Справа № 2-а/2506/541/11
Суддя: Рахманкулова І. П.
Дата ухвалення: 2020-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а/2506/541/11
Провадження № 6-а/750/13/20
У Х В А Л А

20 березня 2020 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

судді - Рахманкулової І.П.,

із секретарем - Разумейко К.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження у справі № 2-а/2506/541/11 за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Чернігівському районі Чернігівської області про визнання неправомірними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

05 березня 2020 року до Деснянського районного суду м. Чернігова надійшла заява ОСОБА_1 , в якій вона просить замінити сторону стягувача виконавчого провадження щодо виконання постанови Деснянського районного суду м. Чернігова від 25 лютого 2011 року у справі № 2-а-/2506/541/11 з ОСОБА_2 на її правонаступника.

Заявник та учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду заяви повідомлені завчасно та належним чином, причин неявки суду не повідомили, проте їх неявка не перешкоджає розгляду заяви.

Відповідно до положень частини 4 статті 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 25 лютого 2011 року у справі № 2-а-/2506/541/11 визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Чернігівському районі Чернігівської області щодо відмови в перерахунку та виплаті основної та додаткової пенсії ОСОБА_2 , у розмірах відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а також підвищення до пенсії, відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у період з 20.07.2007 по 31.12.2007 та з 22.05.2008 по 25.02.2011. Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України у Чернігівському районі Чернігівської області здійснити перерахунок пенсії (основної та додаткової) ОСОБА_2 , відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 6 мінімальних пенсій та 50% мінімальної пенсії за віком, починаючи з 20.07.2007 по 31.12.2007 та здійснити відповідні виплати за відрахуванням вже виплачених сум. Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України у Чернігівському районі Чернігівської області здійснити перерахунок пенсії (основної та додаткової) ОСОБА_2 , відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 8 мінімальних пенсій та 75% мінімальної пенсії за віком, починаючи з 22.05.2008 по 25.02.2011 та здійснити відповідні виплати за відрахуванням вже виплачених сум. Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України у Чернігівському районі Чернігівської області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_2 відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, за період з 20.07.2007 по 31.12.2007 та з 22.05.2008 по 25.02.2011 і здійснити відповідні виплати за відрахуванням вже виплачених сум.

Вказана постанова суду набрала законної сили і на її виконання стягувачу ( ОСОБА_2 ) видано виконавчі листи.

26 ІНФОРМАЦІЯ_1 2018 року ОСОБА_2 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 лютого 2020 року, спадкоємцем майна ОСОБА_2 є її дочка ОСОБА_1 . Зокрема, спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з грошових коштів, в якості нарахованого та не виплаченого боргу відповідно до виконавчого листа Деснянського районного суду м. Чернігова від 25 лютого 2011 року у справі № 2-а-/2506/541/11, який відповідно до довідки № 2963/05, виданої 15 травня 2019 року Переяслав-Хмельницьким об`єднаним Управлінням Пенсійного фонду України Київської області, складає 145945 грн. 90 коп.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частинами 1, 2 статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Відповідно до частини 5 статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Згідно з частиною 1 статті 379 КАС України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Пунктом 2.12 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802 передбачено, що у разі вибуття однієї зі сторін виконавчого провадження (припинення юридичної особи, а також в інших випадках заміни сторони у виконавчому провадженні), якщо правовідносини допускають правонаступництво, виконавець за заявою сторони виконавчого провадження, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження її правонаступником.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 Цивільного кодексу України).

У відповідності до статті 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

В силу статті 1219 Цивільного кодексу України, не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

При цьому, статтею 1227 Цивільного кодексу України визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 15 жовтня 2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04) зазначено, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Заявникові не можна дорікати за неподання до державної виконавчої служби заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 29 червня 2004 року у справі «Півень про України» зазначено, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишаться невиконаними, завдаючи шкоди одній стороні.

Отже, виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду та завершальною стадією судового провадження, а неможливість виконати рішення суду призведе до порушення прав, гарантованих статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Аналогічна правова позиція наведена в постановах Верховного Суду від 07 березня 2018 року у справі № 686/15913/17, від 24 травня 2018 року у справі № 2а-7560/11.

За таких підстав, суд вважає за можливе заяву ОСОБА_1 задовольнити та замінити сторону стягувача виконавчого провадження його правонаступником.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 256, 294, 295, 379 КАС України, суд, -

у х в а л и в :

Заяву ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження у справі № 2-а/2506/541/11 - задовольнити.

Замінити сторону стягувача виконавчого провадження щодо виконання постанови Деснянського районного суду м. Чернігова від 25 лютого 2011 року у справі № 2-а-/2506/541/11 з ОСОБА_2 на її правонаступника - ОСОБА_1 .

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Ухвала суду може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя І.П. Рахманкулова