Справа № 749/145/20
Суддя: Шаповал З. О.
Дата ухвалення: 2020-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 749/145/20
Номер провадження 2-а/749/2/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2020 року м. Сновськ

Щорський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Шаповал З.О.

за участю секретаря Михалевич М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сновськ адміністративну справу №749/145/20 за позовом ОСОБА_1 до сержанта поліції Управління патрульної поліції в Чернігівській області Прокопенко Світлани Василівни, про скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Щорського районного суду Чернігівської області з адміністративним позовом до сержанта поліції Управління патрульної поліції в Чернігівській області Прокопенко Світлани Василівни в якому просить постанову сержанта поліції Управління патрульної поліції в Чернігівській області Прокопенко Світлани Василівни серії ЕАК № 2127019 від 18.02.2020 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП визнати неправомірною та скасувати.

Позов обґрунтовує тим, що дійсно 18.02.2020 року в м. Чернігів по проспекту Миру керуючи автомобілем Geely МК, реєстраційний номер НОМЕР_1 через зупиненням його працівником поліції рухався з орієнтованою швидкістю 50 км/год, оскільки перед ним рухався потік транспортних засобів і він не мав би фізичної змоги рухатися зі швидкістю яка б перевищувала швидкісний режим, як було зазначено працівником поліції в постанові. В момент зупинення ОСОБА_1 йшов дощ, що дає підстави вважати неточну фіксацію швидкості його автомобіля, оскільки він рухався в потоці машин при поганих погодних умовах. В режимі поганих погодних умов використання приладу Трукам максимальна дальність для вимірювання 61 метр відповідно до технічних характеристик даного приладу. Вимірювання швидкості руху відповідачем було здійснено приладом із функцією фото та відео фіксації, але не у автоматичному, а у ручному режимі.

Зазначив, що факт винесення постанови безпосередньо на місці вчинення правопорушення ( на дорозі), а не за місцезнаходженням відповідного органу та без надання часу на реалізацію прав позивача, є порушенням права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, що визнано Конституційним Судом України.

Також працівник поліції повинен був надати строк для реалізації прав, передбачених ст. 268 КУпАП і цей строк не може бути меншим за 3 доби, оскільки саме за такий строк повинно бути повідомлено особу про розгляд справи. Нескладання відповідачем протоколу про адміністративне правопорушення не дало можливості позивачу ніяким чином висловити свою незгоду із винністю у вчиненні адміністративного правопорушення. Ніякого пояснення у позивача не відбиралося. Він не міг подати клопотання, скористатися правовою допомогою.

У судовому засіданні позивач відсутній, надав заяву про розгляд справи без його участі, просить позов задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні відсутній, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. До суд надав відзив, згідно якого дійсно 18.02.2020 року о 16-29 годині в м. Чернігові по проспекту Миру ОСОБА_1 керував автомобілем Geely МК, реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухався зі швидкістю 91 км/год. при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості в населеному пункті позначеного дорожнім знаком 5.45 на 41 км/год, чим порушив вимоги п. 12.4 ПДР. Швидкість руху транспортного засобу було зафіксовано за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20. Даний прилад пройшов необхідну повірку і відповідає всім вимогам законодавства, а тому відсутні будь які підстави ставити під сумнів результати вимірювання швидкості даним приладом. Зазначила, що працівником поліції було правомірно розглянуто справу про адміністративне правопорушення на місці його вчинення.

Суд, дослідивши матеріали прийшов до наступного висновку.

Сержантом поліції Управління патрульної поліції в Чернігівській області Прокопенко Світланою Василівною 18.02.2020 року о 16 годині 39 хвилин було складено постанову серії ЕАК №2127019, якою позивача ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено штраф в сумі 255 грн за те, що він 18.02.2020 року о 16 годині 29 хвилин в м. Чернігів. по вул.. Миру, 283, керував автомобілем GEELY MK, реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухався зі швидкістю 91 км. При цьому перевищив встановлене обмеження швидкості в населеному пункті позначеного дорожнім знаком 5.45 на 41 км/год, чим порушив вимоги п. 12.4 ПДР. Швидкість руху транспортного засобу було зафіксовано за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20, серійний номер ТС000560.

Вирішуючи питання про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, суд виходить з наступного.

Працівники органів і підрозділів Національної поліції з 08 серпня 2015 року наділені Законом № 596-VІІІ від 14.07.2015 року правом розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення, у тому числі, на місці вчинення правопорушення. Зазначений Закон не визнаний неконституційним, а відтак, є обов`язковим до виконання, як нормативно-правовий акт вищої юридичної сили.

У відповідності до вимог частини третьої статті 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього кодексу.

Частиною 2 ст. 258 КУпАП визначено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Крім того, пункт 4 Розділу 1 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 №1395 визначає, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Частина 4 ст. 258 КУпАП визначає, що уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Таким чином, при складанні процесуального документа порушень з боку уповноваженої особи щодо порядку оформлення оскаржуваної постанови не вбачається, поліцейським вчинені всі необхідні дії, які передбачені нормами КУпАП та Законом України «Про Національну поліцію» при виявленні адміністративного правопорушення та притягнення особи до відповідальності.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (зі змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

В пункті 1.3 Правил дорожнього руху України зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до п. 12.4 Правил дорожнього руху, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Відповідно до ч.1 ст.122 КУпАП передбачена відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Як вбачається зі спірної постанови та матеріалів справи, швидкість руху транспортного засобу позивача було зафіксовано за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20, серійний номер ТС000560.

Сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 засвідчує, що на підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобу вимірювання техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCАМ, який зареєстровано в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У3197-12».

Згідно свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/17311 від 18.11.2019 лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCАМ LTI 20/20 № ТС000560 відповідає вимогам, діапазон вимірювань швидкості - від 2 км/год до 320 км/год. Максимально допустима похибка при вимірюванні швидкості в ручному та автоматичному режимах: ± 2км/год до 200 км/год; ± 1 % в діапазоні від 201 км/год до 320 км/год.

Відповідно до експертного висновку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України №04/02/03-3008 від 27 вересня 2018 року в об`єкті дослідження «TruCAM Lti 20/20», правильно реалізовано криптографічний алгоритм шифрування AES відповідно до ДСТУ ISO/ІЕС 18033-3:2015, із довжиною ключа 256 біт. Об`єкт експертизи забезпечує конфіденційність, цілісність та автентичність зареєстрованих даних.

Із представленого на підтвердження вчиненого позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП відеозапису з боді камери інспектора патрульної поліції судом встановлено, що фіксування порушення було здійснено за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20, порядок застосування якого регламентується ст.40 Закону України «Про Національну поліцію» і використання якого не суперечить чинному законодавстві. Інспектором роз`яснено водію причину зупинки, його права, передбачені ст. 268 КУпАП, в тому числі і право користуватися юридичною допомогою адвоката.

З названого відеозапису, наданого відповідачем на диску, вбачається, що на відео зафіксовано автомобіль Geely МК, реєстраційний номер НОМЕР_1 , за кермом якого знаходився позивач, при цьому на відео зафіксовано лише факт роз`яснення прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Відомостей в підтвердження тієї обставини, що позивач керував вказаним в постанові автомобілем при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості в населеному пункті позначеного дорожнім знаком 5.45 на 41 км/год, чим порушив вимоги п. 12.4 ПДР, до суду не надано, при цьому як позивач в своїй позовній заяві вказує на те, що рухався з дозволеною швидкістю 50 км/год.

Відповідно до довідки сектору зв`язку та телекомунікацій Управління патрульної поліції в Чернігівській області ДПП від 12.03.2020 року, відео з лазерного вимірювача швидкості руху TruCam LTI 20/20 №ТС000560 з 16:10 години по 16:40 годину 18.02.2020 року не збереглося в зв`язку з пошкодженням файлу.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, саме відповідач зобов`язаний довести правомірність складання ним постанови, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність згідно з КУпАП.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї (п. 1 ст. 32), неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумним сумнівом. Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (п. 45 рішення у справі Бочаров проти України від 17.06.2011 р.; п. 75 рішення у справі Огороднік проти України від 05.05.2015 р.; п. 52 рішення у справі «Єрохіна проти України» від 15.02.2013 р.).

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви, щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. (ст.7 КУпАП).

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів порушення позивачем п.12.4 ПДР та не надано до суду жодних доказів в підтвердження правомірності свого рішення.

Суд звертає увагу, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може вважатися беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення, а лише тільки вказує на нього. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Аналізуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне зазначити, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенню до суб`єкта владних повноважень.

В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтею 283 КУпАП. У ній зокрема необхідно зазначити технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, будь-який доданий до матеріалів справи відеозапис не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 337/3389/16-а (№ 2-а/337/154/2016) та постанові від 02.12.2019 року у справі №766/16904/16-а.

З оскаржуваної постанови вбачається, що до неї додається відео з б/к СВ00098, проте в постанові відсутнє посилання на будь-який відеозапис та фотознімки з приладу ТruCAM.

За таких обставин суд приходить до висновку, що постанова у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАК № 2127019 від 18.02.2020 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, складена з порушенням норм статті 283 КУпАП, а тому не може вважатися такою, що відповідає чинному законодавству у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та підлягає скасуванню.

Статтею 247 КУпАП передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: 1) відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до частини першої статті 293 КУпАП орган (посадова особа), розглядаючи скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилене.

Отже, оскільки у справі немає доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, то склад цього правопорушення відсутній, а тому провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача підлягає закриттю, що цілком узгоджується з позицією викладеною в постанові Верховного Суду від 02.12.2019 року у справі №766/16904/16-а та ч.3 ст.286 КАС України, якою передбачено, що місцевий загальний суд як адміністративний за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у правах про притягнення до адміністративної відповідальності має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Керуючись статями 8, 19, 55 Конституції України, статями 1, 7, 9, 121,126 251, 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення, статями 1-3, 77, 241-246, 268-271, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Скасувати постанову серії ЕАК № 2127019 від 18.02.2020 року складену сержантом поліції Управління патрульної поліції в Чернігівській області Прокопенко Світланою Василівною про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду через Щорський районний суд Чернігівської області шляхом подачі апеляційної скарги у 10-ти денний строк, з дня його проголошення (п. 15, п.п. 15.5 Перехідних положень КАС України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 299 цього Кодексу.

Суддя З.О. Шаповал