Справа № 160/9317/19
Суддя: Віхрова Вікторія Станіславівна
Дата ухвалення: 2020-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2020 року Справа № 160/9317/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Віхрової В.С., розглянувши у місті Дніпрі в порядку письмового провадження адміністративну справу за позвною заявою Приватного акціонерного товариства Криворізький Міськмолокозавод №1 до Центрально-міського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про скасування постанови про арешт майна боржника, -
25.09.2019 р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства Криворізький Міськмолокозавод №1 (надалі позивач) до Центрально-міського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (надалі відповідач), в якій позивач просить скасувати постанову державного виконавця Центрально-міського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про арешт коштів боржника від 21.08.2019 р. в рамках виконавчого провадження №59814609.
В обґрунтування позову вказано, що позивач вважає постанову про арешт майна боржника такою, що винесена з порушенням норм чинного законодавства та є всі підстави для її скасування. На думку позивача, саме порушення державним виконавцем строків відправлення копії постанови про відкриття виконавчого провадження призвело до винесення оскаржуваної постанови про арешт коштів боржника, і тому остання є такою, що винесена з порушеннями законодавства. Позивач вважає звернення до суду з даним позовом єдиним способом захисту його порушеного права.
За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями Дніпропетровського окружного адміністративного суду справа №160/9317/19 передана судді Віхровій В.С.
Згідно ч.4 ст.287 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.09.2019 р. задоволено заяву позивача про забезпечення позову, зупинено дію постанови про арешт коштів боржника, винесеної 21.08.2019 р. державним виконавцем Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Смаглюк О.А. ВП №59814609, якою на рахунки ПрАТ Криворізький Міськмолокозавод №1 накладено арешт, до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.10.2019 р. позовну заяву Приватного акціонерного товариства Криворізький Міськмолокозавод №1 залишено без руху.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.11.2019 р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку ч. 4 ст. 287 КАС України.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.11.2019 р. зупинено провадження в адміністративній справі №160/9317/19 до 14.11.2019 р.
Також, 19.11.2019 р. відповідач надіслав клопотання про розгляд справи без його участі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.11.2019 р. провадження у справі було поновлено.
У судове засідання 14.11.2019 р. сторони не прибули, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.11.2019 р. провадження у справі було зупинено до набрання законної сили рішенням суду по справі №160/6150/19.
11.03.2020 р. засобами електронного зв`язку суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач повідомив суд, що за наслідками набрання чинності рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі №160/6150/19, державним виконавцем винесено постанову про зняття арешту майна боржника, виконавче провадження було закрито.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.03.2020 р. провадження у справі було поновлено.
Справу призначено до розгляду у судовому засіданні 18.03.2020 р. о 09:30 год.
17.03.2020 р. від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.
У судове засідання 18.03.2020 р. сторони не прибули, матеріали справи містять їх клопотання про розгляд справи за їх відсутності.
У відповідності до положень ч.ч.1,3 ст. 205 КАС України, враховуючи стислі строки розгляду справ даної категорії, визначні ч.4 ст.287, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи у письмовому провадженні за відсутності сторін.
Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що 02.08.2019 на адресу Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на примусове виконання, за заявою стягувана, надійшла постанова №ДН217І/262/АВ/ТД-ФС/483 від 23.05.2019 року виданого управління Держпраці про стягнення з ПрАТ "КРИВОРІЗЬКИЙ МІСЬКМОЛОКОЗАВОД № 1" на користь Головного управління Держпраці штрафу в розмірі 751 140.00 грн.
Виконавчий документ №ДН2171/262/АВ/ТД-ФС/483 від 23.05.2019 року виданого 23.05.2019 про стягнення з ПрАТ "КРИВОРІЗЬКИЙ МІСЬКМОЛОКОЗАВОД № 1" на користь Головного управління Держпраці штрафу в розмірі 751140,00 грн. був переданий 15.08.19 державному виконавцю Смаглюк О.А. для прийняття відповідного рішення.
Відповідно до вимог ст. 3,4,24,25,26,27 Закону України «Про виконавче провадження» 16.08.2019 державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 59814609 з примусового виконання постанови № ДН2171/262/АВ/ТД-ФС/483 від 23.05.2019 року виданого 23.05.2019 р. про стягнення з ПрАТ "КРИВОРІЗЬКИЙ МІСЬКМОЛОКОЗАВОД № 1" на користь Головного управління Держпраці штрафу в розмірі 751140,00 грн.
21.08.2019 р. державним виконавцем було винесено постанову про звернення стягнення на кошти на рахунках боржника, яка була направлена на виконання до відповідних банків, у відповідності до ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» та постанову про арешт майна боржника, внесені обтяження до відповідних реєстрів.
Не погоджуючись з постановою про арешт майна позивач звернувся до суду з даним позовом.
Досліджуючи спірну постанову на предмет її відповідності закону суд виходить з наступного.
Згідно із статтею 124 Конституції України та статті 370 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими для всіх без винятку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, організацій, установ, посадових осіб, окремих громадян та їх об`єднань і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку регулюються Законом України «Про виконавче провадження».
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частиною 1 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.
Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
Згідно положень ч. 4 ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження», арешт, накладений виконавцем на майно боржника, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах, протягом строку, на який виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій, не знімається, крім випадку, передбаченого пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. У період зупинення вчинення виконавчих дій виконавець має право звертатися до суду в порядку, встановленому цим Законом, а також вживати заходів до розшуку боржника (його майна) або проведення перевірки його майнового стану.
За приписами ч. 4 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.
Судом встановлено, що виконавче провадження було відкрито з примусового виконання постанови про накладення штрафу ГУ Держпраці у Дніпропетровській області №ДН2171/262/АВ/ТД-ФС/483 від 23.05.2019 р.
Вказана постанова була оскаржена позивачем у судовому порядку в межах розгляду адміністративної справи №160/6150/19.
Так, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.11.2019 р. Позов Приватного акціонерного товариства Криворізький Міськмолокозавод №1- задоволено, зокрема суд ухвалив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами Головного управління Державної служби України з питань праці (Держпраці) у Дніпропетровській області від 23.05.2019 року № ДН2171/262/АВ/ТД-ФС/483, якою на Приватне акціонерне товариство Криворізький Міськмолокозавод № 1 накладено штраф у розмірі 751140,00 грн.
Рішення набрало законної сили 04.02.2020 р.

В силу ч. 4 ст.78 КАС України, встановлені під час розгляду вказаної справи обставини мають преюдиціальне значення при вирішенні даного спору по суті.

Відтак, рішенням суду, яке набрало законної сили визнано протиправним та скасовано виконавчий документ, при примусовому виконанні якого було прийнято оскаржувану постанову про арешт майна боржника.

Статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено порядок та умови зняття арешту з майна.

Так, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

З огляду на скасування постанови про накладення штрафу (виконавчого документу), підстави для застосування арешту до позивача відсутні.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню, у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

У відповідності до положень ст. 40 Закону України «про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, 12.02.2020 р. державним виконавцем було винесено постанову про зняття арешту з коштів, яка направлена в банківські установи до виконання та постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Відтак відповідачем вчинені дії щодо скасування арешту за спірною постановою та закриття виконавчого провадження в межах якого її було винесено.

З огляду на що, суд не вбачає підстав вдаватися до дослідження наведених позивачем обґрунтувань позову, які полягають на процедурних порушеннях, допущених відповідачем при прийнятті спірної постанови, та доводів відповідача в їх заперечення, оскільки, як встановлено під час судового розгляду справи, спірні відносини між сторонами перестали існувати.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як зазначено у ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При цьому судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимоги позову задоволенню не підлягають через відсутність предмету спору.

Таке рішення, на переконання суду матиме наслідком дотримання судом основних принципів здійснення судочинства.

У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо відмови у задоволенні позову заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним судовим рішенням (ч. 6 ст. 157 КАС України).

У відповідності до ст. 139 КАС України, за наслідками розгляду даної справи, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 139, 157, 246-247, 249, 255, 287, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства Криворізький Міськмолокозавод №1 до Центрально-міського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про скасування постанови про арешт майна боржника, - відмовити.

Розподіл судових витрат за наслідками розгляду справи не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.С. Віхрова