Справа № 640/18022/19
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2020-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Лічевецького І.О., Оксененка О.М.,

при секретарі: Черніченко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, згідно з ст. 229 КАС України, апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 вересня 2019 року у справі за адміністративним позовом Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Державного підприємства "Національні інформаційні системи", третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Атланта Інвест енд Девелопмент" про скасування наказів, -

В С Т А Н О В И Л А:

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до пред`явлення адміністративного позову до звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва із заявою про забезпечення позову, у якій просила:

- зупинити дії наказів Міністерства юстиції України від 05 липня 2019 року №2056/5 та від 09 липня 2019 року № 2077/5 про внесення змін до наказу Міністерства юстиції України від 05 липня 2019 року № 2056/5, якими заблоковано доступ Приватного нотаріуса ОСОБА_1 (свідоцтво про право на заняття нотаріальною діяльністю № 5324) до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень до моменту набрання законної сили рішенням суду у справі за позовом Приватного нотаріуса ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про скасування наказів Міністерства юстиції України від 05 липня 2019 року № 2056/5 та від 09 липня 2019 року № 2077/5 про внесення змін до наказу Міністерства юстиції України від 05 липня 2019 року № 2056/5;

- зобов`язати Державне підприємство "Національні інформаційні системи" відновити доступ Приватному нотаріусу ОСОБА_1 (свідоцтво про право на заняття нотаріальною діяльністю № 5324) до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень до моменту набрання законної сили рішенням суду у справі за позовом Приватного нотаріуса ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про скасування наказів Міністерства юстиції України від 05 липня 2019 року № 2056/5 та від 09 липня 2019 року № 2077/5 про внесення змін до наказу Міністерства юстиції України від 05 липня 2019 року № 2056/5.

Позивачка зазначала, що має намір у майбутньому звернутись із адміністративним позовом про визнання протиправними та скасування наказів Міністерства юстиції України від 05 липня 2019 року № 2056/5 та від 09 липня 2019 року № 2077/5 про внесення змін до наказу Міністерства юстиції України від 05 липня 2019 року № 2056/5.

В обґрунтування поданої заяви Позивачка зазначала, що вказані накази, якими заблоковано доступ Приватного нотаріуса ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на шість місяців, порушує право Позивачки на працю, а також зачіпає права третіх осіб, що звертаються з метою вчинення нотаріальних дій, а, відтак, невжиття заходів забезпечення позову може спричинити настання таких негативних наслідків, як спричинення шкоди діловій та професійній репутації Позивачки.

Крім того, Позивачка зазначала, що невжиття заходів забезпечення позову матиме такі наслідки: відповідно до Закону України "Про нотаріат" вона не може займатись будь-якою діяльністю, ніж нотаріальною, а тому оскаржуваними наказами вона позбавлена можливості отримувати дохід від своєї професійної діяльності; при цьому у неї є обов`язок сплачувати податки; відновлення її прав може бути ускладненим у випадку можливого задоволення позову, оскільки обмеження діяльності приватного нотаріуса призведе до зниження її доходів; вона матиме право використати механізм відшкодування шкоди, спричиненої незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю органів державної влади, що може потягнути за собою грошові стягнення з Державного бюджету України; Позивачка також звертала увагу на те, що розпочате нотаріальне провадження щодо речових прав на нерухоме майно не може бути завершене реєстраційною дією у випадку блокування чи анулювання Міністерством юстиції України доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, або нотаріус не може перевірити статус нерухомого майна. Також, вона зазначила, що Відповідач не передає на розгляд суб`єкту державної реєстрації прав, що забезпечує зберігання реєстраційних справ у паперовій формі, документів, що подані для проведення реєстраційних дій та перебувають у державного реєстратора - Позивача, відповідно до статті 371 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", що, у свою чергу, може бути підставою для притягнення її до відповідальності за порушення порядку та строків розгляду заяв про державну реєстрацію.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 вересня 2019 року заяву Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково.

Зупинено дію пунктів 3 та 5 наказу Міністерства юстиції України від 05 липня 2019 року № 2056/5 "Про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень".

Зобов`язано Державне підприємство "Національні інформаційні системи" відновити доступ Приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

В іншій частині заяви відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою Міністерство юстиції України подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 вересня 2019 року та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні заяви Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову відмовити.

В апеляційній скарзі Міністерство юстиції України посилається на порушення судом першої інстанції норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

Свої вимоги Міністерство юстиції України обґрунтовує тим, що на підтвердження своїх доводів, Позивачкою не надано жодних доказів стосовно відсутності інших джерел доходу в її сім`ї, крім прибутку від здійснення нотаріальної діяльності. Також, дії пов`язані з Державним реєстром речових прав на нерухоме майно не є єдиним видом нотаріальної діяльності, відповідно Позивачка має право вчиняти інші нотаріальні дії. Крім того, в результаті прийняття спірного наказу з урахуванням порушень, вчинених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2. вимог законодавства, за результатами розгляду скарги Приватного акціонерного товариства «Дарницький комбінат будівельних матеріалів і конструкцій від 19.06.2019 року виявлено порушення вимог законодавства у сфері державної реєстрації, а саме статей 10, 18, 24 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Учасниками справи відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки учасники справи у судове засідання не з`явились.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи частково заяву Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що за період блокування доступу до Держаного реєстру прав Приватний нотаріус ОСОБА_2 втратить частину свого доходу, з урахуванням чого позивач з метою захисту своїх прав змушений буде звертатись до суду про стягнення відповідних збитків у разі ймовірного задоволення його позову про скасування спірних наказів. Суд першої інстанції дійшов висновку, що у випадку невжиття заходів забезпечення позову при ймовірному задоволенні позову Приватного нотаріуса ОСОБА_1., заявнику необхідно буде докладати додаткових зусиль для стягнення шкоди, завданої незаконними рішеннями відповідача або вживати заходів щодо захисту своїх інтересів при можливому оскарженні її поведінки внаслідок не проведення державної реєстрації у зв`язку із блокуванням доступу до Реєстру. Суд першої інстанції також підтримав позицію Позивачки, що відновити його ділову та професійну репутацію після зупинення діяльності як державного реєстратора внаслідок блокування доступу до Державного реєстру прав буде вкрай складно.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його необґрунтованим з огляду на таке.

За положеннями частини першої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до приписів частини першої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно з частиною другою вказаної статті передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта.

Частиною другою вказаної статті передбачено, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Поряд із цим, суд зазначає, що згідно з пунктом 17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 року № 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

При цьому, частиною першою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Під час вирішення питання про наявність підстав для забезпечення позову, колегія суддів звертає увагу, що обов`язок по доведенню та обґрунтуванню наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам Позивачки, обґрунтованості та невідворотності додаткових зусиль і витрат у майбутньому, покладається саме на Позивачку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на заняття нотаріальною діяльністю № 5324 від 13 вересня 2004 року та реєстраційне посвідчення про реєстрацію приватної нотаріальної діяльності № 747 від 08 листопада 2007 року.

Згідно з наказом Міністерства юстиції України від 05 липня 2019 року № 2056/5 "Про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень" відповідно до частин другої, п`ятої статті 26, підпункту "а" пункту 2 частини шостої статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", пункту 12 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1128, вирішено:

"1. Скаргу Приватного акціонерного товариства "Дарницький комбінат будівельних матеріалів і конструкцій" від 19.06.2019 року № 55 задовольнити в повному обсязі.

2. Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 10.06.2019 року № 47275117, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1

3. Тимчасово заблокувати доступ приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 6 (шість) місяців.

4. Виконання пункту 2 наказу покласти на Департамент державної реєстрації та нотаріату.

5. Виконання пункту 3 наказу покласти на державне підприємство "Національні інформаційні системи".

Наказом Міністерства юстиції України від 09 липня 2019 року № 2077/5 "Про внесення змін до наказу Міністерства юстиції України від 05 липня 2019 року № 2056/5 "Про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень" внесено зміни до наказу Міністерства юстиції України від 05 липня 2019 року № 2056/5 "Про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень", виклавши пункт 2 у наступній редакції:

"2. Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 10.06.2019 року №№ 47275117, 47270353, прийняті приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 та скасувати записи про державну реєстрацію іншого речового права №№ 31928478, 31926853, внесених на підставі цих рішень".

Колегією суддів встановлено, що заявляючи клопотання про забезпечення адміністративного позову, Позивачка послалася на те, що у разі невжиття заходів забезпечення позову існує очевидна небезпека заподіянню шкоди її правам до ухвалення рішення по суті.

Зокрема, Позивачка вказує на те, що оскаржуваний наказ винесений з порушенням чинного законодавства, її поставлено в нерівне становище із іншими нотаріусами, вона не має можливості здійснювати нотаріальну діяльність, а отже й заробляти на життя, чим порушується її право на працю.

Проте, колегія суддів вважає доводи Позивачки щодо порушення її права на працю є необґрунтованими, позаяк остання не позбавлена права на працю, оскільки вправі здійснювати нотаріальну діяльність, яка не стосується дій щодо вчинення державної реєстрації нерухомого майна.

Крім того, забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу може вважатися вирішенням спору без розгляду справи по суті, оскільки приватний нотаріус і в подальшому зможе здійснювати діяльність у сфері державної реєстрації прав на нерухоме майно, незважаючи на те, що оскаржуваний наказ був винесений саме з підстав наявних порушень приватним нотаріусом при вчиненні дій у сфері державної реєстрації прав на нерухоме майно, що може в подальшому зашкодити правам третіх осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам Позивачки нічим не підтверджено, відсутні докази того, що невжиття заходів забезпечення позову якимось чином може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 826/9263/17.

Відповідно до ст. 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року),Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Докази того, що невжиття заходів забезпечення позову якимось чином може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду матеріали справи не містять.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції надано неправильну правову оцінку підставам застосування заходів забезпечення адміністративного позову, заявленим у заяві про забезпечення позову, на відповідність їх вимогам частини 2 статті 150 КАС України, і, як наслідок, застосовано заходи забезпечення позову без наявності хоча б однієї з підстав, визначених частиною 2 статті 150 КАС України.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

За приписами пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає помилковим рішення суду першої інстанції про часткове задоволення клопотання Позивачки про вжиття заходів забезпечення позову.

Зі змісту ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 317 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини в адміністративній справі, судове рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.

Керуючись ст. ст. 150, 151, 229, 241, 242, 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України - задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 вересня 2019 року - скасувати, ухвалити нову постанову, якою у задоволенні заяви Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову у справі за адміністративним позовом Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Державного підприємства "Національні інформаційні системи", третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Атланта Інвест енд Девелопмент" про скасування наказів - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: І.О. Лічевецький

О.М. Оксененко

Повний текст складено 17.03.2020 року.