Справа № 501/536/17
Суддя: Пушкарський Д. В.
Дата ухвалення: 2020-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Дата документу 18.03.2020
Справа № 501/536/17
ІЛЛІЧІВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
О К Р Е М А У Х В А Л А
18 березня 2020 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі:
головуючого - судді Пушкарського Д.В.,
секретаря судового засідання Тимко М.Л.
05 грудня 2019 року до Іллічівського міського суду Одеської області надійшла заява ОСОБА_1 в якій він просить суд:
ОСОБА_1 в судове засідання не прибув, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с.214).
Представник Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив.
Суд, дослідивши та перевіривши докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 05 грудня 2019 року, заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі (а.с.207).
Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 27 квітня 2018 року був задоволений адміністративний позов ОСОБА_2 , а саме: визнані протиправними дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренко С.В. щодо внесення відомостей до Вимоги державного виконавця №467/23 від 23.08.2016 р. про встановлення розміру заборгованості перед ОСОБА_2 та скасовано Вимогу державного виконавця №467/23 від 23.08.2016 р. про виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду та Постанову від 13.09.2016 р. щодо закінчення виконавчого провадження ВП №49868375 (а.с.171-174).

Ст. 129-1 Конституції України передбачає, що суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим для виконання.

Ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід`ємною частиною «права на суд», а ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення.

05.11.2019 року Іллічівським міським судом Одеської області розглянуто та задоволено в повному обсязі скаргу ОСОБА_2 (справа № 501/2675/18) на бездіяльність державної виконавчої служби щодо виконання рішення Іллічівського міського суду Одеської області по адміністративній справі №501/536/17 (а.с.175-177).

Іллічівським міським судом Одеської області видано виконавчий лист по адміністративній справі № 501/2675/18 який, 03.04.2019 року, із відповідною заявою було направлено до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України до виконання, тобто пред`явлено до виконання.

Відповідно до даного виконавчого листа, Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України зобов`язано вжити необхідних заходів щодо виконання посадовцями Міністерства юстиції України рішення Європейського суду з прав людини № 64511/12 від 19.11.2015 року в частині вирішення питання щодо відновлення провадження судом України у зв`язку з виключними обставинами, відповідно до вимог п.3 ч.5 ст.361 КАС України по справі №2-а-5830/10/1570 (а.с.180-181).

26.04.2019 року Позивачем отримано повідомлення з відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби від 16.04.2019 року № 58905342/6-20.1 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі того, що «у виконавчому документі, що надійшов на примусове виконання, відсутнє повне ім`я та по батькові посадової особи, яка його видала» (а.с.182-183).

06.05.2019 року вдруге видано виконавчий лист по адміністративній справі № 501/2675/18, який 13.05.2019 року направлено до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України до виконання (а.с.184-185).

20.07.2019 року Позивачем з відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України отримано повідомлення від 05.07.2019 року № дв/2 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі того, що «у виконавчому документі, пред`явленому на виконання, не зазначено інформацію про ідентифікаційний код суб`єкта господарювання - боржника» тобто, про Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, який не змогли знайти посадовці відділу примусового виконання рішень цього ж Департаменту (а.с.186-187).

24.07.2019 року в третє виконавчий лист по адміністративній справі № 501/2675/18 із відповідною заявою направлено до виконання до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (а.с.188-189).

22.08.2019 року Позивачем з відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України отримано повідомлення № дв/2 від 09.08.2019 року про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі того, що у виконавчому документі «не зазначено строк пред`явлення виконавчого документа до виконання», хоча виконавчий лист надруковано на стандартному бланку, який затверджено відповідним чином (а.с.190-191).

03.09.2019 року в четвертий раз виконавчий лист по адміністративній справі № 501/2675/18 направлено до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України для виконання із відповідною заявою (а.с.192-193).

08.10.2019 року Позивачем в четвертий раз з відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України отримано повідомлення №60106949/6-20.1 від 19.09.2019 року про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі того, що «згідно пошуку відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб …юридичну особу Департамент державної виконавчої служби за кодом припинено». Дата отримання повідомлення підтверджується інформацією на поштовому конверті та роздруківкою із офіційного сайту ДП «Укрпошта» щодо відстеження посилок та поштових відправлень (а.с.194-195).

16.10.2019 року в п`яте позивач отримав виконавчий лист по адміністративній справі № 501/2675/18, який 05.11.2019 року направив до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України для виконання із відповідною заявою тобто, пред`явлено до виконання (а.с.197).

02.12.2019 року Позивачем в п`ятий раз з відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України отримано повідомлення №60687067/20.1/22 від 25.11.2019 року про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі того, що у виконавчому документі не зазначено строк пред`явлення виконавчого документа до виконання (а.с.198-199).

Головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рекашова А.М. повернула Стягувачу виконавчий лист без прийняття до виконання, в порушення вимог частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавчу службу», в якій зазначено про те, що «виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення».

Згідно з інформацією, яка вказана на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, заяви про відкриття виконавчого провадження від 05.11.2019 року, заява отримана уповноваженою особою 08.11.2019 року, а рішення про повернення виконавчого документа прийнято 25.11.2019 року. Тобто, рішення приймалось протягом 17 днів (а.с.202).

Ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Відповідно до вимог ч.4 ст.383 КАС України, заяву може бути подано протягом 10 днів з дня, коли Позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав.

Позивачем отримано повідомлення № 60687067/20.1/22 від 25.11.2019 року про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання 03.12.2019. Заяву до суду надано 04.12.2019 року на 2-й день, тобто на в межах строку, встановленого ч.4 ст. 383 КАС України.

Стаття 124 Конституції України встановлює, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.

Згідно з ст. 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

З наведеного слідує, що рішення суду, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи.

Отже, в даному випадку всі фактичні обставини вказують на те, що рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 27 квітня 2018 року по справі №501/536/17 залишається невиконаним через грубе нехтування відповідачем своїми обов`язками щодо дотримання імперативних вимог законодавства.

У пунктах 46, 48, 51, 53, 54 рішення від 15 жовтня 2009 року у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява № 40450/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював думку в контексті тлумачення статті 6 Європейської конвенції з прав людини, що без ефективної системи виконання судових рішень існування судової системи позбавлене будь-якого сенсу. Як неодноразово підкреслював, що органи державної влади є одним із компонентів держави й інтереси цих органів повинні збігатися з необхідністю належного здійснення правосуддя, кінцевим етапом якого є виконання судового рішення.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, невживаючи заходи щодо виконання рішення суду, яке набрало законної сили, відповідач порушує вимоги Конституції України та інших законів України, та в свою чергу, такі дії відповідача підривають авторитет держави як правової.

Якщо в ході розгляду заяви щодо протиправності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, поданої відповідно до ст.383 КАС України, суд установить наявність підстав для її задоволення, він має право постановити окрему ухвалу, в порядку, передбаченому ст.249 КАС України.

Так, згідно положень ч.ч.1-3 ст.249 КАСУ суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАСУ суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Частиною 2 статті 382 КАСУ передбачено, що за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 6 ст. 383 КАСУ за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Враховуючи, що Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України рішення Європейського суду з прав людини №64511/12 від 19 листопада 2015 року в повному обсязі не виконав рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 27 квітня 2018 року по справі №501/536/17, що підтверджується наданими ОСОБА_2 доказами, то така бездіяльність є перепоною у завершені судового провадження і в реалізації ОСОБА_2 його гарантованого Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод права на справедливий суд, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що дана заява обґрунтована та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.243, 248, 249, 370, 382, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про визнання дій Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в особі відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України(вул. Архітектора Городецького, буд. 13, Печерський район, м. Київ, 01001, ), протиправними та такими, що ускладнюють виконання рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 27.04.2018 року по адміністративній справі №501/536/17 та порушують права Позивача, - задовольнити.

Визнати протиправними, та такими, що ускладнюють виконання судового рішення, а саме: рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 27.04.2018 року по адміністративній справі № 501/536/17, дії Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в особі відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, щодо повернення Стягувачу виконавчого листа без прийняття до виконання, в порушення вимог частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавчу службу», відповідно до повідомлення № 60687067/20.1/22 від 25.11.2019 року про повернення виконавчого документу Стягувачу без прийняття до виконання.

Зобов`язати Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України виконати рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 27.04.2018 року по адміністративній справі №501/536/17.

Надіслати окрему ухвалу на адресу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (вул. Архітектора Городецького, буд. 13, Печерський район, м. Київ, 01001) для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли неналежному виконанню рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 27.04.2018 року по адміністративній справі №501/536/17.

Зобов`язати Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України протягом п`ятнадцяти календарних днів з дня набрання ухвалою законної сили, повідомити Іллічівським міський суд Одеської області про вжиті, на виконання вимог окремої ухвали, заходи.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її проголошення. У разі постановлення ухвали в порядку письмового провадження ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Пушкарський Д.В.