Справа № 520/1761/2020
Суддя: Полях Н.А.
Дата ухвалення: 2020-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без розгляду

17 березня 2020 р. № 520/1761/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Полях Н.А.

при секретарі судового засідання - Борисюк Р.Р.,

за участі:

представника позивача - Зубкова А.Є.,

представника відповідача - Наумецької Л.Ю.,

розглянувши в приміщенні суду в м. Харкові клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку із пропущенням позивачем процесуального строку для звернення до адміністративного суду у справі за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної податкової служби у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ) про визнання протиправною та скасування вимоги, -

В С Т А Н О В И В :

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-4347-56 від 23 січня 2020 року, що видана Головним управлінням Державної податкової служби у Харківській області.

В обґрунтування позову зазначив, що позивач категорично не погоджується з сумою боргу, що зазначена в оскаржуваній вимозі, яка окрім суми заборгованості, не містить жодної інформації щодо розрахунку боргу та періоду його виникнення, тобто зрозуміти обґрунтованість суми заборгованості не має жодної можливості. На підставі вищевикладеного позивач просив задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

Суд дослідивши матеріали справи та доводи позивача щодо поновлення пропущеного строку, дійшов висновку, про відкриття провадження у справі та дослідження доказів та пояснень сторін в ході підготовчого судового засідання. Так, ухвалою від 17.02.2020 року, суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження в адміністративній справі. Розгляд справи було призначено на 03.03.2020 року. Про дату, час, місце проведення судового засідання сторони були повідомлені належним чином. Однак, через канцелярію суду 02.03.2020 року надійшло клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи. Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2020 року причини пропуску судового засідання представником позивача були визнані поважними, підготовче судове засідання було відкладено на 17.03.2020 р.

Через канцелярію суду 05.03.2020 року від представника відповідача надійшло клопотання про залишення позову без розгляду. Зазначене клопотання було обґрунтоване тим, що вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилалася ще й раніше 14.11.2019 року було направлено ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку з повідомленням про вручення. Вимога повернулась до контролюючого органу 28.12.2019 року з позначкою "за закінченням терміну зберігання ". Відповідно до ст. 42 Податкового кодексу України, податкова вимога є врученою належним чином. Відповідно до ч. 14 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суму недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку. На підставі вищевикладеного просив залишити позовну заяву без розгляду.

Представник позивача у судовому засіданні проти зазначеного клопотання заперечував, наголосив на тому, що 10-ти денний строк на оскарження спірної вимоги був порушений з причин, що від позивача не залежали. Також зазначив, що у випадку не поновлення строку звернення до суду, права позивача будуть порушені.

Окрім того, через канцелярію суду в день судового засідання (17.03.2020 р.) надав заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду, якій наголосив на тому, що позивач особисто не отримувала оскаржувану вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-4347-56 від 23 січня 2020 року, а дізналась про її наявність лише після того, як ознайомилася з матеріалами виконавчого провадження № 61110907.

Враховуючи аргументи викладені в заяві про поновлення строку звернення до суду, а також аргументи викладені представником позивача в судовому засідання, він просив у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду відмовити.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав зазначене клопотання та наголосив на тому, що контролюючим органом були дотримані всі вимоги чинного законодавства. Платник податків при наявності недоїмки не вчиняв протягом встановленого чинним законодавством терміну жодних дій щодо погашення такої недоїмки або ж її оскарження. На підставі вищевикладеного просив клопотання про залишення позовної заяви без розгляду задовольнити в повному обсязі.

Розглянувши заяву представника відповідача по суті, заслухавши пояснення сторін в судовому засідання, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено під час розгляду заяви по суті, всупереч вимогам ст. 78 КАС України представником позивача не надано витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань по фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 .

Враховуючи обов`язок суду, закріплений ч. 4 ст. 9 КАС України щодо вживання визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, судом був зроблений запит по РНОКПП НОМЕР_1 , який був зазначений представником позивача у позовній заяві. Суд, наголошує, що представником позивача були надані недостовірні відомості до суду, а саме за зазначеним РНОКПП НОМЕР_1 зареєстрована інша фізична особа-підприємець - ОСОБА_2 .

Дослідивши матеріали справи та зробивши витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань по фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 судом встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) зареєстрована 01.04.2009 року . Номер запису: 2 108548.

Види діяльності: код КВЕД 46.49. Оптова торгівля іншими товарами господарського призначення; код КВЕД 47.61. Роздрібна торгівля книгами в спеціалізованих магазинах (основний).

Судом встановлено, що позивач є платником податків та перебуває на обліку в Шевченківській Державній податковій службі Центрального управління Головного управління Державної податкової служби в Харківській області.

Податкова адреса: 61045, Харківська обл., місто Харків, вул. Шекспіра, буд. 13, квартира 14.

Контролюючим органом була винесена вимога №Ф-4347-56 від 23.01.2020 р., відповідно до якої Головне управління Державної податкової служби вимагає сплатити борг у розмірі 26 539,26 грн., який виник на підставі ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (а.с. 7).

Зазначена вимога була направлена на адресу позивача - АДРЕСА_2 .

Державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) ОСОБА_3 30.01.2020 р. була винесена постанова про арешт коштів боржника (а.с. 21).

Представник позивача не заперечував в судовому засіданні та в позовній заяві зазначив, що 31.01.2020 р. позивач дізналася про наявність податкового боргу, податкової вимоги №Ф-4347-56 від 23.01.2020 р.

Суд наголошує на тому, що не зважаючи на те, що нібито позивач та представник позивача дізналися про наявність вимоги 31.01.2020 р., до суду із зазначеним позовом представник позивача звернувся 11.02.2020 р., що підтверджується штампом (а.с. 1).

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку врегульовані Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Частиною 1 статті 2 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" встановлено, що дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно положень ч. 2 ст. 2 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" передбачено, що виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Завдання та функції центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, яким за положеннями пункту 31 частини першої статті 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (в частині адміністрування єдиного внеску), права та обов`язки органів доходів і зборів визначені статтями 12, 13, 14 цього Закону.

Відтак, облік платників єдиного внеску, їх права та обов`язки, порядок нарахування, обчислення і строки сплати єдиного внеску, його розмір, повноваження органів доходів і зборів, а також відповідальність за порушення законодавства про збір та облік єдиного внеску визначає виключно Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платник єдиного внеску має право: оскаржувати в установленому законом порядку рішення органу доходів і зборів та Пенсійного фонду та дії, бездіяльність його посадових осіб.

Відповідно до положень, викладених в абз. 1, 2, 4 ч. 14 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа органу доходів і зборів у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску.

Суми пені та штрафів, передбачених цим Законом, підлягають сплаті платником єдиного внеску протягом десяти календарних днів після надходження відповідного рішення. Зазначені суми зараховуються на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для зарахування єдиного внеску. При цьому платник у зазначений строк має право оскаржити таке рішення до органу доходів і зборів вищого рівня або до суду з одночасним обов`язковим письмовим повідомленням про це територіального органу доходів і зборів, яким прийнято це рішення.

Порядок, строки та процедура оскарження вимоги про сплату єдиного внеску поширюються на оскарження рішень органу доходів і зборів щодо нарахування пені та застосування штрафів.

Також, положеннями абзаців 5-7, 9 частини четвертої статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" визначено, що у разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку. Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску. Орган доходів і зборів, який розглядає скаргу платника єдиного внеску, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його платнику єдиного внеску протягом 30 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника єдиного внеску поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку. Якщо протягом цього строку вмотивоване рішення органом доходів і зборів не надсилається платнику єдиного внеску, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника єдиного внеску. У разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку.

Разом з цим, відповідно до пункту 1.1 статті 1 Податкового кодексу України, останній регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з пунктом 1.3. статті 1 Податкового кодексу України цей Кодекс не регулює, зокрема, питання, погашення зобов`язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зборів на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій.

З викладеного слідує висновок, що положення Податкового кодексу України не поширюють дію на відносини щодо порядку сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, як і відповідальність за порушення такого порядку.

Відтак, при оскарженні рішення податкового органу, прийнятого в межах Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", строк звернення до адміністративного суду тривалістю 1095 днів не може бути застосований.

Отже, виключно положеннями Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" визначено порядок дій платника у разі незгоди з отриманим рішенням про нарахування пені та застосування штрафів зі сплати єдиного соціального внеску, яким є адміністративний чи судовий вид оскарження та строк, протягом якого особа може здійснити таке оскарження, який становить 10 календарних днів з дня надходження до нього спірного рішення.

Зазначене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду від 08.08.2019 року по справі № 480/106/19.

Статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно частини 1 статті 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Як передбачено частинами 1 та 2 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду з даним позовом, з огляду на наступне.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18.11.2010 року у справі "Мушта проти України" зазначено: право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак, такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, а їх застосування має відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Отже, дотримання строку звернення з позовом, є однією з умов реалізації права на подання позову у публічно-правових відносинах.

Суд наголошує на тому, що матеріалами справи підтверджено, що з моменту як позивач дізналася про наявність податкового боргу, який міститься у вимозі № Ф-4347-56 від 23.01.2020 р. нею у 10-ти денний строк визначений чинним законодавством не було вчинено жодних дій щодо його оскарження.

Позовна заява до суду була надана лише 11.02.2020 р. Тобто, майже через місяць після винесення податкової вимоги №Ф-4347-56 від 23.01.2020 р.

Окрім того, контролюючий орган в судовому засіданні наголосив на тому, що ним ще раніше виносилася вимога про сплату податкового боргу по єдиному соціальному внеску від 14.11.2019 р. та надсилалася на адресу позивача - АДРЕСА_2 . Однак, зазначена вимога повернулася до контролюючого органу 28.12.2019 р. з позначкою "за закінчення терміну зберігання".

В судовому засіданні представник позивача проти зазначеного не заперечував, наголосив на тому, що позивач змінила свою адресу.

Суд з цього приводу зазначає, що відповідно до приписів п. 45.1 ст. 45 Податкового кодексу України, податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі.

Окрім того, відповідно до приписів п. 70.7 ст. 70 Податкового кодексу України, фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначеними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Однак, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що жодних заяв до контролюючого органу про зміну адреси позивачем не надавалося. Таким чином, позивачем як платником податків не було виконано свого податкового обов`язку, щодо повідомлення контролюючого органу про зміну адреси, а в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань по фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 містяться відомості тільки щодо наявності наступної податкової адреси: 61045, Харківська обл., місто Харків, вул. Шекспіра, буд. 13, квартира 14 .

Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно з частиною першою статті 45 Кодексу адміністративного судочинства України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до пункту шостого частини п`ятої статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України" від 21.12.2010, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі "Мельник проти України" від 28.03.2006, заява №23436/03).

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Підстави пропуску строку можуть бути визнані поважними, строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання позову, апеляційної, касаційної скарги.

Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації права щодо оскарження дій, рішень, бездіяльності суб`єкта владних повноважень в порядку та у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку звернення з поважних причин.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у своїй постанові від 13.11.2018 року по справі № 804/958/17.

Суд відзначає, що представником позивача не було надано до суду жодних доказів на підтвердження наявності обґрунтованої перешкоди в розумінні практики Європейського суду з прав людини та чинного національного законодавства.

Враховуючи те, що дотримання процесуальних строків є обов`язком сторін, то оцінюючи обставини, на які позивач посилається у позовній заяві та заяві, суд приходить до висновку про відсутність підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 240 КАСУ суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

За приписами ч. 3 ст. 123 КАСУ якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Окрім того, суд наголошує на тому, що станом на 06.02.2020 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 є припиненою (номер запису: 3108548). Суд звертає увагу на те, що жодна із сторін не надала доказів припинення фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 . В судовому засіданні зазначене питання не підіймались.

Керуючись ст. ст. 122, 123, 240, 243, 248, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду - задовольнити.

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної податкової служби у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ) про визнання протиправною та скасування вимоги - залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення відповідно до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Розділу VII Перехідних положень КАС України.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття судового рішення судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складено 19 березня 2020 року.

Суддя Н.А. Полях