Справа № 420/6740/19
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2020-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2020 р.м. ОдесаСправа № 420/6740/19

Головуючий в І інстанції: Радчук А.А.

Дата та місце ухвалення рішення: 17.01.2020 р. м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шеметенко Л.П.

судді Градовського Ю.М.

судді Турецької І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 січня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління соціальної політики Білгород-Дністровської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та стягнення компенсації, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління соціальної політики Білгород-Дністровської міської ради, в якому позивач просив: визнати бездіяльність Управління соціальної політики Білгород-Дністровської міської ради щодо відмови у нарахуванні та виплаті грошової компенсації замість путівок на санаторно-курортне лікування за період 2012- 2018 років протиправною; стягнути з Управління соціальної політики Білгород-Дністровської міської ради на користь позивача грошову компенсацію замість путівок на санаторно-курортне лікування за 2012, 2014, 2016, 2018 роки на загальну суму 37464 грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17 січня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове про задоволення позову, наголошуючи на порушенні судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також неповному з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для вирішення справи.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, згідно якого суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Вислухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 14 серпня 2012 року по теперішній час перебуває на обліку в Управлінні соціальної політики Білгород-Дністровської міської ради та внесений до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги за статусом «особа з інвалідністю внаслідок війни II групи» згідно ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

10 квітня 2019 року позивач звернувся до Управління соціальної політики Білгород-Дністровської міської ради із заявою про забезпечення санаторно-курортним лікуванням.

Крім того, 10 квітня 2019 року позивач звернувся до Управління соціальної політики Білгород-Дністровської міської ради із заявою про виплату йому грошової компенсації за 2012, 2014, 2016 та 2018 роки за період 2012 по 2018 роки замість путівок на санаторно-курортне лікування на загальну суму 37464 грн.

Листом Управління соціальної політики Білгород-Дністровської міської ради № С-368/1535 від 10 травня 2019 року позивача повідомлено, що у період 2012-2018 роки позивач на обліку в управлінні на отримання санаторно-курортної путівки не перебував та заяву про виплату грошової компенсації замість путівки не надавав, а тому законних підстав для виплати йому компенсації не має.

Також, вказаним листом позивача повідомлено, що у 2019 році, на підставі його особистої заяви, позивача взято на облік на отримання безкоштовної путівки до санаторію «Батьківщина» м. Трускавець за профілем лікування органів травлення. Крім того, відповідачем зазначено, що строк виплати компенсації настає через два роки з дня звернення позивача із заявою про отримання санаторно-курортної путівки, якщо протягом цього періоду, а саме з 10.04.2019 року по 10.04.2021 року позивач не буде забезпечений санаторно-курортним лікуванням. Відповідач вказав, що за умови подання особистої заяви про бажання отримати компенсацію позивачу буде нарахована та виплачена грошова компенсація замість санаторно-курортного лікування в розмірі, який буде встановлено законом на момент виплати.

Не погоджуючись із бездіяльністю відповідача щодо відмови у нарахуванні та виплаті грошової компенсації замість путівок на санаторно-курортне лікування за період 2012-2018 років, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що порядок виплати грошової компенсації вартості санаторно-курортного лікування деяким категоріям громадян передбачає, що грошова компенсація виплачується особам через два роки після звернення із заявою про виділення путівки або виплату грошової компенсації, якщо вони протягом цього періоду не одержували безоплатної санаторно-курортної путівки.

Разом з цим, суд першої інстанції встановив, що в період з 2012 року по 2018 рік позивач не звертався до відповідача із заявами про забезпечення санаторно-курортним лікуванням або виплату грошової компенсації замість путівок на санаторно-курортне лікування.

За відсутності доказів звернення позивача до відповідача в період з 2012 по 2018 роки з заявами про забезпечення санаторно-курортним лікуванням або виплату грошової компенсації замість путівок на санаторно-курортне лікування, суд першої інстанції дійшов висновку щодо відсутності протиправної бездіяльності з боку Управління соціальної політики Білгород-Дністровської міської ради щодо відмови у нарахуванні та виплаті грошової компенсації замість путівок на санаторно-курортне лікування за період 2012-2018 років, у зв`язку з чим, заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на викладене.

Підставою для звернення ОСОБА_1 із заявленим позовом стала відмова Управління соціальної політики Білгород-Дністровської міської ради у нарахуванні та виплаті позивачу за його заявою від 10.04.2019 року грошової компенсації замість путівок на санаторно-курортне лікування за період 2012-2018 р.р.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року № 3551-XII (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам (стаття 7) надаються такі пільги, зокрема, безплатне позачергове щорічне забезпечення санаторно-курортним лікуванням з компенсацією вартості проїзду до санаторно-курортного закладу і назад.

За бажанням осіб з інвалідністю замість путівки на санаторно-курортне лікування вони можуть один раз на два роки одержувати грошову компенсацію: особи з інвалідністю внаслідок війни I-II груп - у розмірі середньої вартості путівки, особи з інвалідністю внаслідок війни III групи - у розмірі 75 процентів середньої вартості путівки. Грошова компенсація надається незалежно від наявності медичного висновку про необхідність санаторно-курортного лікування або медичних протипоказань.

Механізм виплати грошової компенсації замість санаторно-курортної путівки (далі - грошова компенсація) та компенсації вартості самостійного санаторно-курортного лікування, передбачених, зокрема, Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», визначає Порядок виплати грошової компенсації вартості санаторно-курортного лікування деяким категоріям громадян, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2004 року № 785.

Відповідно до п.п. 2, 3, 6 вказаного Порядку грошова компенсація виплачується особам з інвалідністю внаслідок війни та особам з інвалідністю, зазначеним у статті 6-2 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань», за місцем їх обліку один раз на два роки з дня звернення із заявою про виділення путівки або виплату грошової компенсації за бажанням, якщо ці особи протягом двох років не одержували безоплатних санаторно-курортних путівок, незалежно від наявності медичного висновку про необхідність санаторно-курортного лікування або медичних протипоказань.

Після отримання особами з інвалідністю внаслідок війни та особами з інвалідністю, зазначеними у статті 6-2 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань», грошової компенсації наступний період перебування їх на обліку для забезпечення санаторно-курортним лікуванням або для отримання наступної грошової компенсації обчислюється з дня подання ними заяви та інших документів.

Підставою для виплати грошової компенсації є такі документи: заява про виплату грошової компенсації; посвідчення особи, що підтверджує її належність до категорії громадян, зазначених у пункті 2 цього Порядку; облікові дані про одержання путівок та грошової компенсації.

Грошова компенсація виплачується особам через два роки після звернення із заявою про виділення путівки або виплату грошової компенсації, якщо вони протягом цього періоду не одержували безоплатної санаторно-курортної путівки.

Для осіб, які не перебувають на обліку для санаторно-курортного лікування, вперше грошова компенсація виплачується у разі звернення із заявою через два роки після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Таким чином, Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» чітко визначено, що грошова компенсація замість путівки на санаторно-курортне лікування може бути одержана особою з інвалідністю один раз на два роки за її бажанням.

Так само згідно Порядку, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2004 року № 785, який і визначає механізм виплати грошової компенсації замість санаторно-курортної путівки, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», підставою для виплати грошової компенсації замість санаторно-курортної путівки є саме заява про виплату грошової компенсації.

При цьому, за змістом наведених вимог Порядку від 17.06.2004 року № 785 грошова компенсація виплачується особам через два роки після звернення із заявою про виділення путівки або виплату грошової компенсації, якщо вони протягом цього періоду не одержували безоплатної санаторно-курортної путівки.

Поряд з цим, як встановлено судом першої інстанції та не заперечується позивачем, останній протягом 2012-2018 р.р. не виявляв бажання щодо отримання грошової компенсації замість путівки на санаторно-курортне лікування.

Позивач протягом 2012-2018 р.р. не звертався до Управління соціальної політики Білгород-Дністровської міської ради із заявами про виділення путівки або виплату грошової компенсації замість путівки на санаторно-курортне лікування.

З матеріалів справи вбачається та підтверджується позивачем, що вперше із заявами про виділення путівки та виплату грошової компенсації замість путівки на санаторно-курортне лікування ОСОБА_1 звернувся до Управління соціальної політики Білгород-Дністровської міської ради 10.04.2019 року.

За поданою позивачем заявою від 10.04.2019 року останнього взято на облік на отримання безкоштовної путівки до санаторію «Батьківщина» м. Трускавець за профілем лікування органів травлення.

Крім того, у листі № С-368/1535 від 10.05.2019 року, відповідач роз`яснив позивачу, що строк виплати компенсації настає через два роки з дня звернення позивача із заявою про отримання санаторно-курортної путівки, якщо протягом цього періоду, а саме з 10.04.2019 року по 10.04.2021 року позивач не буде забезпечений санаторно-курортним лікуванням. Відповідач вказав, що за умови подання особистої заяви про бажання отримати компенсацію позивачу буде нараховано та виплачено грошову компенсацію замість санаторно-курортного лікування в розмірі, який буде встановлено законом на момент виплати.

За встановлених у справі обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відсутності протиправної бездіяльності з боку Управління соціальної політики Білгород-Дністровської міської ради щодо відмови у нарахуванні та виплаті грошової компенсації замість путівок на санаторно-курортне лікування за період 2012-2018 років, у зв`язку з чим, заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Також, колегія суддів зазначає, що враховуючи наведений висновок суду про відсутність протиправної бездіяльності з боку відповідача щодо відмови у нарахуванні та виплаті грошової компенсації замість путівок на санаторно-курортне лікування за період 2012-2018 років, доводи позивача, які ним наведені в заявленому позові та поданій апеляційній скарзі, щодо розрахунку суми грошової компенсації замість путівок на санаторно-курортне лікування до уваги не приймаються.

Що стосується посилань позивача в поданій апеляційній скарзі на відсутність окремого порядку з питання забезпечення путівками інвалідів з числа осіб, які отримують пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», колегія суддів зазначає, що Порядок, який визначає механізм виплати грошової компенсації замість санаторно-курортної путівки, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2004 року № 785, на положення якого посилається і сам позивач.

Крім того, колегія суддів вважає безпідставними посилання позивача в поданій апеляційній скарзі на невизначення Кабінетом Міністрів України умов та порядку перерахунку раніше призначений пенсій, оскільки питання перерахунку пенсії позивача не є предметом розгляду даної справи.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, оскільки доводи апеляційної скарги спростовуються висновками суду апеляційної інстанції та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 240, 241, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верховного Суду.

Судове рішення складено у повному обсязі 19.03.2020 р.

Суддя-доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: Ю.М. Градовський

Суддя: І.О. Турецька