Справа № 440/3508/19
Суддя: С.С. Сич
Дата ухвалення: 2020-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2020 року м. ПолтаваСправа № 440/3508/19

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сич С.С.,
за участю:
секретаря судового засідання Солтис О.О.,
позивача - ОСОБА_1 ,
представника позивача Кучука А.О.,
представника відповідача Сінельніченка С.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

17 вересня 2019 року ОСОБА_1 (надалі - позивач; ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (надалі - відповідач) у якій, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог /том 1 а.с. 72-86, том 2 а.с. 42-47/, просить:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з 03 квітня 2018 року по 12 квітня 2018 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 12 квітня 2018 року;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення з 03 квітня 2018 року по 12 квітня 2018 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 12 квітня 2018 року;
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 винагороди за безпосередню участь в АТО з 03 квітня 2018 року по 12 квітня 2018 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 12 квітня 2018 року;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 винагороду за безпосередню участь в АТО з 03 квітня 2018 року по 12 квітня 2018 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 12 квітня 2018 року;
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 винагороди за безпосередню участь в АТО з 01 жовтня 2017 року по 25 жовтня 2017 року;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 винагороду за безпосередню участь в АТО виходячи з розрахунку 7584 грн. 80 коп. з 01 жовтня 2017 року по 25 жовтня 2017 року;
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 12 квітня 2018 року;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 12 квітня 2018 року.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що при звільненні з військової служби, він, як учасник бойових дій, мав право на отримання грошової компенсації за невикористану у 2016-2018 роках додаткову відпустку, передбачену Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII. Однак, відповідачем не виплачено позивачу при звільненні грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2018 рік. Також у день звільнення та після звільнення позивачу у порушення вимог законодавства України не було нараховано та виплачено грошове забезпечення за період із 03 квітня 2018 року по 12 квітня 2018 року, та винагороду за безпосередню участь в АТО за період з 01 жовтня 2017 року по 25 жовтня 2017 року та з 03 квітня 2018 року по 12 квітня 2018 року.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2019 року позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №440/3508/19, відмовлено в задоволенні клопотання позивача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та вирішено розглянути справу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 11:00 год. 05 листопада 2019 року.
Протокольною ухвалою суду від 05 листопада 2019 року відкладено підготовче засідання до 14:00 27 листопада 2019 року.
15 листопада 2019 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву /том 1 а.с. 128/, у якому представник Військової частини НОМЕР_1 просить відмовити у задоволенні частини позовних вимог, посилаючись на те, що позивач не отримав винагороду за участь в АТО у сумі 1500 грн. та грошове забезпечення у сумі 2795,25 грн. за період з 03.04.2018 по 12.04.2018 у зв`язку з тим, що відповідно до аудиторського звіту від 14.12.2017 №234/3/2/105аз було встановлено переплату грошового забезпечення ОСОБА_1 за самовільне залишення військової частини з 10.06.2015 у сумі 10922,00 грн. Винагорода за безпосередню участь в АТО за період з 01.10.2017 по 25.10.2017 за 25 діб не виплачена, оскільки позивач перебував на лікуванні терміном 7 діб з 12.10.2017 по 18.10.2017, а за 18 діб винагорода за безпосередню участь в АТО нарахована позивачу в сумі 2795,25 грн., проте не виплачена у зв`язку з тим, що відповідно до аудиторського звіту від 14.12.2017 №234/3/2/105 аз встановлено переплату грошового забезпечення ОСОБА_1 за самовільне залишення військової частини з 10.06.2015 у сумі 10922,00 грн. Вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в частині невиплати йому компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період проходження військової служби за період 2015 - 2017 роки.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2019 року клопотання представника відповідача про витребування доказів задоволено, витребувано докази, продовжено строк підготовчого провадження у справі №440/3508/19 на тридцять календарних днів, оголошено перерву у судовому засіданні до 15:00 08 січня 2020 року.
Ухвалами суду від 08 січня 2020 року у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі №440/3508/19 відмовлено; клопотання представника позивача про витребування доказів від 08 січня 2020 року задоволено, витребувано докази; оголошено перерву у підготовчому судовому засіданні до 11:00 30 січня 2020 року для витребування доказів.
Протокольною ухвалою суду від 30 січня 2020 року підготовче засідання відкладено до 10:00 20 лютого 2020 року.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2020 року клопотання представника позивача про витребування доказів від 20 лютого 2020 року задоволено, витребувано докази від Міністерства оборони України.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 09:00 13 березня 2020 року.
Позивач та представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі.
Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
Суд, заслухавши вступне слово учасників справи, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та спірні правовідносини.
Наказом командира 57 окремої мотопіхотної бригади (по особовому складу) від 20.01.2015 № 11 /том 2 а.с. 62/ відповідно до пункту 81 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (зі змінами) та на виконання рішення Міністра оборони України від 16.10.2014 нижчепойменованих військовослужбовців, які мають бойовий досвід, увільнено від займаних посад і призначено, зокрема, солдата ОСОБА_1 , бухгалтера (2 категорії) фінансово-економічної служби 42 окремого мотопіхотного батальйону, головного старшини протитанкової артилерійської батареї 149 окремого протитанкового артилерійського дивізіону, ВОС - 137974А.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №119 від 27.04.2015 /том 1 а.с. 202/ відповідно до спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 14.02.2015 №Д-322/1/5дск з 22.04.2015, з 27.04.2015 зараховано до списків особового складу частини, на всі види забезпечення та на котлове забезпечення і призначено сержанта військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період ОСОБА_1 на посаду командира гармати - головного сержанта 4 гарматного розрахунку 2 протитанкового артилерійського взводу 1 протитанкової артилерійської батареї протитанкового артилерійського дивізіону військової частини польова пошта НОМЕР_2 , вважати таким, що справи та посаду прийняв, 27 квітня 2015 року приступив до виконання обов`язків за посадою.
22.04.2016 комісією Командування Сухопутних військ Збройних Сил України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій ухвалено надати статус учасника бойових дій сержанту ОСОБА_1 , командир гармати, за участь в антитерористичній операції у складі військової частини - польова пошта НОМЕР_2 , що підтверджується витягом з протоколу засідання комісії Командування Сухопутних військ Збройних Сил України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій №18 від 22.04.2016 /том 2 а.с. 176/.
19.05.2016 між Міністерством оборони України в особі командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 полковника ОСОБА_2 , з одного боку, та громадянина України (військовослужбовець) ОСОБА_1 , молодшим сержантом, начальником польової лазні роти матеріального забезпечення військової частини - польова пошта НОМЕР_2 , з іншого боку, укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового та сержантського складу, терміном на 6 місяців /том 2 а.с. 65-66/.
19.11.2016 між Міністерством оборони України в особі командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 полковника ОСОБА_2 , з одного боку, та громадянина України (військовослужбовець) ОСОБА_1 , старший сержант, начальник ремонтної майстерні речового майна взводу забезпечення Групи матеріального забезпечення військової частини - польова пошта НОМЕР_2 , з іншого боку, укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового та сержантського складу, терміном на 6 місяців /том 1 а.с. 217-218, том 2 а.с. 63-64/.
Наказом командира 57 окремої мотопіхотної бригади (по особовому складу) від 20.05.2017 №87-РС укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України строком на шість місяців з старшим сержантом ОСОБА_1 , начальником ремонтної майстерні речового майна взводу забезпечення Групи матеріального забезпечення 57 окремої мотопіхотної бригади /том 1 а.с. 205, том 2 а.с. 39, 67/.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №285 від 12.10.2017 наказано вважати такими, що вибули на лікування з місця дислокації військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 з 12 жовтня 2017 року, зокрема, старшого сержанта ОСОБА_1 , начальника ремонтної майстерні речового майна взводу забезпечення Групи матеріального забезпечення /том 1 а.с. 178/.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №292 від 19.10.2017 наказано вважати такими, що прибули і приступили до виконання службових обов`язків з лікування в місце дислокації військової частини НОМЕР_1 с. Калинове з АДРЕСА_1 з 19 жовтня 2017 року, зокрема, старшого сержанта ОСОБА_1 , начальника ремонтної майстерні речового майна взводу забезпечення Групи матеріального забезпечення /том 1 а.с. 179/.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №298 від 25.10.2017 наказано вважати таким, що вибув у щорічну основну відпустку за 2016 рік з дня дислокації військової частини НОМЕР_1 с. Калинове старшого сержанта ОСОБА_1 , начальника ремонтної майстерні речового майна взводу забезпечення Групи матеріального забезпечення в м. Кременчук Полтавської області на 30 діб з 25 жовтня по 25 листопада 2017 року /том 1 а.с. 181/.
Наказом командира 57 окремої мотопіхотної бригади №215-РС від 18.11.2017 старшого сержанта ОСОБА_1 , начальника ремонтної майстерні речового майна взводу забезпечення Групи матеріального забезпечення 57 окремої мотопіхотної бригади зараховано в розпорядження командира 57 окремої мотопіхотної бригади /том 2 а.с. 38, 68/.
Пунктом 4 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №340 від 06.12.2017 старшого сержанта ОСОБА_1 , начальника ремонтної майстерні речового майна взводу забезпечення Групи матеріального забезпечення наказано вважати таким, що самовільно залишив частину. З 06 грудня 2017 року знято з усіх видів забезпечення. З 24 листопада 2017 року припинено виплату грошового забезпечення /том 1 а.с. 177/.
Наказом командира 57 окремої мотопіхотної бригади №70-РС від 12.04.2018 старшого сержанта ОСОБА_1 , який знаходився в розпорядженні командира 57 окремої мотопіхотної бригади звільнено з військової служби у запас відповідно до підпункту "ж" (які вислужили строк військової служби за контрактом) пункту 1 частини 8 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" /том 1 а.с. 206/.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №102 від 12.04.2018 старшого сержанта ОСОБА_1 , який знаходиться в розпорядженні командира Військової частини НОМЕР_1 , звільненого з військової служби у запас на підставі підпункту "ж" (які вислужили строк військової служби за контрактом) пункту 1 частини 8 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" наказано вважати таким, що справи та посаду здав, зараховано до оперативного резерву першої черги і направлено для зарахування на військовий облік до Кременчуцького ОМВК Полтавської області. З 12 квітня 2018 року виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення /том 1 а.с. 180/.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2019 року у справі №440/1621/19 позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, третя особа: Кременчуцький об`єднаний міський військовий комісаріат Міністерства оборони України, про визнання протиправними та скасування наказу, стягнення коштів задоволено частково. Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 невиплачену компенсацію за невикористану оплачувану щорічну основну відпустку за 2017 рік у розмірі 7584,80 (сім тисяч п`ятсот вісімдесят чотири гривні вісімдесят копійок). Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу в сумі 4034,09 (чотири тисячі тридцять чотири гривні дев`ять копійок). В інший частині позовних вимог відмовлено.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2019 року у справі №440/1621/19 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.08.2019 року по справі №440/1621/19 скасовано в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . Прийнято постанову, якою позов ОСОБА_1 в цій частині задоволено частково. Визнано протиправним і скасовано п. 4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України № 340 від 06.12.2017 р. відносно старшого сержанта ОСОБА_1 , начальника ремонтної майстерні речового майна взводу забезпечення групи матеріального забезпечення. Визнано протиправним і скасовано наказ військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України № 345 від 11.04.2018 р. щодо не нарахування грошового забезпечення з 24.11.2017 р. по 03.04.2018 р. старшому сержанту ОСОБА_1 , начальнику ремонтної майстерні речового майна взводу забезпечення групи матеріального забезпечення. Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 невиплачене грошове забезпечення у розмірі 28366 (двадцять вісім тисяч триста шістдесят шість) тисяч 65 копійок. Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 частину недовиплаченої одноразової грошової допомоги для оздоровлення за 2017 рік у розмірі 2844 (дві тисячі вісімсот сорок чотири) гривні 30 копійок. В іншій частині в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.08.2019 р. залишено без змін /том 1 а.с. 219-224/.
30.08.2019 позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із заявою в якій просив провести розрахунок по наступним виплатам: грошове забезпечення за період з 03.04.2018 по 12.04.2018; винагорода за безпосередню участь в ООС (АТО) за період з 01.10.2017 по 25.10.2017; винагорода за безпосередню участь в ООС (АТО) в період з 03.04.2018 по 12.04.2018; грошова компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період, 2015 рік, 2016 рік, 2017 рік, 2018 рік.
Посилаючись на те, що при звільненні зі служби, ОСОБА_1 , як учаснику бойових дій, не нараховано та не виплачено грошову компенсацію за невикористану у 2016-2018 роках додаткову відпустку, передбачену пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII, не нараховано та не виплачено грошове забезпечення за період із 03 квітня 2018 року по 12 квітня 2018 року, не нараховано та не виплачено винагороду за безпосередню участь в АТО за період ізз 03 квітня 2018 року по 12 квітня 2018 року та з 01 жовтня 2017 року по 25 жовтня 2017 року, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з 03 квітня 2018 року по 12 квітня 2018 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 12 квітня 2018 року, та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення з 03 квітня 2018 року по 12 квітня 2018 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 12 квітня 2018 року, суд виходить з наступного.
Частиною 1, 2 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповідно до частини 4 статті 9 цього Закону грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, ліцеїстам та вихованцям військових оркестрів, а також порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби визначено Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженою Наказом Міністра оборони України 11.06.2008 №260 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 14 липня 2008 р. за № 638/15329 (чинною, на час виникнення спірних правовідносин, надалі - Інструкція №260).
Відповідно до пункту 1.7 Інструкції №260 розмір грошового забезпечення, що належить військовослужбовцю не за повний місяць, а за декілька днів, визначається виходячи з кількості календарних днів у цьому місяці.
Пунктом 1.9 Інструкції №260 встановлено, що грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців. Грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується за місцем штатної служби в поточному місяці за минулий. Військовослужбовцям, які виключаються зі списків особового складу військової частини, грошове забезпечення виплачується до дня виключення включно.
Судом встановлено, що наказом командира 57 окремої мотопіхотної бригади №70-РС від 12.04.2018 старшого сержанта ОСОБА_1 , який знаходився в розпорядженні командира 57 окремої мотопіхотної бригади звільнено з військової служби у запас відповідно до підпункту "ж" (які вислужили строк військової служби за контрактом) пункту 1 частини 8 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" /том 1 а.с. 206/.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №102 від 12.04.2018 старшого сержанта ОСОБА_1 , який знаходиться в розпорядженні командира Військової частини НОМЕР_1 , звільненого з військової служби у запас на підставі підпункту "ж" (які вислужили строк військової служби за контрактом) пункту 1 частини 8 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" наказано вважати таким, що справи та посаду здав, зараховано до оперативного резерву першої черги і направлено для зарахування на військовий облік до Кременчуцького ОМВК Полтавської області. З 12 квітня 2018 року виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення /том 1 а.с. 180/.
Таким чином, грошове забезпечення мало бути виплачено позивачу по день виключення його зі списків військової частини, тобто по 12 квітня 2018 року включно.
Стосовно доводів відповідача про відсутність підстав для виплати грошового забезпечення позивачу з посиланням на приписи п.п. 37.1.5 п. 37.1 розділу ХХХVІІ Інструкції №260, яким передбачено, що у разі звільнення з військової служби посадові оклади, оклади за військовими званнями та щомісячні додаткові види грошового забезпечення виплачуються особам офіцерського складу та особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, які звільняються з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту, - до дня виключення наказом зі списків особового складу включно, але не більше ніж до дня закінчення строку контракту, а в разі продовження його дії - до дня закінчення такого продовження за підставами, визначеними законодавством, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 24 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Відповідно до п.п. 2 п. 225 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до прийняття рішення про демобілізацію на підставах, передбачених пунктом 1 частини восьмої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу": у військових званнях до старшого прапорщика (старшого мічмана) включно за всіма підставами командирами окремих батальйонів (кораблів 2 рангу) та посадовими особами, які мають рівні з ними права та вищі.
За приписами пункту 237 цього Положення у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту видання наказу про звільнення та здача посади військовослужбовцем повинні бути здійснені не пізніше дня закінчення строку контракту, якщо інше не передбачено законодавством.
Пунктом 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), передбачено, що після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів для взяття на військовий облік.
Пунктами 2.6, 2.7 Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України 26.05.2014 № 333 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 12 червня 2014 р. за № 611/25388 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що на підставі даних персонального і штатно-посадового обліку в штабах від військової частини і вище складаються документи статистичного обліку особового складу, до яких належать: добова відомість, донесення про склад і чисельність військ, відомості, довідки. Добова відомість складається щодня на один і той самий час, який встановлюється вищим штабом.
Зарахування особового складу до списків військової частини і виключення зі списків, а також внесення в облікові документи змін, які відбулися в персональних облікових даних військовослужбовців і працівників, крім освіти, реєстрації (розірвання) шлюбу, народження дітей, здійснюються тільки на підставі наказів по стройовій частині.
Як передбачено частиною 2 статті 24 Закону України від 25 березня 1992 року №2232-XII, у її системному зв`язку з нормами пункту 242 Положення, закінченням проходження військової служби є день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, про що, згідно пунктів 2.7, 2.9 Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України, приймається наказ по стройовій частині.
Отже, до моменту прийняття наказу про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, останній вважається таким, що проходить військову службу і, відтак, має право на виплату грошового забезпечення.
Аналогічний висновок щодо застосування норм права сформовано Верховним Судом у постанові від 02.04.2018 у справі №814/396/17.
Суд критично оцінює доводи відповідача про невиплату грошового забезпечення позивачу з посиланням на те, що відповідно до аудиторського звіту від 14.12.2017 №234/3/2/105 аз встановлено переплату грошового забезпечення ОСОБА_1 за самовільне залишення військової частини з 10.06.2015 в сумі 10922,00 грн., виходячи з наступного.
Підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами визначено Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим Постановою Верховної Ради України "Про затвердження Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі" від 23 червня 1995 року N 243/95-ВР (чинного на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до пункту 17 цього Положення командири підрозділів та інші посадові особи про наявні факти заподіяння матеріальної шкоди зобов`язані негайно подати рапорт командиру (начальнику) військової частини.
У разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.
Розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня виявлення шкоди. У необхідних випадках цей термін може бути продовжено вищим за підлеглістю командиром (начальником), але не більш як на один місяць.
Розслідування не проводиться, якщо причини, розмір шкоди та винних осіб встановлено в ході ревізії (перевірки), інвентаризації, дізнання, попереднього слідства або судом.
За висновками ревізії (перевірки), інвентаризації, органу дізнання, попереднього слідства або суду командир (начальник) військової частини в п`ятиденний термін з дня одержання такого висновку видає наказ про стягнення з винної особи відповідної суми.
Таким чином, за висновками ревізії (перевірки), інвентаризації командир (начальник) військової частини зобов`язаний в п`ятиденний термін з дня одержання такого висновку видати наказ про стягнення з винної особи відповідної суми.
Однак, відповідачем не надано суду наказу про стягнення з ОСОБА_1 відповідної суми матеріальної шкоди, як не надано і доказів нарахування позивачу грошового забезпечення за період, зокрема, з 03 квітня 2018 року по 12 квітня 2018 року.
Судом встановлено, що пунктом 4 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №340 від 06.12.2017 старшого сержанта ОСОБА_1 , начальника ремонтної майстерні речового майна взводу забезпечення Групи матеріального забезпечення наказано вважати таким, що самовільно залишив частину. З 06 грудня 2017 року знято з усіх видів забезпечення. З 24 листопада 2017 року припинено виплату грошового забезпечення /том 1 а.с. 177/.
Проте, постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2019 року у справі №440/1621/19 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.08.2019 року по справі № 440/1621/19 скасовано в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . Прийнято постанову, якою позов ОСОБА_1 в цій частині задоволено частково. Визнано протиправним і скасовано п. 4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України № 340 від 06.12.2017 р. відносно старшого сержанта ОСОБА_1 , начальника ремонтної майстерні речового майна взводу забезпечення групи матеріального забезпечення. Визнано протиправним і скасовано наказ військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України № 345 від 11.04.2018 р. щодо не нарахування грошового забезпечення з 24.11.2017 р. по 03.04.2018 р. старшому сержанту ОСОБА_1 , начальнику ремонтної майстерні речового майна взводу забезпечення групи матеріального забезпечення. Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 невиплачене грошове забезпечення у розмірі 28366 (двадцять вісім тисяч триста шістдесят шість) тисяч 65 копійок. Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 частину недовиплаченої одноразової грошової допомоги для оздоровлення за 2017 рік у розмірі 2844 (дві тисячі вісімсот сорок чотири) гривні 30 копійок. В іншій частині в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.08.2019 р. залишено без змін /том 1 а.с. 219-224/.
Таким чином, п. 4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України № 340 від 06.12.2017 р. відносно старшого сержанта ОСОБА_1 , начальника ремонтної майстерні речового майна взводу забезпечення групи матеріального забезпечення визнано протиправним та скасовано судовим рішенням, яке набрало законної сили.
Вказаною постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2019 року у справі №440/1621/19 стягнуто на користь ОСОБА_1 невиплачене грошове забезпечення, у тому числі, за 03 квітня 2018 року, а тому позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за 03 квітня 2018 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 12 квітня 2018 року, та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за 03 квітня 2018 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 12 квітня 2018 року, - задоволенню не підлягають, оскільки на даний час право позивача на виплату грошового забезпечення за 03 квітня 2018 року захищено, тому відсутні підстави для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення за 03 квітня 2018 року.
Відповідно до приписів пункту 1.10 Інструкції №260 грошове забезпечення, що належить військовослужбовцю і своєчасно не виплачене йому або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього, але не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення.
Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 04 квітня 2018 року по 12 квітня 2018 року не ґрунтується на вимогах законодавства України, а тому суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 04 квітня 2018 року по 12 квітня 2018 року та зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період 04 квітня 2018 року по 12 квітня 2018 року.
Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 винагороди за безпосередню участь в АТО з 03 квітня 2018 року по 12 квітня 2018 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 12 квітня 2018 року, та зобов`язання військової частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 винагороду за безпосередню участь в АТО з 03 квітня 2018 року по 12 квітня 2018 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 12 квітня 2018 року, вимог про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 винагороди за безпосередню участь в АТО з 01 жовтня 2017 року по 25 жовтня 2017 року та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 винагороду за безпосередню участь в АТО виходячи з розрахунку 7584 грн. 80 коп. з 01 жовтня 2017 року по 25 жовтня 2017 року, суд виходить з наступного.
За змістом довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України /том 1 а.с. 184/, що видана старшому сержанту ОСОБА_1 , він дійсно в період з 23.10.2015 по 04.04.2016, з 01.10.2017 по 12.10.2017, з 19.10.2017 по 25.10.2017, безпосередньо приймав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей. Накази керівника сектору "С" (по стройовій частині) №310 від 03.11.2015 /том 1 а.с. 185-187/, накази командира ОТУ "Донецьк" (по стройовій частині) №97 від 04.04.2016 /том 1 а.с. 188-190/, №22 від 24.01.2018 /том 1 а.с. 191-192/.
Порядок та розміри виплати винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України (далі - військовослужбовці) за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи в антитерористичній операції (далі - АТО), інших заходах в умовах особливого періоду визначено Інструкцією про порядок та розміри виплати винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, затвердженою наказом Міністерства оборони України від 10.02.2016 № 67 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, надалі - Інструкція №67).
Пунктом 2 розділу ІІ Інструкції №67 передбачено, що розмір винагороди військовослужбовцям за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи АТО, інших заходах в умовах особливого періоду у граничних розмірах на місяць визначений у додатку 1 до цієї Інструкції.
Розмір винагороди визначається пропорційно дням безпосередньої участі у воєнних конфліктах чи АТО, інших заходах в умовах особливого періоду.
Згідно з пунктом 3 розділу ІІ Інструкції №67 винагорода виплачується пропорційно часу участі у воєнних конфліктах чи АТО, інших заходах в умовах особливого періоду, який обраховується з дня фактичного початку участі військовослужбовців у цих заходах до дня завершення такої участі, про що зазначається у відповідних наказах командирів.
Відповідно до пункту 4 розділу Інструкції №67 військовослужбовці вважаються такими, що беруть безпосередню участь в АТО, якщо вони одночасно: залучені до проведення АТО; перебувають у підпорядкуванні (виконують завдання) керівництва штабу АТО, штабу оперативно-тактичного угруповання (крім військовослужбовців Головного управління розвідки Міністерства оборони України); перебувають у районі проведення АТО.
Пунктом 5 Інструкції №67 передбачено, що підтвердженням залучення до участі в АТО є витяг із наказу органу військового управління (штабу АТО, штабу оперативно-тактичного угруповання) про включення військовослужбовця до складу (виключення зі складу) сил та засобів, що беруть безпосередню участь в АТО (крім військовослужбовців Головного управління розвідки Міністерства оборони України, для яких розроблено окремий порядок обліку військовослужбовців, які ведуть оперативну (військову, спеціальну) розвідку на території противника (території між позиціями військ противника та своїх військ) та не перебувають у підпорядкуванні керівництва штабу АТО).
До суду не надано витягів із наказів органу військового управління (штабу АТО, штабу оперативно-тактичного угруповання) про включення військовослужбовця ОСОБА_1 до складу (виключення зі складу) сил та засобів, що беруть безпосередню участь в АТО за період з 03.04.2018 по 12.04.2018, якими би підтверджувалося залучення позивача до участі в АТО, що є необхідною умовою для визнання особою такою, що бере безпосередню участь в АТО.
Наказом командира оперативно-тактичного утримання "Донецьк" (по стройовій частині) від 24.01.2018 №22 /том 1 а.с. 191-192/ вирішено вважати такими, що прибули до складу сил та засобів оперативно-тактичного угрупування "Донецьк", які залучаються та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, для виконання службових (бойових) завдань: нижчепойменовані військовослужбовці військової частини НОМЕР_1 : 01.10.2017, зокрема, старший сержант ОСОБА_1 , начальник ремонтної майстерні речового майна взводу забезпечення групи матеріального забезпечення; 19.10.2017, зокрема, старший сержант ОСОБА_1 , начальник ремонтної майстерні речового майна взводу забезпечення групи матеріального забезпечення; вирішено вважати такими, що вибули на лікування до медичних закладів: нижчепойменовані військовослужбовці військової частини НОМЕР_1 : 12.10.2017, зокрема, старший сержант ОСОБА_1 , начальник ремонтної майстерні речового майна взводу забезпечення групи матеріального забезпечення /том 1 а.с. 200/; вирішено вважати такими, що вибули зі складу сил та засобів оперативного угрупування "Донецьк", які залучаються та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей для виконання службових (бойових) завдань, до місця постійної дислокації, зокрема військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 старшого сержанта ОСОБА_1 , начальника ремонтної майстерні речового майна взводу забезпечення групи матеріального забезпечення 25.10.2017.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №285 від 12.10.2017 наказано вважати такими, що вибули на лікування з місця дислокації військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 з 12 жовтня 2017 року, зокрема, старшого сержанта ОСОБА_1 , начальника ремонтної майстерні речового майна взводу забезпечення Групи матеріального забезпечення /том 1 а.с. 178/.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №292 від 19.10.2017 наказано вважати такими, що прибули і приступили до виконання службових обов`язків з лікування в місце дислокації військової частини НОМЕР_1 с. Калинове з 66 ВМГ м. Покровськ з 19 жовтня 2017 року, зокрема, старшого сержанта ОСОБА_1 , начальника ремонтної майстерні речового майна взводу забезпечення Групи матеріального забезпечення /том 1 а.с. 179/.
Таким чином, позивач вважається таким, що брав участь в АТО у період з 01 жовтня 2017 року по 11 жовтня 2017 року та з 19 жовтня 2017 року по 25 жовтня 2017 року. Натомість, у період з 12.10.2017 по 18.10.2017 ОСОБА_1 перебував на лікуванні та не брав безпосередньої участі в АТО.
Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем Військовою частиною НОМЕР_1 Міністерства оборони України у порушення вимог Інструкції про порядок та розміри виплати винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 10.02.2016 № 67, не нараховано та не виплачено ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди за безпосередню участь в АТО за період з 01 жовтня 2017 року по 11 жовтня 2017 року та з 19 жовтня 2017 року по 25 жовтня 2017 року.
Суд зазначає, що відповідачем не надано суду наказу про стягнення з ОСОБА_1 відповідної суми матеріальної шкоди на підставі пункту 17 Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим Постановою Верховної Ради України "Про затвердження Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі" від 23 червня 1995 року N 243/95-ВР (чинного на час виникнення спірних правовідносин), а тому суд критично оцінює доводи відповідача про невиплату позивачу грошової винагороди за безпосередню участь в АТО з посиланням на те, що відповідно до аудиторського звіту від 14.12.2017 №234/3/2/105 аз встановлено переплату грошового забезпечення ОСОБА_1 за самовільне залишення військової частини з 10.06.2015 в сумі 10922,00 грн.
Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди за безпосередню участь в АТО за період з 01 жовтня 2017 року по 11 жовтня 2017 року та з 19 жовтня 2017 року по 25 жовтня 2017 року та зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду за безпосередню участь в АТО за період з 01 жовтня 2017 року по 11 жовтня 2017 року та з 19 жовтня 2017 року по 25 жовтня 2017 року.
Натоміть, позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 винагороди за безпосередню участь в АТО з 03 квітня 2018 року по 12 квітня 2018 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 12 квітня 2018 року, та зобов`язання військової частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 винагороду за безпосередню участь в АТО з 03 квітня 2018 року по 12 квітня 2018 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 12 квітня 2018 року, вимоги про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 винагороди за безпосередню участь в АТО з 12 жовтня 2017 року по 18 жовтня 2017 року та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 винагороду за безпосередню участь в АТО виходячи з розрахунку 7584 грн. 80 коп. з 12 жовтня 2017 року по 18 жовтня 2017 року, - необґрунтовані та задоволенню не підлягають.
Стосовно позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 12 квітня 2018 року, та про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 12 квітня 2018 року, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Згідно з пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону № 3551-ХІІ від 22 жовтня 1993 року "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі - Закон № 3551-ХІІ) учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
Статтею 4 Закону України від 05 листопада 1996 року № 504/96-ВР "Про відпустки" (далі - Закон № 504/96-ВР) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.
Відповідно до статті 16-2 Закону № 504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
Згідно з пунктом 8 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ від 20 грудня 1991 року "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі з Закон - № 2011-ХІІ) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.
У разі якщо Законом України "Про відпустки" або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.
Абзацом третім пункту 14 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Відповідно до пункту 17 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.
Згідно з пунктом 18 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин зі збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.
Відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону 2011-ХІІ надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.
При цьому визначення поняття особливого періоду наведене у законах України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та від 06 грудня 1991 року № 1932-XII "Про оборону України" (далі - Закони № 3543-XII та № 1932-XII відповідно).
За визначенням статті 1 Закону № 3543-XII особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Стаття 1 Закону № 1932-XII визначає особливий період, як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
В Україні діє особливий період від 17 березня 2014 року, після оприлюднення Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 "Про часткову мобілізацію". Президент України відповідного рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу не приймав.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 у справі № 211/1546/16-ц.
Крім того, в статті 1 Закону № 3543-XII надано визначення мобілізації та демобілізації. Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски. Однак Законом № 2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.
Водночас у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.
Отже, припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону 2011-ХІІ у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті) є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо. Між тим, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується пунктом 12 статті 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", пунктом 8 статті 10-1 Закону України від 20 грудня 1991 року 1991 року № 2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", статтею 16-2 Закону України від 05 листопада 1996 року № 504/96-ВР "Про відпустки".
Отже, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі, за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-ХІІ.
Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм права сформовано у рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 16.05.2019 у зразковій справі №620/4218/18, яке залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у зразковій справі №620/4218/18.
Крім того, суд враховує висновки Європейського суду з прав людини, висловлені у рішенні від 30 квітня 2013 року справі "Тимошенко проти України" (заява №49872/11), щодо принципу юридичної визначеності, який означає, що застосування національного законодавства має бути передбачуваним тією мірою, щоб воно відповідало стандарту "законності", передбаченому Конвенцією - стандарту, що вимагає, щоб усе законодавство було сформульовано з достатньою точністю для того, щоб надати особі можливість - за потреби, за відповідної консультації - передбачати тією мірою, що є розумною за відповідних обставин, наслідки, які може потягнути за собою її дія (параграф 264).
З огляду на зазначене суд дійшов висновку про те, що при звільненні з військової служби у запас ОСОБА_1 мав право на отримання грошової компенсації за невикористану ним у 2016 - 2018 роках додаткову відпустку як учасник бойових дій, передбачену пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону № 3551-ХІІ, тому не нарахувавши та не виплативши ОСОБА_1 грошову компенсацію відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, визначений законодавством України.
Суд зауважує, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).
Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.
Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2016 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 12 квітня 2018 року, та зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 12 квітня 2018 року.
Таким чином, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.
Вирішуючи питання про судові витрати на професійну правничу допомогу, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Частинами 1, 2, 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно з частинами 4, 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Частиною 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Частиною 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Представництво інтересів позивача ОСОБА_1 у даній справі №440/3508/19 здійснювалося ОСОБА_3 на підставі ордеру серії ПТ №064482 про надання правової допомоги ОСОБА_1 /том 1 а.с. 115/.
Адвокатом Кучук А.О. надано до суду копію свідоцтва серії НОМЕР_3 , виданого Радою адвокатів Полтавської області 22.11.2013, ОСОБА_3 включений до Єдиного реєстру адвокатів України (https://erau.unba.org.ua/profile/47179).
До суду надано договір №021 про надання професійної правничої допомоги від 03.09.2019 /том 1 а.с. 47-49/, за умовами якого адвокат зобов`язується надати професійну правничу допомогу клієнту.
За умовами пункту 1.3 договору адвокат приймає на себе обов`язки здійснити складання позовної заяви, процесуальних документів та направити адвокатські запити для збирання доказів до фізичних осіб, установ, підприємств та організацій незалежно від їх підпорядкування, форми власності, в тому числі в органи державної влади та самоврядування, закладів Міністерства охорони здоров`я України, прокуратури, національної поліції, служби безпеки України, Державної міграційної служби України, інших правоохоронних органах України, Державної виконавчої служби України, Державної кримінально-виконавчої служби України в органах РАГС, нотаріату, БТІ, Держаних реєстраційних службах Міністерства юстиції України.
Як визначено пунктом 2.1 договору, професійна правнича допомога надається клієнту шляхом: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань; складення адвокатського запиту; складання позовної заяви; складання процесуальних документів (заяв, клопотань, заперечень, відзив, письмові пояснення).
Відповідно до пунктів 3.1, 3.2 договору сума гонорару адвоката визначається на договірних засадах та вказується в окремому додатку до договору - розрахунку, квитанції, акті виконаних робіт (з описом виконаних робіт), оплата погодинна.
На визначення розміру гонорару адвокату впливають строки та результати вирішення спірних правовідносин, ступінь важкості справи, обсяг правових послуг, необхідних для досягнення бажаного результату та належного виконання окремих доручень клієнта. Обсяг правової допомоги враховується при визначенні обґрунтованого розміру гонорару.
Згідно з пунктом 4.1 договору, цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та припиняється його належним виконанням.
За змістом розрахунку суми гонорару за договором про надання професійної правничої допомоги №021 від 03.09.2019 гр. ОСОБА_1 /том 1 а.с. 50/ адвокат Кучук А.О. провів розрахунок суми гонорару, який становить: вивчення обставин, що настали у відносинах між ОСОБА_1 та суб`єктом владних повноважень в особі посадових осіб військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не виплати: грошового забезпечення з 03.04 по 12.04.2018 року, винагороди за участь в АТО з 01.10 по 25.10.2017 та з 03.04. по 12.04.2018 року, компенсації за додаткові відпустки як учасника бойових дій з 2015 року по 2018 рік. Дослідження судових рішень та національного законодавства України, витрачено часу - 2 години, розрахунок вартості з урахування складності справи - 2007,00 грн. х 35% х 2, вартість - 1404,90 грн.; виготовлення процесуальних документів - позовної заяви, заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду, клопотання про витребування доказів, клопотання про бажання бути присутнім, адвокатський запит (до суду відповідно з вимогами Кодексу адміністративного судочинства України) та адвокатські запити, витрачено часу - 5 годин, розрахунок вартості з урахування складності справи - 2007,00 грн. х 45% х 5, вартість - 4515,75 грн. Всього - 5920,65 грн.
На підтвердження факту виконання робіт за договором до суду надано акт виконаних робіт від 14.09.2019 /том 1 а.с. 52/, згідно якого ОСОБА_1 , з однієї сторони, та адвокат Кучук А.О., з іншої сторони, уклали цей акт про нижченаведене:
1. Дія договору 021 від 03.09.2019 про надання правової допомоги припинено з 14.09.2019 у зв`язку з його належним виконанням.
2. Сторонами за договором виконано обов`язки в повному обсязі, а саме: вивчені обставини що настали у відносинах між ОСОБА_1 та суб`єктом владних повноважень в особі посадових осіб військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не виплати: грошового забезпечення з 03.04 по 12.04.2018 року, винагороди за участь в АТО з 01.10 по 25.10.2017 та з 03.04. по 12.04.2018 року, компенсації за додаткові відпустки як учасника бойових дій з 2015 року по 2018 рік. Досліджені судові рішення та національне законодавство України, виготовлена позовна заява, адвокатський запит, виготовлена заява про поновлення пропущеного строку звернення до суду, клопотання про витребування доказів, клопотання про бажання бути присутнім, видано квитанцію №21/19 від 14.09.2019 про оплату гонорару ОСОБА_1 , претензій один до одного сторони не мають.
Позивачем сплачено адвокату кошти у загальній сумі 5920,65 грн., що підтверджується квитанцією №021/19 від 14.09.2019 /том 1 а.с. 51/.
Суд зауважує, що при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції.
Так, у справі "East/West Alliance Limited" проти України" Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі "Ботацці проти Італії" (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).
У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).
Суд зауважує, що вивчення обставин, що настали у відносинах між ОСОБА_1 та суб`єктом владних повноважень в особі посадових осіб військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не виплати: грошового забезпечення з 03.04 по 12.04.2018 року, винагороди за участь в АТО з 01.10 по 25.10.2017 та з 03.04. по 12.04.2018 року, компенсації за додаткові відпустки як учасника бойових дій з 2015 року по 2018 рік. Дослідження судових рішень та національного законодавства України, на які згідно наданого розрахунку витрачено часу - 2 години та які оцінюються сторонами договору про надання професійної правничої допомоги в розмірі 1404,90 грн. із розрахунку: 2007,00 грн. х 35% х 2, фактично є складовими складення позовної заяви.
Виготовлення адвокатом заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду не мало жодної необхідності, оскільки позивачем не пропущено строк звернення до суду з даним позовом.
На виготовлення позовної заяви, клопотання про витребування доказів, клопотання про бажання бути присутнім та адвокатських запитів, з урахуванням складеності справи, достатньо 4 годин, тому вартість робіт з огляду на розрахунок вартості узгоджений сторонами договору про надання професійної правничої допомоги складає 3612,60 грн. =2007,00 грн. х 45% х 4.
Зважаючи на вищевикладене, враховуючи, що позов задоволено частково, а також враховуючи співмірність розміру витрат на оплату робіт адвоката із складністю справи та виконаними адвокатом роботами, часом, витрачених на виконання відповідних робіт, ціною позову, обсягом виконаних робіт, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 1806 грн. 30 коп. = (3612,60 грн./2).
На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 6-10, 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, -
В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (ідентифікаційний код НОМЕР_5 , АДРЕСА_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 04 квітня 2018 року по 12 квітня 2018 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період 04 квітня 2018 року по 12 квітня 2018 року.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди за безпосередню участь в АТО за період з 01 жовтня 2017 року по 11 жовтня 2017 року та з 19 жовтня 2017 року по 25 жовтня 2017 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду за безпосередню участь в АТО за період з 01 жовтня 2017 року по 11 жовтня 2017 року та з 19 жовтня 2017 року по 25 жовтня 2017 року.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2016 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 12 квітня 2018 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 12 квітня 2018 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 1806 грн. 30 коп. (одна тисяча вісімсот шість гривень тридцять копійок).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Другого апеляційного адміністративного суду.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII.
Повне рішення складено 20 березня 2020 року.

Суддя С.С. Сич