Справа № 200/13982/19-а
Суддя: Грищенко Є.І.
Дата ухвалення: 2020-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2020 р. Справа№200/13982/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Грищенка Є.І., при секретарі судового засідання Воліковій О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (далі - відповідач, управління) про (з урахуванням уточненої позовної заяви):

- визнання протиправною бездіяльність щодо не здійснення перерахунку та не сплати індексації щомісячних страхових виплат за період з 01 квітня 2001 року за винятком виплачених сум, без врахування розміру пенсії та визначення базових місяців в яких відбулось підвищення пенсійних виплат, а також компенсації втрати частини доходів в зв`язку з несвоєчасність виплати індексації страхових виплат за період з 01 квітня 2001 року по день фактичної сплати відповідних сум індексації щомісячних страхових виплат;

- зобов`язання здійснити перерахунок та виплату донарахованої суми індексації щомісячних страхових виплат за період з 01 квітня 2001 року за винятком виплачених сум, без врахування розміру пенсії та з визначенням базових місяців в яких відбулось підвищення страхових виплат, а також компенсації втрати частини доходів в зв`язку з несвоєчасність виплати індексації страхових виплат за період з 01 квітня 2001 року по день фактичної сплати відповідних сум індексації щомісячних страхових виплат;

- стягнення моральної шкоди у розмірі 5000 грн., завданої бездіяльністю відповідача щодо не проведення нарахування і сплати індексації страхових виплат та компенсації втрати частини доходів в зв`язку з несвоєчасною виплатою індексації.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач є особою з інвалідністю третьої групи, встановленої безстроково, перебуває на обліку в Бахмутському відділені управління як отримувач страхових виплат. В липні 2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою в якій просив повідомити про нарахування та виплату індексації страхових виплат за весь час перебування на обліку.

Відповідач листом від 16 серпня 2019 року № К-01-04/19-444 повідомив, що згідно з наданої інформацією та з урахуванням місяців підвищення доходів, відділенням здійснено нарахування індексації страхових виплат з місяця перевищення порогу індексації індексом споживчих цін за період з січня 2004 року по травень 2017 року загальною сумою 16 408, 75 грн. З березня 2018 року нарахування індексації припинено у зв`язку зі збільшенням щомісячної страхової виплати.

Таким чином, починаючи з квітня 2001 року відповідач, на думку позивача, порушує його право на отримання індексації страхових виплат, тому позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

Крім того позивач зазначає, що був позбавлений своєчасного і повного матеріального забезпечення, внаслідок чого йому приходилось докладати додаткових зусиль для організації свого життя, що призвело до моральних страждань та негативно вплинуло на життя позивача.

Ухвалою суду від 09 грудня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судових засідань та повідомлення (виклику) учасників справи.

08 січня 2020 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача повністю заперечував проти задоволення позовних вимог та зазначив, що з метою реалізації положень Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» постановою КМУ від 17 липня 2003 року № 1078 (далі - Закон № 1078) затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок). Положеннями Порядку передбачено суттєву обставину: у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів, місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. У базовому місяці значення індексу споживчих цін приймається за 1 або 100 відсотків. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації. Для вірного визначення місяця, в якому відбулося підвищення доходу та який буде при розрахунку вважатися базовим, індексація за який не буде проводитися та у який буде змінюватися коефіцієнт інфляції відповідачу необхідне отримання відомостей з Пенсійного фонду щодо розміру пенсії потерпілого при проведенні індексації, однак органи фонду не мали та не мають можливості звертатись до територіальних органів Пенсійного Фонду з метою отримання інформації стосовно щомісячного розміру отримуваної пенсії та місяців її підвищення, а тому не володіючи інформацією щодо місяців підвищення доходу потерпілого, визначитися з базовими місяцями та застосувати вірні індекси інфляції при проведенні індексації неможливо. Представник відповідача також зазначив, що відповідно до ч. 4 ст. 47 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" виплати, призначені, але не одержані своєчасно потерпілим або особою, яка має право на одержання виплат, провадяться за весь минулий час, але не більш як за три роки з дня звернення за їх одержанням.

Ухвалою суду від 08 січня 2020 року призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі.

27 січня 2020 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив. Позивач заперечував проти доводів, викладених у відзиві на позовну заяву та зазначив, що управлінням безпідставно зменшено розмір індексації страхових виплат на суму підвищення пенсії та безпідставно взято за базовий місяць - місяць в якому відбулося підвищення пенсії.

Ухвалою суду від 06 лютого 2020 року підготовче засідання відкладено.

26 лютого 2020 року на адресу суду надійшов відзив на заяву позивача про уточнення позовних вимог. Представник відповідача зазначив, що позивач звернувся до управління із заявою з приводу отримання індексації страхових виплат тільки у 2019 році, що ставить під сумнів твердження позивача про тривалі душевні страждання. Крім того, позивачем не аргументовано у чому саме полягали приниження з боку органу Фонду .

Ухвалами суду від 27 лютого 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі, прийнято до розгляду заяву про уточнення позовних вимог, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Позивач та представник відповідача про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, до суду не з`явились.

Згідно з частиною четвертою статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Актом про нещасний випадок від 02 лютого 1996 року, встановлено факт нещасного випадку з ОСОБА_1 , пов`язаний з виробництвом.

Відповідно до довідки № 041685 про результати визначення ступне втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги позивачу встановлено 80 % втрати працездатності.

Відповідно до довідки № 104505 про результати визначення ступне втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги позивачу встановлено 80 % втрати працездатності з 06 серпня 1999 року по 06 серпня 2000 року.

Згідно довідки № 122819 позивачу встановлено інвалідність третьої групи безстроково.

Постановою Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України позивачу продовжено раніше призначену щомісячну страхову грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку в розмірі 396,08 грн.

Постановою від 05 квітня 2005 року № 195 позивачу призначено провести індексацію щомісячної страхової виплати, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання у розмірі 118,61 грн. з виплатою 30 квітня 2005 року.

Постановами від 05 січня 2006 року № 160 № 161 № 162 та № 163 позивачу призначено провести індексацію щомісячної страхової виплати, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання у розмірі 332 грн. з виплатою у січні 2006 року.

Постановами від 23 лютого 2006 року № 274, № 274/1, № 274/2 позивачу призначено провести індексацію щомісячної страхової виплати, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання у розмірі 332 грн. з виплатою у березні 2006 року.

Постановою від 28 травня 2006 року № 602 позивачу призначено провести індексацію щомісячної страхової виплати, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання у розмірі 468 грн. з виплатою у червні 2006 року.

Постановою від 11 грудня 2006 року № 706 позивачу призначено провести індексацію щомісячної страхової виплати, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання у розмірі 366 грн. з виплатою 18 грудня 2006 року.

Постановою від 01 червня 2007 року № 268 позивачу призначено провести індексацію щомісячних страхових виплат в розмірі 79,75 грн. з виплатою у липні 2007 року.

Постановою від 30 серпня 2007 року № 0504/195/330 позивачу призначено розраховану суму індексації щомісячної страхової виплати за серпень 2007 року в розмірі 11,37 грн.

Постановою від 28 лютого 2008 року № 0504/195/36 позивачу призначено розраховану суму індексації щомісячної страхової виплати за лютий 2008 року в розмірі 70,97 грн.

Постановою від 11 лютого 2009 року № 0503/5195/132 позивачу призначено розраховану суму індексації щомісячної страхової виплати за січень 2009 року в розмірі 7,47 грн.

Постановою від 11 лютого 2009 року № 0503/5195/132 позивачу призначено розраховану суму індексації щомісячної страхової виплати за лютий 2009 року в розмірі 17,93 грн.

Постановою від 27 вересня 2011 року № 0503/5195/3 позивачу призначено розраховану суму індексації щомісячної страхової виплати за червень 2011 року, липень 2011 року, серпень 2011 року в розмірі 38,96 грн.

Постановою від 02 листопада 2011 року № 0503/5195/4 позивачу призначено розраховану суму індексації щомісячної страхової виплати за вересень 2011 року в розмірі 19, 10 грн.

30 травня 2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою про проведення індексації щомісячних страхових виплат.

Постановою від 01 червня 2017 року № 0503/5195/13 позивачу призначено розраховану суму індексації щомісячної страхової виплати за період червень - грудень 2014 року, січень - грудень 2015 року, січень - грудень 2016 року, січень - травень 2017 року в розмірі 8986,90 грн.

Крім того відповідно до наданої відповідачем довідки про нараховані та виплачені суми індексації у період з червня 2017 року по грудень 2017 року позивачу нараховувалась індексація.

Позивач звернувся до управління із заявою в якій просив надати інформацію чи нараховувалась та виплачувалась індексація щомісячних страхових виплат та просив нарахувати та виплатити суми індексації страхових виплат.

Відповідач листом від 16 серпня 2019 року № 02-01-04/19-444 повідомив, що за наявності інформації, що призводить до зміни розміру матеріального забезпечення та з урахуванням місяців підвищення доходів відділенням здійснювалась індексація щомісячних страхових виплат з місяця перевищення порогу індексації індексом споживчих цін, а саме: за період з січня 2004 року по лютий 2005 року загальною сумою 118, 61 грн., за період з липня по жовтень 2005 року загальною сумою 17,28 грн., за період з листопада 2007 року по січень 2006 року загальною сумою 32,20 грн., за лютий 2006 року в сумі 16,80 грн., за період з вересня по листопад 2006 року загальною сумою 19,33 грн., за період з грудня 2006 року по лютий 2007 року загальною сумою 79,75 грн., за серпень 2007 року в сумі 11,37 грн., за вересень 2007 року в сумі 17, 05 грн., за лютий 2008 року в сумі 70,97 грн., за період з січня по лютий 2009 року загальною сумою 25,40 грн., за період з червня по серпень 2011 року загальною сумою 38,96 грн., за вересень 2011 року в сумі 19,10 грн., за період з червня 2014 року по травень 2014 року 2017 року загальною сумою 15278,28 грн., за період з червня по грудень 2017 року загальною сумою 662,65 грн.

З січня 2018 року відділення припинило нарахування індексації у зв`язку з перерахуванням щомісячної страхової виплати відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України "Про перерахування розміру страхових виплат потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, та членам їх сімей" від 27 грудня 2017 року № 1053, тому що збільшення страхової виплати внаслідок перерахунку перевищило розмір нарахованої індексації.

З 11 жовтня 2017 року індексація страхових виплат здійснюється відповідно до ч. 15 ст. 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" одночасно з проведенням перерахунку щомісячної страхової виплати відповідно до ч. 2 ст. 37 Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 37 цього Закону з 01 березня 2018 року та з 01 березня 2019 року відділенням здійснено перерахунок щомісячних страхових виплат позивачу.

В своєму листі відповідач також послався на п. 2 ч. 2 ст. 16 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування", згідно з яким застраховані особи зобов`язані своєчасно повідомляти страхувальника та страховика про обставини, що впливають на умови або зміни розміру матеріального забезпечення та соціальних послуг.

Наведені в листі відповідача обставини щодо нарахування індексації страхових виплат підтверджуються поданою до суду довідкою про нарахування індексації.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначає Закон № 1105-XIV, який набрав чинності з 01 квітня 2001 року.

Вказаний Закон передбачає індексацію суми страхової виплати.

Так, відповідно до ч. 15 ст. 42 Закон № 1105-XIV в редакції, яка була чинною, до 11 жовтня 2017 року було передбачено, що індексація суми страхової виплати провадиться відповідно до законодавства.

Відповідно до ст. 1 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг; поріг індексації - це величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення.

Статтею 2 вказаного Закону, яка визначає об`єкти індексації грошових доходів населення, в редакції, яка була чинною та підлягала застосуванню до 11 жовтня 2017 року, було визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування (абз.5 ч. 1 ст. 2).

Частиною 5 ст. 2 Закону № 1282-XII визначено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Згідно зі ст. 4 цього Закону індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі: до 01 січня 2016 року - 101 відсоток, після 01 січня 2016 року - 103 відсотки (з 01 січня 2016 року набрав чинності Закон від 24 грудня 2015 року № 911-VIII, яким внесено зміни до вказаного Закону, зокрема змінено відсоток порогу індексації в сторону збільшення).

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Згідно зі ст. 8 Закону № 1282-XII перегляд розмірів державних соціальних гарантій та гарантій оплати праці відповідно до умов, визначених цим Законом, здійснюється уповноваженими на це органами протягом місяця, у якому виникли підстави для перегляду.

За наявності підстав, визначених цим Законом, право населення на реалізацію зазначених гарантій не залежить від прийняття рішень відповідними органами.

З 11 жовтня 2017 року набрав чинності Закон № 2148-VIII, яким, зокрема:

- ч. 15 ст. 42 Закону № 1105-XIV викладено в редакції, згідно з якою індексація суми страхової виплати проводиться відповідно до частини другої статті 37 цього Закону;

- абз.5 ч. 1 ст. 2 Закону № 1282-XII викладено в редакції, згідно з якою індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, - суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їхніх сімей і пенсій, які індексуються відповідно до закону за цими видами страхування.

Статтею 5 Закону № 1282-XII передбачено, що індексація виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, інших видів соціальної допомоги проводиться відповідно за рахунок фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до ч. 15 ст. 42 Закону № 1105-XIV індексація суми страхової виплати проводиться відповідно до частини другої статті 37 цього Закону, якою передбачено, що перерахування сум щомісячних страхових виплат провадиться також у разі зростання у попередньому календарному році середньої заробітної плати. Таке перерахування провадиться з 1 березня наступного року відповідно до коефіцієнта, затвердженого Кабінетом Міністрів України на підставі даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики.

Отже, законодавством передбачений обов`язок відповідача здійснювати індексацію страхових виплат. При цьому такий обов`язок не залежить від здійснення застрахованою особою певних активних дій, як помилково вважав відповідач.

Суд не приймає посилання представника відповідача у відзиві на позовну заяву на, те управління не має можливості отримати відомості про доходи позивача з огляду на зміст Положення про виконавчу дирекцію Фонду соціального страхування України, що затверджено постановою правління Фонду соціального страхування України від 24 січня 2017 року № 5.

Відповідно до вказаного Положення Фонд соціального страхування, в тому числі: забезпечує ведення реєстру потерпілих від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань, а також осіб, які у разі смерті потерпілого мають право на одержання страхових виплат; здійснює обмін Інформацією з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, державної фінансової політики, реалізації державної податкової політики та з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Пенсійним Фондом України іншими центральними органами виконавчої влади, підприємствами, установами, організаціями, органами місцевого самоврядування та громадськими формуваннями для виконання Фондом покладених на нього функцій і завдань, визначених законодавством України.

Крім того, спільною постановою правління Пенсійного фонду України та Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 04 березня 2003 року № 5-4/4, що зареєстрована в Міністерстві юстиції України 16 травня 2003 року за № 376/7697, передбачено, що у разі необхідності органи Пенсійного фонду повинні безкоштовно надавати відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків додаткову інформацію щодо призначення та розміру пенсій, щомісячної цільової грошової допомоги на прожиття, допомоги на поховання і витрат на виплату та доставку пенсій (п.11).

Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17 липня 2003 року (далі - Порядок № 1078, у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), який визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

Положеннями абзаців 1-3 пункту 10 Порядку № 1078 встановлено, що у разі, коли потерпілому внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання одночасно із щомісячною грошовою сумою, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку, виплачується пенсія, в першу чергу індексується щомісячна грошова сума.

Якщо особам, які перебували на утриманні потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, одночасно із щомісячною страховою виплатою виплачується пенсія, в першу чергу індексується сума щомісячної страхової виплати.

Індексація пенсій у випадках, зазначених у першому і другому абзацах цього пункту, провадиться органами Пенсійного фонду на підставі довідок відділень виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, в яких зазначається сума призначеної страхової виплати, проіндексована її сума і сума індексації.

Таким чином, виходячи з наведених вище положень, правові підстави для здійснення індексації одного виду грошового доходу (щомісячної страхової виплати) населення у разі підвищення розміру іншого (пенсії) на підставі отриманих від органу Пенсійного фонду України довідок про підвищення розміру відсутні.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 17 травня 2019 року у справі № 824/497/16-а.

Суд також вважає необґрунтованими посилання представника відповідача на відсутність підстав для нарахування сум індексації за минулий період, оскільки ч. 7 ст. 47 Закону № 1105-XIV встановлено, що у разі якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку.

Вказаний висновок не спростовує і зміст ч. 4 ст. 47 вказаного Закону, яка передбачає, що виплати, призначені, але не одержані своєчасно потерпілим або особою, яка має право на одержання виплат, провадяться за весь минулий час, але не більш як за три роки з дня звернення за їх одержанням. Адже зазначена норма передбачає випадки, коли виплати призначені, але не одержані потерпілим. Тоді як в даному випадку виплати індексації страхових виплат не були призначені саме Управлінням.

На підставі наведеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльність щодо не здійснення перерахунку та не сплаті індексації щомісячних страхових виплат без врахування розміру пенсії та визначення базових місяців в яких відбулось підвищення пенсійних виплат за період з 01 квітня 2001 року за винятком виплачених сум та зобов`язання здійснити такі нарахування та виплати на користь позивача з урахуванням фактично виплачених сум підлягають задоволенню.

Щодо позовних нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів в зв`язку з несвоєчасність виплати індексації страхових виплат за період з 01 квітня 2001 року по день фактичної сплати відповідних сум індексації щомісячних страхових виплат, суд зазначає наступне.

При нарахуванні компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати слід керуватися Законом України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплат» (далі - Закон № 2050-III), Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів в зв`язку з порушенням строків їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001 (далі - Порядок № 159).

Стаття 1 Закону № 2050-III визначає, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до статті 2 Закону № 2050-III, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Пунктом 2 Порядку № 159 передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Згідно з п. 3 Порядку № 159, компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат); соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо); стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення).

Отже, основною умовою для виплати громадянину компенсації передбаченої статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком № 159, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України викладеною у постанові від 7 листопада 2012 року № 6-131цс12.

Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

У такому випадку правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Використане у ст. 3 Закону № 2050-ІІІ та п. 4 Порядку № 159, формулювання щодо обчислення компенсації, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Отже, основною умовою для виплати громадянину компенсації передбаченої ст. 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком № 159, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. Водночас компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Водночас, зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень ст. 1-3 Закону № 2050-ІІІ, окремих положень наведеного Порядку, дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але невиплачені.

Аналогічний підхід до застосування вказаних норм права висловлений Верховним Судом України у постановах від 19 грудня 2011 року (справа № 6-58цс11), від 11 липня 2017 року (справа № 21-2003а16), та Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року (справа № 336/4675/17), від 21 червня 2018 року (№ 523/1124/17), від 03 липня 2018 року (справа № 521/940/17).

Таким чином, позовні вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати індексації щомісячних страхових виплат з 01.04.2001 року по день фактичної сплати відповідних сум індексації щомісячних страхових виплат підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 5000 грн., суд зазначає наступне.

Положеннями ст. 56 Конституції України, гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Відповідно до загальних підстав цивільно - правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Згідно з ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року №4 (пункт 3) визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрату немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4, 5 зазначеної Постанови встановлено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами цей розмір підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Цю частину позовних вимог позивач мотивував тим, що внаслідок протиправної бездіяльності відповідача призвела до моральних страждань, оскільки він тривалий час був позбавлений повного та своєчасного матеріального забезпечення та йому прийшлось докладати додаткових зусиль для організації життя.

Проте, позивачем не надано доказів на підтвердження факту заподіяння моральної шкоди, не зазначено, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується; не підтвердив наявність причинного зв`язку між моральною шкодою і протиправним діянням відповідача.

Сам лише факт порушення, на думку позивача, прав не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача щодо стягнення моральної шкоди.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За таких обставин, беручи до увагу всі надані сторонами докази в їх сукупності, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Приймаючи до уваги, що позов задоволено частково, у порядку ст. 139 КАС України судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1536,80 грн., судові витрати у розмірі 768,40 грн. підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигувнь відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 139, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адмінітсративний позов ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, що полягає у не здійсненні перерахунку та не сплаті на корсить ОСОБА_1 індексації щомісячних страховх виплат за період з 01 квітня 2001 року за винятком виплачених сум, без врахування розміру пенсії та визначення базових місяців в яких відбулось підвищення пенсійних виплат, а також компенсації втрати частини доходів в зв`язку з несвоєчасністю виплати індексації страхових виплат за період з 01 квітня 2001 року по день фактичної сплати відповідних сум індексації щомісячних страхових виплат.

Зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (місцезнаходження: м. Слов`янськ, вул. Свободи, 5, ) здійснити ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) перерахунок та виплату донарахованої суми індексації щомісячних страховх виплат за період з 01 квітня 2001 року за винятком виплачених сум, без врахування розміру пенсії та з визначенням базових місяців в яких відбулось підвищення страхових виплат, а також компенсації втрати частини доходів в зв`язку з несвоєчасністю виплати індексації страхових виплат за період з 01 квітня 2001 року по день фактичної сплати донарахованих сум індексації щомісячних страхових виплат.

В вншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (місцезнаходження: м. Слов`янськ, вул. Свободи, 5, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім гривень) 40 копійок.

Вступну та резолютивну частини рішення прийнято, складено та підписано в нарадчій кімнаті 11 березня 2020 року.

Повний текст рішення складено 20 березня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Апеляційна скарга згідно положень статті 297 КАС України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя Є.І. Грищенко