсій за віком за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Як вбачається з рішення Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області №45 від 28.05.2019, стаж роботи позивача за списком №1 складає 11 років 07 місяців 08 днів (а.с. 103).

При цьому, враховуючи встановлені судом обставини та висновки суду, що до пільгового стажу позивача (список №1) підлягають зарахуванню спірні періоди його роботи, які дають підстави для перерахунку позивачу пенсії у відповідності до статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Щодо посилань відповідача на те, що позивачем було подано заяву про перерахунок пенсії невстановленого зразка, суд зазначає таке.

Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Статтею 8 Закону № 1058-IV закріплено право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг. Так, відповідно до пункту 1 частини першої цієї статті право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Статтею 44 Закону № 1058-IV встановлено порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії, відповідно до якого заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Частиною п`ятою статті 45 Закону № 1058-IV визначено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган ПФУ та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Як вбачається з матеріалів справи рішення щодо про призначення або про відмову у призначенні пенсії позивачу не приймалось.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління ПФУ від 25.11.2005 № 22-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846; далі - Порядок № 22-1).

Відповідно до пункту 1.5 Порядку № 22-1 заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України. При цьому у заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сім`ї особи, яка знаходиться на повному державному утриманні, вказується адреса одержувача цієї частини пенсії.

Згідно з пунктом 1.7 Порядку № 22-1 днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Пунктом 2.8 Порядку № 22-1 визначено, що поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Відповідно до пункту 4.1 Порядку № 22-1 що орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3).

Згідно з пунктом 4.2 Порядку № 22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі;

4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України (пункт 4.3 Порядку № 22-1).

Також пунктом 4.10 Порядку № 22-1 передбачено, що не пізніше 10 днів після надходження всіх необхідних документів для виплати пенсії орган, що призначає пенсію, повинен їх розглянути та прийняти відповідне рішення, яке оформлюється розпорядженням. Надані документи та заява зберігаються в пенсійній справі.

Отже, після отримання відповідної заяви від позивача про призначення пенсії відповідач повинен був розглянути цю заяву та прийняти мотивоване рішення.

Суд зазначає, що зміст заяви позивача про перерахунок його пенсії від 21.01.2020 (а.с. 99) очевидно дає змогу оцінити намір заявника.

В даному випадку відмовивши позивачу в розгляді його заяви по суті, шляхом прийняття відповідного рішення, відповідач допустив надмірний формалізм, наслідком чого стало порушення прав та інтересів позивача, як пенсіонера (верстви населення, яка навпаки потребує особливої уваги з боку держави в частині дотримання конституційних гарантій).

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає таке.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, в прохальній частині позовної заяви позивач просить визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в перерахунку пенсії позивачу..

Враховуючи те, що відповідачем не приймалось відповідне рішення про відмову в перерахунку пенсії позивачу, а тому фактично відповідач не відмовляв в перерахунку пенсії.

Зважаючи на встановлені судом обставини справи, враховуючи те, що в матеріалах справи достатньо документів для здійснення відповідачем перерахунку пенсії позивачу, суд встановив, що порушення прав позивача відбулося внаслідок протиправної бездіяльності щодо не зарахування до пільгового стажу позивача спірних періодів його роботи, тому належним способом захисту порушеного права в даному випадку є визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не зарахування спірних періодів роботи позивача та зобов`язання відповідача провести перерахунок пенсії позивачу з дати подання ним відповідної заяви - 21.01.2020.

Щодо вимоги позивача про перерахунок його пенсії з 16.01.2020 (дата складення заяви про перерахунок пенсії), суд зазначає, як вже вище вказано відповідно до пунктів 4.1 та 4.2 Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію не пізніше 10 днів після надходження заяви про перерахунок пенсії розглядає її та приймає відповідне рішення.

Отже, право на перерахунок пенсії у позивача виникає саме з моменту надходження заяви до відповідача, тобто з 21.01.2020.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню з обранням належного способу захисту порушеного прав позивача.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Позивачем при подачі позову був сплачений судовий збір у розмірі 840,80 грн, що підтверджується квитанцією №0.0..1 від 17.02.2020 (а.с. 13).

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою статті 139 КАС при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи те, що позовні вимоги в основному їх розміру задоволені, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 840,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 32, 77, 78, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов адвоката Жидких Ольги Вікторівни в інтересах ОСОБА_1 до Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо не зарахування до пільгового стажу ОСОБА_1 , періоду навчання з 27.01.1988 по 11.07.1988 в СПТУ № 68 м. Антрацит, періодів роботи на підземних роботах з 27.07.1988 по 30.01.1996 в шахті «Комсомольська» виробничого об`єднання «Антрацит», з 06.02.1996 по 20.05.1998 на МПП «Плутон»; з 20.05.1998 по 01.06.1998 на ТОВ «Плутон», з 08.06.1998 по 15.04.1999 на ПТ «Аргеліт», з 01.06.2014 по 25.04.2016 на шахті «Комсомольська» ДП «Антрацит».

Зобов`язати Марківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області (ідентифікаційний код: 41247405, місцезнаходження: 92400, Луганська обл., Марківський район, селище міського типу Марківка, вул. Центральна, будинок 20) провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) відповідно до статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» на підставі поданої заяви про перерахунок пенсії з 21.01.2020, зарахувавши до пільгового стажу (список №1) ОСОБА_1 період навчання з 27.01.1988 по 11.07.1988 в СПТУ № 68 м. Антрацит, періодів роботи на підземних роботах з 27.07.1988 по 30.01.1996 в шахті «Комсомольська» виробничого об`єднання «Антрацит», з 06.02.1996 по 20.05.1998 на МПП «Плутон»; з 20.05.1998 по 01.06.1998 на ТОВ «Плутон», з 08.06.1998 по 15.04.1999 на ПТ «Аргеліт», з 01.06.2014 по 25.04.2016 на шахті «Комсомольська» ДП «Антрацит».

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (ідентифікаційний код: 41247405, місцезнаходження: 92400, Луганська обл., Марківський район, селище міського типу Марківка, вул. Центральна, будинок 20) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ), витрати зі сплати судового збору в сумі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 коп.).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Ірметова