Справа № 620/3056/19
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Тихоненко О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2020 року Справа № 620/3056/19

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Губської Л.В., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2019 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Секретаріата Уповноваженого

Верховної Ради України з прав людини

про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини (далі - відповідач-1), Секретаріата Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини (далі - відповідач-2) про:

- визнання неправомірними дій відповідачів, що проявились у порушенні розумних строків провадження за скаргою позивача від 08.09.2018, а також у невжитті заходів для поновлення прав позивача та відмові скласти протокол про адміністративне порушення у відношенні порушника прав позивача на доступ до публічної інформації;

- зобов`язання Секретаріату Уповноваженого Верховної ради України з прав людини скласти протокол про адміністративне правопорушення та направити справу до суду.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2019 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що звернення позивача розглянуто згідно із Законом України «Про звернення громадян», а відкрите за зверненням від 07.09.2018 провадження здійснювалося відповідно до Порядку, що право позивача на інформацію було поновлено, що їй надано всі запитувані відомості, а також з того, ефективність вжиття різних заходів реагування відповідно й тривалість провадження залежить, зокрема, від закладених у Законі № 776 механізмів реалізації актів реагування Уповноваженого.

При цьому, суд зазначив, що у вказаному Законі законодавець визначив обов`язок співпраці з Уповноваженим, однак не встановив обов`язковості виконання його приписів (актів), обмежившись лише можливістю складення протоколу про адміністративне правопорушення за статтею 188-40 КУпАП.

Крім того, суд також дійшов висновку, що вжиття заходів реагування, зокрема складання протоколу про адміністративне правопорушення, є правом Уповноваженої особи, а не обов`язком, яке реалізується нею в межах дискреційних повноважень.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій наполягає на тому, що вона не отримувала запитуваної інформації від КП «ВУКГ», що Уповноважений ВР України наділений широким спектром повноважень щодо вжиття заходів реагування, зокрема має право на складання адміністративного протоколу, яке нею реалізовано не було, що вирішення питання про складання адміністративного протоколу не належить до абсолютної дискреції відповідача-1, що у провадженні, яке здійснювалося відповідачем-1 вона повинна була мати статус потерпілої, що строк для складання відповідачем-1 відповідного адміністративного протоколу на момент виникнення спірних правовідносин не сплив.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин, з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому просить його скасувати і ухвалити постанову про задоволенні позову в повному обсязі.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.02.2020 було відкрито апеляційне провадження у даній справі, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

У строк, установлений судом, відзив на апеляційну скаргу не надходив.

10.03.2020 від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності, яке задоволено ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.03.2020, занесеною до протоколу судового засідання.

17.03.2020 від Секретаріата Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини надійшло клопотання про відкладення судового розгляду, у задоволенні якого ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.03.2020, занесеною до протоколу судового засідання, відмовлено.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 27.08.2018 позивач звернулася до комунального підприємства «Виробниче управління комунального господарства» Ніжинської міської ради (далі - КП «ВУКГ») із запитом про надання інформації за Законом України «Про доступ до публічної інформації», в якому просила надати інформацію щодо загальної кількості співробітників КП «ВУКГ», надання повного переліку із зазначенням їх прізвищ, імен, по батькові, займаної посади, розмірів окладів (заробітних плат), премій; графіку вивозу сміття.

Листами КП «ВУКГ» за підписом начальника Кормана В.А. від 22.08.2018 № 1-5/683 та від 30.08.2018 № 1-5/725 позивача було повідомлено, що запитувана нею інформація про працівників підприємства та їх заробітні плати і премії належить до персональних даних, а також повідомлено про те, що вивіз сміття здійснюється щоденно сміттєвозами КП «ВУКГ».

08.09.2018 позивач звернулася до Уповноваженого ВРУ з прав людини та Секретаріату Уповноваженого ВР України з прав людини із заявою про притягнення до адміністративної відповідальності за ненадання відповіді на вказаний запит, в якій просила скласти протокол про адміністративне правопорушення на посадову особу начальника КП «ВУКГ» ОСОБА_2 за фактом порушення права позивача на доступ до публічної інформації, спрямувати відповідні матеріали до адміністративного суду та повідомити її про вжиті заходи реагування.

01.10.2018 керівнику КП «ВУКГ» ОСОБА_2 Секретаріатом Уповноваженого ВРУ направлено запит № 22/15-Р326088.18-1/25-112, в якому роз`яснено правовий статус інформації, запитуваної позивачем, викладено вимогу щодо надання позивачу запитуваної нею інформації, надання обґрунтованих письмових пояснень щодо порушення Закону України «Про доступ до публічної інформації» та вимогу щодо вжиття заходів для недопущення аналогічних порушень у майбутньому.

01.10.2018 листом Секретаріату Уповноваженого ВР України № 22/15-Р326088.18/25-112 позивача повідомлено, що з метою з`ясування обставин, викладених у її зверненнях від 07.09.2018 та від 08.09.2018 до КП «НУВКГ» та КП «ВУКГ» направлено відповідні запити і за результатами отриманої за ними інформації буде прийнято відповідне рішення щодо подальших заходів реагування, про що її буде повідомлено додатково.

12.10.2018 листом № 1-3/968 КП «ВУКГ» повідомило Секретаріат Уповноваженого ВР України про те, що інформація, яку вимагає позивач, стосується конкретних приватних осіб, належить до конфеденційної та містить у собі персональні дані.

12.10.2018 листом «НУВКГ» № 743 повідомило позивача про те, що запитувана нею інформація не є публічною.

Листом від 16.11.2018 № 22/15-003703/3І-112 Секретаріатом Уповноваженого ВРУ позивача повідомлено, що з метою з`ясування обставин, викладених у її зверненнях, до КП «ВУКГ» та до КП «НУВКГ» надіслано відповідні запити, що відповідні не надано, а з наданої інформації вбачається неналежне виконання вимог Секретаріату, тому вирішується питання про направлення додаткових запитів, а також повідомлено позивача про відкриття Уповноваженим ВР України за її зверненням провадження.

07.03.2019 Уповноважений ВР України звернувся до керівника КП «ВУКГ» із запитом № 5/15-Р-326078.18-2/25-112, в якому ще раз роз`яснено законодавством про доступ до публічної інформації, зазначено, що запитувана позивачем інформація становить суспільний інтерес, є публічною, а підприємство - її розпорядником, та роз`яснено можливі наслідки в разі ненадання такої інформації.

22.03.2019 КП «ВУКГ» листом № 1-4/456 повідомило Секретаріат та представника Уповноваженого ВР України, що КП було надано позивачу відповіді на її запити у межах наданих йому повноважень.

Листом від 16.05.2019 № 9711.4/26.1 відповідачем повідомлено КП «ВУКГ» про здійснення провадження за зверненням позивача та запрошено посадову особу підприємства прибути 03.06.2019 до Секретаріату для надання пояснень.

Листом від 30.05.2019 № 1-4/768 КП «ВУКГ» в особі начальника Корманова В.А. повідомило Секретаріат Уповноваженого ВР України та представника Уповноваженого ВР України про неможливість прибути у вказаний час через відрядження, на підтвердження чого надано копію наказу від 30.05.2019 № 19-В про відрядження.

Листом від 30.05.2019 № 317 КП «НУВКГ» надало позивачу всю запитувану нею інформацію.

10.06.2019 позивач звернулася до відповідачів із запитом щодо стану розгляду її скарг, у відповідь на який листом від 19.06.2019 № 26.1/298.14/363.13/19/ЗІ позивача повідомлено, що відповідачами направлено відповідні запити, отримано відповідь від КП «ВУКГ», яка наразі опрацьовується.

08.08.2019 позивач знову звернулася до відповідачів із запитом щодо стану розгляду її скарг.

Листом від 15.08.2019 Уповноваженим ВР України позивача повідомлено, що листом від 30.05.2019 № 317 КП «НУВКГ» їй надано всю запитувану інформацію та право на доступ до публічної інформації поновлено, а до КП «ВУКГ» направлено додаткові запити.

20.08.2019 позивач повторно звернулася до Уповноваженого ВР України та Секретаріату Уповноваженого ВР України із заявою про притягнення до адміністративної відповідальності за ненадання відповіді на запит.

Листом Уповноваженого ВРУ від 20.09.2019 № 20476.4/Р-12184.3/19/26.1 у відповідь на вказану заяву позивача було повідомлено, що листом від 15.08.2019 № 01.5/380.14/467.13/19/ЗІ їй було надано остаточну відповідь і що повторні звернення з одного і того ж питання не розглядаються.

18.11.2019 листом Уповноваженого ВР України № 5/15-Р326078.18-4/25-120 керівнику КП «ВУКГ» було повторно запропоновано розглянути запити заявниці та надати їй витребувану інформацію, а також проінформувати Секретаріат про результати розгляду цього листа.

Листом КП «ВУКГ» від 19.11.2019 № 1-5/2572 позивачу направлено копію графіку вивозу ТПВ та копію штатного розпису КП з назвами структурних підрозділів, посад та розмірів окладів (заробітних плат).

Вважаючи, що відповідачами порушено розумні строки провадження за її скаргою від 08.09.2018 та не вжито належних заходів для поновлення її порушеного права на доступ до публічної інформації, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), Законами України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» від 23.12.1997 № 776/97-ВР (далі - Закон № 776), «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 № 2939-VI (далі - Закон № 2939), Порядком здійснення провадження Уповноваженого, затвердженим наказом Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 12.08.2013 № 18/02-13 (далі - Порядок № 18/02-13).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону № 776 регламентовано, що парламентський контроль за додержанням конституційних прав і свобод людини і громадянина та захист прав кожного на території України і в межах її юрисдикції на постійній основі здійснює Уповноважений Верховної Ради України з прав людини (далі - Уповноважений), який у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону № 776 сферою застосування Закону є відносини, що виникають при реалізації прав і свобод людини і громадянина між громадянином України, незалежно від місця його перебування, іноземцем чи особою без громадянства, які перебувають на території України, та органами державної влади, органами місцевого самоврядування та їх посадовими і службовими особами.

Частиною п`ятою статті 14 Закону № 776 та частиною першою статті 17 Закону № 2939 встановлено, що Уповноважений здійснює парламентський контроль за дотриманням права на доступ до публічної інформації.

Відповідно до статті 3 Закону № 776 метою парламентського контролю, який здійснює Уповноважений, є: 1) захист прав і свобод людини і громадянина, проголошених Конституцією України, законами України та міжнародними договорами України; 2) додержання та повага до прав і свобод людини і громадянина суб`єктами, зазначеними у статті 2 цього Закону; 3) запобігання порушенням прав і свобод людини і громадянина або сприяння їх поновленню; 4) сприяння приведенню законодавства України про права і свободи людини і громадянина у відповідність з Конституцією України, міжнародними стандартами у цій галузі; 5) поліпшення і подальший розвиток міжнародного співробітництва в галузі захисту прав і свобод людини і громадянина; 6) запобігання будь-яким формам дискримінації щодо реалізації людиною своїх прав і свобод; 7) сприяння правовій інформованості населення та захист конфіденційної інформації про особу.

Статтею 13 Закону № 776 передбачено, що Уповноважений має право, зокрема: направляти у відповідні органи акти реагування Уповноваженого у разі виявлення порушень прав і свобод людини і громадянина для вжиття цими органами заходів; перевіряти стан додержання встановлених прав і свобод людини і громадянина відповідними державними органами, в тому числі тими, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, здійснюють виконання судових рішень, вносити в установленому порядку пропозиції щодо поліпшення діяльності таких органів у цій сфері; здійснювати інші повноваження, визначені законом.

Відповідно до статті 17 Закону № 776 Уповноважений приймає та розглядає звернення громадян України, іноземців, осіб без громадянства або осіб, які діють в їхніх інтересах, відповідно до Закону України «Про звернення громадян».

При розгляді звернення Уповноважений: 1) відкриває провадження у справі про порушення прав і свобод людини і громадянина; 2) роз`яснює заходи, що їх має вжити особа, яка подала звернення Уповноваженому; 3) направляє звернення за належністю в орган, до компетенції якого належить розгляд справи, та контролює розгляд цього звернення; 4) відмовляє в розгляді звернення (частина третя статті 17 вказаного Закону).

Механізм здійснення провадження у справах про порушення прав і свобод людини і громадянина врегульовано Порядком № 18/02-13.

Провадження Уповноваженого - це комплекс заходів, які здійснюються з метою парламентського контролю за додержанням конституційних прав і свобод людини, сприяння їх поновленню, запобігання виникненню умов, що створюють можливості порушення прав та свобод людини.

Згідно з пунктами 1.3, 1.4, 6.1 Порядку № 18/02-13 кожен, хто бере участь у здійсненні провадження Уповноваженого, керується Конституцією України, Законом України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини», міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, іншими нормативно-правовими актами України, актами Уповноваженого та Керівника Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також цим Положенням.

Під час провадження кожна дія або рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання таких дій та прийняття рішень. Критерієм для визначення розумності строків провадження є складність провадження, яка визначається з урахуванням кількості порушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки дій, необхідних для здійснення провадження, тощо.

Провадження завершується шляхом надання остаточної відповіді авторові звернення за результатами з`ясування обставин справи після вжиття передбачених Законом України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» заходів, спрямованих на запобігання порушенням прав і свобод людини або сприяння їх поновленню.

Згідно з частиною першою статті 22 Закону № 776 органи державної влади, органи місцевого самоврядування, об`єднання громадян, підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, посадові та службові особи, до яких звернувся Уповноважений, зобов`язані співпрацювати з ним і подавати йому необхідну допомогу.

Відмова органів державної влади, органів місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, їх посадових і службових осіб від співпраці, а також умисне приховування або надання неправдивих даних, будь-яке незаконне втручання в діяльність Уповноваженого з метою протидії тягнуть за собою відповідальність згідно з чинним законодавством.

Статтею 188-40 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за невиконання законних вимог Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що законодавством регламентовано повноваження Уповноваженого ВР України з прав людини здійснювати контроль за дотриманням прав людини на доступ до публічної інформації, для реалізації якого зазначеному суб`єкту влади надано право звертатися, зокрема, до підприємств із запитами про надання інформації, вживати дії для забезпечення усунення порушення відповідного права особи та притягати до адміністративної відповідальності за невиконання його законних вимог Уповноваженого.

При цьому, вирішення питання щодо порушення процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності, зокрема складання відповідного протоколу, належить до дискреційних повноважень Уповноваженого ВРУ з прав людини.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що 10.09.2018 після отримання заяви позивача від 08.09.2018 відповідачами було розпочато вчинення дій, направлених на усунення порушення права позивача на доступ до публічної інформації та з`ясування причин ненадання КП «ВУКГ» запитуваної нею інформації та 01.10.2018 направлено на адресу зазначеного підприємства відповідний запит з роз`ясненням положень законодавства в галузі інформації та вимогою надати позивачу всю запитувану інформацію і про вжиті заходи невідкладно, у цей же день, повідомлено позивача.

При цьому, за результатами заходів реагування, які систематично вживалися Уповноваженим ВР України у межах наданих йому повноважень після отримання звернення позивача та до 18.11.2019 включно, відповідне право позивача на публічну інформацію було відновлено, зокрема КП «ВУКГ» за результатами та завдяки дій саме відповідачів надало позивачу запитувану нею інформацію (штатний розпис, посадові оклади (заробітні плати) працівників, графік вивозу сміття тощо), що відповідно до п. 6.1 Порядку № 18/02-13 є підставою для завершення Уповноваженим ВР України провадження, відкритого за зверненням позивача.

Доводи апелянта про те, що Уповноважений ВР України наділений широким спектром повноважень щодо вжиття заходів реагування, які ним реалізовані не були, що, крім іншого, Уповноважений ВР України має право на складання адміністративного протоколу, який ним не складено, що вирішення питання про складання адміністративного протоколу не належить до абсолютної дискреції відповідача і що строк для його складання на момент виникнення спірних правовідносин не сплив, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки застосування відповідних заходів реагування, зокрема у вигляді притягнення до адміністративної відповідальності, є правом, а не обов`язком Уповноваженого ВРУ, а визначення найбільш доцільного та ефективного з числа можливих належить безпосередньо до його дискреційних повноважень, що реалізуються ним на власний розсуд шляхом обрання з кількох юридично допустимих заходів того, яке він вважає найкращим за певних обставин.

При цьому, у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої 11.03.1980 на 316-й нараді, зазначено, що під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Твердження апелянта про те, що відповідачами порушено розумний строк провадження за її скаргою від 08.09.2018, судова колегія вважає необґрунтованими, оскільки, як зазначалося вище, невідкладно, після отримання 10.09.2018 Уповноваженим ВР України вказаної скарги позивача було розпочато вивчення наведених у ній доводів та визначення заходів реагування, вжиття яких, на переконання відповідача, є найбільш ефективним за виниклих правовідносин, 01.10.2018 відповідачем направлено запит до КП «ВУКГ» з вимогою надати позивачу всю запитувану інформацію, про що її невідкладно повідомлено, та в період з вказаної дати до 18.11.2019 включно Уповноваженим ВР України вживалися заходи реагування, націлені на забезпечення реалізації права позивача на отримання всієї запитуваної інформації, і саме ці заходи призвели до того, що 19.11.2019 КП «ВУКГ» надало позивачу таку інформацію, тобто право позивача на доступ до публічної було повністю відновлено саме завдяки діям відповідачів.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що тривалість провадження, яке здійснювалося Уповноваженим ВР України за скаргою позивача, пов`язана не з бездіяльністю або діями відповідачів, як на тому наполягає апелянт, а з поведінкою розпорядника інформації - КП «ВУКГ», який систематично не виконував / неналежним чином виконував вимоги Уповноваженого ВР України.

Разом з тим, у контексті з`ясування питання щодо дотримання відповідачами розумних строків провадження за скаргою позивача, колегія суддів приймає до уваги правові висновки, викладені в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Зяя проти Польщі» (заява № 45751/10), про те, що обґрунтованість тривалості провадження має оцінюватися з урахуванням конкретних обставин та поведінки сторін.

Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Отже, відповідачами не було порушено розумних строків провадження за скаргою позивача, а навпаки - систематично вживалися заходи для відновлення порушеного права позивача, на захист якого вона звернулася до Уповноваженого ВРУ зі скаргою від 08.09.2018.

Доводи апелянта про те, що їй не було надіслано КП «ВУКГ» запитуваної інформації, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки у матеріалах справи містяться докази направлення їй відповідної інформації безпосередньо КП «ВУКГ», а також додаткове повідомлення про це й відповідачами /т.1 а.с.86-91/.

Перевіряючи всі доводи апелянта, колегія суддів враховує правові висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішенні по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Враховуючи вищевикладене та перевіривши рішення суду в межах доводів та вимог апелянта, відповідно до статті 308 КАС України, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх правових підстав для задоволення цього адміністративного позову.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2019 року - без змін.

Розподіл судових витрат.

Судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, а тому, відповідно до ст. 139 КАС України, понесені відповідачем та апелянтом у цій справі судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 17.03.2020.

Головуючий суддя

Судді: