Справа № 260/14/19
Суддя: Радишевська О.Р.
Дата ухвалення: 2020-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

20 березня 2020 року

Київ

справа №260/14/19

адміністративне провадження №К/9901/7712/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду далі - Суд):

судді-доповідача - Радишевської О.Р.,

суддів - Кашпур О.В., Уханенка С.А.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2019 року і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2020 року в справі №260/14/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про визнання незаконними і скасування наказів, поновлення на службі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (далі - ГУНП в Закарпатській області), у якому просив:

- визнати незаконним і скасувати пункт 1 наказу начальника ГУНП в Закарпатській області №2354 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Перечинського відділення ГУНП в Закарпатській області»;

- визнати незаконним і скасувати пункт 6 наказу начальника ГУНП в Закарпатській області №250 о/с від 03 грудня 2018 року, яким реалізовано дисциплінарне стягнення та звільнено зі служби в Національній поліції України інспектора СРПП № 3 Перечинського ВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області майора поліції ОСОБА_1 ;

- поновити на службі в Національній поліції України;

- стягнути з ГУНП в Закарпатській області на його користь середньомісячний заробіток у вигляді вимушеного прогулу за весь період розгляду справи на момент прийняття рішення;

- допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та виплати вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2019 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2020 року (повний текст якої складено 14 лютого 2020 року) позов задоволено частково:

- зобов`язано ГУНП в Закарпатській області змінити дату звільнення в наказі №250о/с від 03 грудня 2018 року щодо звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції відповідно до пункту 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» із « 03 грудня 2018 року» на « 08 грудня 2018 року»;

- стягнуто з ГУНП в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 03 грудня 2018 року по 07 грудня 2018 року в розмірі 1331,45 грн;

- у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

13 березня 2020 року до Верховного Суду надіслано касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2019 року і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2020 року в справі №260/14/19.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», яким внесено зміни до розділу 3 Глави 2 «Касаційне провадження», зокрема щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Проаналізувавши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, Суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII.

Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас пунктом 2 частини п`ятої цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які, у значенні Закону України «Про запобігання корупції», займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Предметом розгляду цієї справи є: прийняття наказів щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності; поновлення на службі; стягнення середньомісячного заробітку.

Зі змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій вбачається, що ОСОБА_1 проходив службу в органах Національної поліції на посаді інспектора сектору реагування патрульної поліції №3 Перечинського відділення поліції Ужгородського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області, яка не відноситься до посад, що, у розумінні Закону України "Про запобігання корупції", передбачають зайняття відповідального або особливо відповідального становища.

Наведені обставини свідчать, що спірні правовідносини у цій справі склалися з приводу проходження позивачем публічної служби.

Водночас аналіз ухвалених у цій справі судових рішень і доводів касаційної скарги не дає підстав для висновку, що рішення суду касаційної інстанції за наслідком розгляду касаційної скарги матиме значення для формування єдиної правозастосовчої практики в такій категорії адміністративних справ. Ухвалені у цій справі судові рішення не впливають на формування судової практики та не змінюють її.

Отже, аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними у рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність у цьому випадку обставин, наведених у підпунктах «а»-«в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, а судом не встановлено виключень щодо посади позивача у цій справі в аспекті пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України, у поєднанні зі статтею 50 Закону України «Про запобігання корупції».

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру, або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Суд також ураховує позицію висловлену Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) в ухвалі від 09.10.2018 щодо неприйнятності заяви у справі «Азюковська проти України» (заява №26293/18), у якій заявником оскаржувалася відмова суду касаційної інстанції у відкритті касаційного провадження у зв`язку з віднесенням справи до категорії справ незначної складності. Так, ЄСПЛ указав, що застосування критерію малозначності у цій справі було передбачуваним, справа розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

Керуючись статтями 12, 328, 330, 332, 333 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2019 року і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2020 року в справі №260/14/19.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач: О.Р. Радишевська

Судді: О.В. Кашпур

С.А. Уханенко