Справа № 280/1752/19
Суддя: Максименко Лілія Яковлівна
Дата ухвалення: 2020-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2020 року 10 год. 30 хв.Справа № 280/1752/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Максименко Л.Я., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, ),

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся із позовною заявою до Головного управління ДФС у Запорізької області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області щодо відмови зарахування у рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування надміру сплачених коштів;

зобов`язати врахувати як переплату по сплаті єдиного внеску за здійснення незалежної професійної діяльності - індивідуальної адвокатської діяльності ОСОБА_1 з лютого 2018 року (з часу постановки на облік) по січень 2019 року суму 9927 грн. 72 коп. та зарахувати її при сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за здійснення адвокатської діяльності за 2019-2020 рік.

В обґрунтування позовної заяви зазначає, що з 07.02.2007 по 10.01.2019 ОСОБА_1 був фізичною особою-підприємцем, за кодом КВЕД 69.10: Діяльність у сфері права, є платником єдиного податку 2 групи та єдиного внеску, та особою, яка одночасно здійснює незалежну професійну діяльність - індивідуальну адвокатську діяльність. Стверджує, що 16.02.2018 був необґрунтовано взятий на облік окремо як особа, що проводить незалежну професійну діяльність - індивідуальну адвокатську діяльність. Вважає, що у зв`язку з подвійним оподаткуванням надміру сплатив кошти як платник ЄСВ за індивідуальну адвокатську діяльність за 11 місяців 2018 року на загальну суму 9009,66 грн. та 918,06 грн за січень 2019 року, а всього 9927 грн. 72 коп. Враховуючи таке, звернувся до ГУ ДФС у Запорізькій області із заявою про зарахування у рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування надміру сплачених коштів за здійснення незалежної професійної діяльності з лютого 2018 року по січень 2019 року, у задоволенні якої йому відмовлено. Вважає бездіяльність відповідача щодо відмови у задоволенні його заяви протиправною, просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідач позов не визнав, 24.05.2019 надав до суду відзив на адміністративний позов (вх. №21304), в якому зазначає, що контролюючим органом позивачу надана правомірна відповідь, яка відповідає нормам чинного законодавства, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У зв`язку з чим, твердження позивача спростовуються, та як внаслідок підстави для зарахування у рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування сплачених коштів за здійснення незалежної професійної діяльності , як адвоката, за 2018 року у розмірі 9927,72 грн. відсутні. Посилається також на те, що особа, яка провадить незалежну професійну діяльність та одночасно є фізичною особою - підприємцем, зобов`язана сплачувати та подавата звітність з єдиного внеску окремо за кожним видом діяльності. Зазначає, що згідно даних інтегрованої картки ОСОБА_1 за кодом платежу 71040000, відсутня переплата з єдиного внеску у сумі 9927,72 грн., а станом на 30.04.2019 існує переплата у розмірі 0,04 грн. Враховуючи вищевикладене, вважає позовні вимоги безпідставними та просить у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою судді від 22.04.2019 відкрито загальне позовне провадження в адміністративній справі №280/1752/19, призначено підготовче судове засідання на 15.05.2019.

У підготовчому судовому засіданні 15.05.2019 судом оголошено перерву до 30.05.2019.

Ухвалою суду від 30.05.2019 закрито підготовче провадження у справі. Призначено справу до судового розгляду на 27 червня 2019 року.

Ухвалою суду від 27.06.2019 зупинено провадження в адміністративній справі №280/1752/ до набрання законної сили рішенням Верховного Суду у справі № 520/3939/19.

Ухвалою суду від 29.01.2020 провадження у справі поновлено з 29.01.2020.

У судове засідання 29.01.2020 представники сторін не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до частини дев`ятої статті 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу у порядку письмового провадження, на підставі наявних в ній матеріалів.

На підставі приписів частини четвертої статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з частиною четвертою статті 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

ОСОБА_1 був зареєстрований як фізична особа-підприємець з 07.02.2007, що підтверджується Випискою з ЄДРПОУ, номер запису 2 010998. Видом господарської діяльності ОСОБА_1 є діяльність у сфері права, КВЕД 69.10.

Згідно Свідоцтва платника єдиного податку серії НОМЕР_2 від 24.05.2012 ОСОБА_1 був платником єдиного податку 2 групи з 01.01.2012.

26.01.2007 ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю НОМЕР_3.

16.02.2018 ОСОБА_1 взято на облік платників єдиного внеску як особу, що здійснює незалежну професійну діяльність.

10.01.2019 до ЄДРПОУ внесено запис про припинення підприємницької діяльності ОСОБА_1

18.12.2018 Головним управлінням ДФС у Запорізькій області відповідно до статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та на підставі даних інформаційної системи доходів та зборів, сформовано Вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-86017-51, відповідно до якої ОСОБА_1 станом на 30.11.2018 мав заборгованість зі сплати єдиного внеску у розмірі 5 732,94 грн.

Згідно з квитанцією від 10.01.2019 ОСОБА_1 сплачено заборгованість з ЄСВ, зазначену у вимозі про сплату боргу (недоїмки) №Ф-86017-51 від 18.12.2018.

ОСОБА_1 оскаржив Вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-86017-51 до ДФС України, та рішенням ДФС України від 15.02.2019 вих. № 7587/6/99-99-11-050221 відкликано вказану вимогу, у зв`язку зі сплатою ОСОБА_1 суми заборгованості.

22.02.2019 позивач звернувся до ГУ ДФС у Запорізькій області із заявою про зарахування у рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування надміру сплачених коштів за здійснення незалежної професійної діяльності за 2018 рік - з лютого 2018 року та яка станом на 01.01.2019 становить 9009,66 грн.

Листом від 20.03.2019 вих. № 4683/14/08-01-51-07 повідомлено позивача, що станом на 18.03.2019 переплата з ЄСВ у сумі 9009,66 грн. на рахунку ОСОБА_1 відсутня.

Не погоджуючись з позицією відповідача та з вимогою вчинити певні дії, ОСОБА_1 звернувся з вказаним позовом до суду.

Дослідивши спірні правовідносини та надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За визначенням підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 ПК України незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою-підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Відповідно до пункту 65.1 статті 65 ПК України взяття на облік фізичних осіб-підприємців у контролюючих органах здійснюється за податковою адресою на підставі відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, наданих державним реєстратором згідно із Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань".

Разом з тим, згідно з пунктом 65.2 статті 65 ПК України облік самозайнятих осіб здійснюється шляхом внесення до Державного реєстру фізичних осіб-платників податків записів про державну реєстрацію або припинення підприємницької діяльності, незалежної професійної діяльності, перереєстрацію, постановку на облік, зняття з обліку, внесення змін стосовно самозайнятої особи, а також вчинення інших дій, що передбачені Порядком обліку платників податків, зборів.

При цьому, відповідно до підпункту 65.4.4 пункту 65.4 статті 65 ПК України контролюючий орган відмовляє в розгляді документів, поданих для взяття на облік особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, у разі коли фізична особа вже взята на облік як самозайнята особа.

Отже, податковим законодавством виключена можливість подвійного взяття на облік особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, у разі коли фізична особа вже взята на облік як фізична особа-підприємець.

Крім того, факт наявності в особи статусу фізичної особи-підприємця автоматично виключає можливість її взяття на облік в податкових органах як особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність.

Відповідно до положень пунктів 178.1, 178.2 статті 178 ПК України особи, які мають намір здійснювати незалежну професійну діяльність, зобов`язані стати на облік у контролюючих органах за місцем свого постійного проживання як самозайняті особи та отримати довідку про взяття на облік згідно із статтею 65 цього Кодексу. Доходи громадян, отримані протягом календарного року від провадження незалежної професійної діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

З аналізу зазначених положень законодавства слідує, що діяльність адвоката підпадає під визначення незалежної професійної діяльності, оподаткування доходів від отримання якої регулюється статтею 178 ПК України, лише у випадку, якщо така особа не зареєстрована як фізична особа-підприємець відповідно до вимог законодавства.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку регулюються Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі Закон №2464).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону №2464, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 10 частини 1 статті 1 Закону №2464, визначено, що страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Згідно з пунктами 1, 4, 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI (у редакції Закону №77-VIII від 28.12.2014) платниками єдиного внеску є:

1) роботодавці, зокрема, підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами;

фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування;

особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Законодавець розмежовує платників єдиного внеску на роботодавців, фізичних осіб-підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що Закон № 2464-VI не визначає такого платника єдиного внеску, як фізична особа-підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності. Фізична особа-підприємець та особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, є різними платниками єдиного внеску.

Згідно п.1 ч.2 ст.6 Закону №2464, платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону №2464, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Абзацом 3 частини 8 статті 9 Закону №2464, передбачено, що платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Відповідачем до матеріалів адміністративної справи не надано доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 , як особою, яка провадить незалежну професійну діяльність, єдиний внесок сплачувався не у порядку, строки та розмірі визначеному Законом №2464-VI .

Порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 14 квітня 2015 року № 435, зареєстрованому у Міністерстві юстиції України 23 квітня 2015 року за № 460/26905, зі змінами від 15 травня 2018 року (далі - Порядок № 435), визначає процедуру, форму, строки подання звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до Державної фіскальної служби України, яка є центральним органом виконавчої влади, який реалізує, зокрема, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань сплати єдиного внеску, її територіальних органів.

Пунктом 16 розділу IV "Формування звіту" Порядку № 435 передбачено, що фізичні особи-підприємці, які мають ознаку незалежної професійної діяльності, формують та подають до органів доходів і зборів окремі Звіти (додаток 5).

Положення пункту 16 розділу IV "Формування звіту" Порядку № 435 відсилають до додатка 5 "Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску", розділом 6 якого визначені типи платника, серед яких окремо зазначено ФО - на загальній системі оподаткування, ФО - на спрощеній системі оподаткування, особу, яка провадить незалежну професійну діяльність, членів фермерського господарства. Визначення окремого типу платника "фізичної особи-підприємця, яка має ознаку незалежної професійної діяльності" формою звіту не передбачено.

Отже, приписи пункту 16 Порядку № 435 про обов`язок формування та подання звіту фізичною особою-підприємцем, яка має ознаку незалежної професійної діяльності, не відповідають положенням пунктів 4 та 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI. Особи, визначені цими пунктами, є окремими платниками єдиного внеску з певними особливостями їх обліку, різною базою нарахування єдиного внеску та порядку його сплати, а тому поєднання нормотворцем двох різних статусів платників єдиного внеску на рівні підзаконного нормативно-правового акта призводить до невідповідності норм Порядку положенням Закону.

Враховуючи зазначене, суд доходить висновку, що статус фізичної особи-підприємця з ознакою провадження незалежної професійної діяльності та, як наслідок, порядок обліку та сплати єдиного внеску такою особою Закон № 2464-VI (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) не передбачає.

Вказана правова позиція викладена у зразковій справі у рішенні Верховного Суду від 02.09.2019 № Пз/9901/10/19 (№520/3939/19).

Слід зауважити, що позивач до 10.01.2019 (дата внесення запису про припинення підприємницької діяльності) здійснюючи підприємницьку діяльність за кодом КВЕД 69.10 - діяльність у сфері права та адвокатську діяльність займався одним і тим самим видом підприємницької діяльності і у нього не виникає обов`язку подання звітності як особи, що провадить незалежну професійну діяльність, та як ФОП, адже у такому випадку буде мати місце подвійний облік ідентичної господарської діяльності, а відповідно і подвійне оподаткування, що суперечить принципам податкового законодавства.

За таких обставин, суд вважає, що ОСОБА_1 , перебуваючи на податковому обліку як фізична особа-підприємець та як самозайнята особа повинен був вести єдиний податковий облік та сплату податків, саме як особа за видом діяльності у сфері права (КВЕД 69.10).

Отже, у період з 16.02.2018 по 10.01.2019 перебуваючи одночасно на обліку як фізична особа-підприємець та як самозайнята особа (адвокат), єдиний соціальний внесок має сплачувати один раз, а не в подвійному розмірі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 КАС України при вирішенні суд справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, що сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи "Серков проти України" (заява № 39766/05), "Щокін проти України" (заяви № 23759/03 та № 37943/06)).

Предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ (серед багатьох інших, наприклад, рішення ЄСПЛ у справах "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23.09.1982, "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21.02.1986, "Щокін проти України" від 14.10.2010, "Сєрков проти України" від 07.07.2011, "Булвес" АД проти Болгарії" від 22.01.2009, "East/WestAllianceLimited" проти України" від 23.01.2014) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті "суспільний", "публічний" інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення "суспільного", "публічного" інтересу - втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття "суспільний інтерес" мас широке значення (рішення від 23.11.2000 у справі "Колишній король Греції та інші проти Греції"). Крім того, ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить "суспільний інтерес" (рішення ЄСПЛ у справі "Трегубенко проти України" від 02.11.2004).

Критерій "пропорційності" передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. "Справедлива рівновага" передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе "індивідуальний і надмірний тягар". При цьому з питань оцінки "пропорційності" ЄСПЛ, як і з питань наявності "суспільного", "публічного" інтересу, визнає за державою досить широку "сферу розсуду", за винятком випадків, коли такий "розсуд" не ґрунтується на розумних підставах.

З огляду на викладене суд доходить висновку, що відповідачем, як контролюючим органом, неправомірно було нараховано позивачу суми єдиного внеску як фізичній особі-підприємцю, поряд із сплатою ним єдиного внеску як особою, що здійснює незалежну діяльність. Вказане порушує майнові права та інтереси позивача і зумовлює ситуацію, при якій платник податків двічі повинен сплачувати один і той самий збір, що є недопустимим.

Згідно інтегрованої картки платника податків та відзиву відповідача у справі судом встановлено, що ОСОБА_1 нарахований єдиний внесок у розмірах:

за 1 квартал 2018 року по строку 19.04.2018 - 2457,18 грн. (як фізичній особі-підприємцю) та 1638,12 грн. (як особі, яка провадить незалежну професійну діяльність);

за 2 квартал 2018 року по строку 19.07.2018 - 2457,18 грн., (як фізичній особі-підприємцю) та 2457,18 грн. (як особі, яка провадить незалежну професійну діяльність);

за 3 квартал 2018 року по строку 19.10.2018 - 2457,18 грн., (як фізичній особі-підприємцю) та 2457, 18 грн. (як особі, яка провадить незалежну професійну діяльність);

за 4 квартал 2018 року:

по строку 21.01.2019 - 2457,18 грн., (як особі, яка провадить незалежну професійну діяльність);

у зв`язку із припиненням підприємницької діяльності 11.02.2019 (як фізичній особі-підприємцю) - 2457,18 грн. на підставі Звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми єдиного внеску (дод. 5 таб.1) за 2018 рік від 07.02.2019;

- за січень 2019 року - у зв`язку із припиненням підприємницької діяльності 05.02.2019 (як фізичній особі - підприємцю) - 918,06 грн. на підставі ліквідаційного Звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми єдиного внеску від 05.02.2019.

Тобто, всупереч вищенаведеним висновкам позивачу двічі нараховані суми ЄСВ за період з лютого 2018 року по січень 2019 року включно.

Згідно інформації, яка міститься в інтегрованій картці платника ОСОБА_1 станом на 19.04.2019 недоїмка з ЄСВ відсутня.

Тобто, позивач сплатив подвійно нараховані суми ЄСВ.

З огляду на викладене, у позивача утворилась переплата, що складається із суми ЄСВ, сплаченої ОСОБА_1 з 16.02.2018 по 10.01.2019 як особою, яка провадить незалежну професійну діяльність.

Відповідно до п.п. 14.1.115. п. 14.1. ст. 14 ПК України надміру сплачені грошові зобов`язання (переплата) - це суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобов`язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату. Тобто переплатою вважається сума надміру сплачених коштів до відповідного бюджету (залежно від податку).

Згідно з ч. 13 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» суми помилково сплаченого єдиного внеску зараховуються в рахунок майбутніх платежів єдиного внеску або повертаються платникам у порядку і строки, визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної бюджетної політики, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Процедуру зарахування у рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) або повернення платникам, на яких згідно із Законом покладено обов`язок нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (далі - Платник), надміру та/або помилково сплачених коштів єдиного внеску (далі - Кошти) визначає Порядок зарахування у рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування або повернення надміру та/або помилково сплачених коштів, затверджений наказ Міністерства фінансів України 16.01.2016 № 6.

Відповідно до п.3 вказаного Порядку надміру сплачені суми єдиного внеску - суми Коштів, які на певну дату зараховані на відповідний рахунок 3719 понад нараховані суми єдиного внеску на таку дату (крім сум авансових платежів, граничний строк сплати яких не настав, сплачених відповідно до абзацу другого частини восьмої статті 9 Закону).

Пунктом 4 вказаного Порядку визначено, що у випадку надмірної сплати сум єдиного внеску на рахунок 3719 органом доходів і зборів здійснюється зарахування цих Коштів у рахунок майбутніх платежів за тим самим рахунком відповідно до встановленого розміру єдиного внеску та у порядку календарної черговості виникнення зобов`язань Платника з цього платежу.

Тож, суд вважає, що відповідачем неправомірно відмовлено позивачу у врахуванні як переплати по сплаті єдиного внеску за здійснення незалежної професійної діяльності з 16.02.2018 по 10.01.2019, суми єдиного соціального внеску, сплаченої ОСОБА_1 .

При цьому, відповідачем не вчинялась протиправна бездіяльність відносно позивача, оскільки, ГУ ДФС у Запорізькій області розглянуло по суті заяву позивача та надано відповідь на неї.

Згідно з частинами 1, 2 статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 10) інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Враховуючи викладене, суд вважає що вірним способом захисту порушеного права позивача є визнання протиправною відмови Головного управління ДФС у Запорізькій області у визначенні ОСОБА_1 як переплати з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та її зарахування в рахунок майбутніх платежів надмірно сплачених коштів за здійснення незалежної професійної діяльності у період з 16.02.2018 по 10.01.2019 та зобов`язання Головного управління ДФС у Запорізькій області здійснити коригування в інтегрованій картці платника податків ОСОБА_1 шляхом визначення суми переплати з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за здійснення незалежної професійної діяльності у період з 16.02.2018 по 10.01.2019, сплаченої ОСОБА_1 з наступним зарахуванням надмірно сплачених сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у рахунок майбутніх платежів.

У статті 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, сплачений позивачем судовий збір в сумі 768,40 грн. підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Запорізькій області.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, - задовольнити повністю.

Визнати протиправною відмову Головного управління ДФС у Запорізькій області у визначенні ОСОБА_1 як переплати з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та її зарахування в рахунок майбутніх платежів надмірно сплачених коштів за здійснення незалежної професійної діяльності у період з 16.02.2018 по 10.01.2019.

Зобов`язати Головне управління ДФС у Запорізькій області здійснити коригування в інтегрованій картці платника податків ОСОБА_1 шляхом визначення суми переплати з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за здійснення незалежної професійної діяльності у період з 16.02.2018 по 10.01.2019, сплаченої ОСОБА_1 з наступним зарахуванням надмірно сплачених сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у рахунок майбутніх платежів.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Запорізької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 28 лютого 2020 року.

Суддя Л.Я. Максименко