Справа № 1.380.2019.003931
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2020-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2020 року Справа № 1.380.2019.003931 пров. № А/857/1459/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Сеника Р.П., Хобор Р.Б.

за участю секретаря судового засідання Лутчин А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2019 року, ухвалене суддею Сасевич О.М., 14:05:22 год, м. Львів, дата складання повного тексту рішення 29 грудня 2019 року, у справі за позовом Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про зобов`язання до вчинення дій,-

В С Т А Н О В И В:

31.07.2019 позивач - Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради звернулася до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ,в якому просить зобов`язати відповідача демонтувати самовільно встановлену тимчасову споруду на АДРЕСА_1 .

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2019 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що спірний об`єкт (тимчасова споруда) був розміщений фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 відповідно до чинних на той час правил (зокрема, оформлено паспорт прив`язки, укладено договір оренди землі) й упродовж тривалого періоду часу мало місце правомірне функціонування такого об`єкта за відповідною адресою. Крім того, в матеріалах справи наявні документи, які свідчать і про актуальне погодження можливості подальшого розташування тимчасової споруди відповідача (на що вказує відповідний план ділянки для розміщення тимчасової споруди з погодженнями міських служб, а також позитивне рішення Постійної комісії архітектури, містобудування та охорони історичного середовища Львівської міської ради від 30.05.2018 року). Відтак, орган місцевого самоврядування формально та поверхнево розглянув питання розміщення та функціонування тимчасової споруди фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 і, без належного обґрунтування необхідності вжиття крайнього заходу реагування, прийняв рішення про демонтаж належної відповідачеві споруди та неможливість її розміщення за відповідною адресою.

Разом з тим, орган місцевого самоврядування не навів достатнього обґрунтування своєму рішенню про демонтаж споруди, на противагу можливості продовження її розміщення, що не може вважатися свідченням належної реалізації його дискреції, без допущення при цьому свавілля.Крім того, вимога про демонтаж має своїм наслідком втручання в майнові інтереси особи щодо мирного володіння майном (що за сукупності певних обставин є допустимим). А саме, існує вимога про узгодження відповідних дій і рішень (щодо втручання), зокрема, із принципом пропорційності.

Таким чином, позивачем не доведено підставності й обґрунтованості втручання в майнові інтереси відповідача з урахуванням принципу пропорційності та не наведено достатнього й переконливого виправдання необхідності вжиття саме таких заходів, про які просить у позові (демонтажу споруди).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, вважаючи його незаконним та необґрунтованим,ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради оскаржило його, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2019 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт зазначає, що керуючись ухвалою Львівської міської ради від 23.04.2015 № 4526 «Про затвердження Положення про порядок розміщення тимчасових розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові та Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові», ухвалою від 17.05.2018 №3417, №1568 «Про внесення змін до ухвал міської ради від 02.03.2017 № 1568, від 27.04.2017 № 1568, від 27.04.2017 № 1888, від 26.10.2017 № 2526, п.4.24. Положення про Личаківську районну адміністрацію та її структуру, затвердженим рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради № 977 від 01.11.2016, районною адміністрацією було видано розпорядження №428 від 29.10.2018 «Про демонтаж тимчасової споруди на АДРЕСА_1 ».Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 не оскаржував розпорядження районної адміністрації про демонтаж тимчасової споруди, тобто погодився з ним.

Крім того, апелянт звертає увагу, що згідно з п. 7.8 ухвали Львівської міської ради від 23.04.2015 №4526 «Про затвердження Положення про порядок розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові та Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові» у разі невиконання власником ТС (тимчасової споруди) вимог пункту 7.6 ухвали, районна адміністрація звертається до відповідного суду з позовом про примусовий демонтаж тимчасової споруди, встановленої з порушенням цих Правил.

Учасники справи на виклик апеляційного суду не прибули, що не перешкоджає розгляду справи відповідно до ч.2 ст.313 КАС України.

На підставі ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту ст.19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що 12.12.2012 між відповідачемта Львівською міською радою укладено договір оренди землі №Л-1668, відповідно до умов якого, на підставі ухвали Львівської міської ради від 18.12.2008 №2311 «Про затвердження Перспективної схеми розміщення малих архітектурних форм як частини Програми комплексного благоустрою території міста» (зі змінами), відповідачеві надано в користування земельну ділянку кадастровий номер :07:002:0037 загальною площею 0,0030 га для обслуговування малої архітектурної форми. Строк оренди - два роки, до 15.12.2013. Додатковою угодою від 04.03.2016 строк дії договору було продовжено до 30.12.2016.

Із наявного в матеріалах справи паспорта прив`язки тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності, виданого 05.03.2013фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 . Управлінням архітектури Департаменту містобудування Львівської міської ради, на підставі рішення виконавчого комітету від 16.11.2012 №800, з урахуванням ухвали Львівської міської ради від 15.12.2011 №1012 та договору оренди землі від 12.12.2012 №Л-1668, щодо споруди на АДРЕСА_1 , видно, що строк його дії - до 15.12.2013.До паспорта прив`язки додано схему розміщення тимчасової споруди на топографо-геодезичній основі у М 1:500, на якій наявні відмітки про погодження Личаківською районною адміністрацією, Головним управлінням архітектури і містобудування Личаківської районної адміністрації.

Також вановлено, що в подальшому Постійна комісія архітектури, містобудування та охорони історичного середовища Львівської міської ради розглядала звернення ФОП ОСОБА_1 щодо включення його тимчасової споруди до Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності.

На засіданні Постійної комісії від 30.05.2018 року (протокол №99, що засвідчується листом від 06.06.2018 року №01-1990) було одноголосного вирішено рекомендувати Управлінню архітектури та урбаністики розглянути можливість включення тимчасової споруди ФОП ОСОБА_1 до Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності.

Крім того, у 2017 році фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 замовлено план ділянки для розміщення тимчасової споруди на АДРЕСА_1 , який перевірено Управлінням архітектури та урбаністики, погоджено технічною службою ЛКП «Львівводоканал», Львівськими міськими електричними мережами ПрАТ «Львівобленерго», ЛКП «Львівсвітло», Управлінням архітектури та урбаністики відділу інженерних споруд, транспорту та геослужби (про що свідчать відповідні позначки на плані). Відмітка про погодження плану Управлінням регулювання забудови Департаменту містобудування Львівської міської ради відсутня.

У матеріалах справи також наявні заява фізичної особи-підприємцяОСОБА_1 на ім`я начальника Управління архітектури та урбаністики Департаменту містобудування Львівської міської ради від 31.05.2018 з клопотанням надати можливість здійснювати підприємницьку діяльність, шляхом поновлення в Комплексній схемі розміщення ТС для здійснення підприємницької діяльності павільйону на АДРЕСА_1 , заява фізичної особи-підприємцяОСОБА_1 на ім`я міського голови м.Львова від 11.09.2019 з клопотанням включити МАФ на АДРЕСА_1 до Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності, заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на ім`я заступника міського голови м.Львова від 27.11.2019 року з клопотанням поновити в Комплексній схемі розміщення ТС для здійснення підприємницької діяльності павільйон на АДРЕСА_1 . Справа містить також копії реєстраційних карток, талонів щодо отримання адміністративних послуг, довідок про запис на особистий прийом.

Встановльено, що Львівською міською радою не вирішено питання щодо подальшого розміщення тимчасової споруди фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Згідно відповіді Управління архітектури та урбаністики Департаменту містобудування Львівської міської ради від 11.12.2019 №2401-8348, звернення фізичної особи-підприємцяОСОБА_1 від 31.05.2018, від 16.11.2018, від 11.09.2019 щодо включення суб`єкта підприємницької діяльності за адресою АДРЕСА_1 в додатку 1 до ухвали Львівської міської ради від 02.03.2017 №1568 «Про продовження терміну здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м. Львова» було повернуто без вирішення по суті у зв`язку з встановленим п.7 ухвали від 02.03.2017 №1568 мораторієм на доповнення Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м.Львові, затвердженої ухвалою міської ради від 23.04.2015 року №4526, новими тимчасовими спорудами терміном до 31.12.2019.

Крім того, протоколом від 09.08.2018 №5-071б, що складений інженером КП «Адміністративно-технічне управління», зафіксовано порушення зі сторони ОСОБА_1 , що проявилося у вигляді самовільного встановлення тимчасової споруди на АДРЕСА_1 .

Постановою від 06.09.2018 року №144 адміністративною комісією при Личаківській районній адміністрації ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу за порушення п.20.1.24 Правил благоустрою м.Львова та ст.152 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що мало місце внаслідок самочинного встановлення тимчасової споруди.

11.10.2018 комісією в складі представників Личаківської районної адміністрації в присутності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 здійснено обстеження тимчасової споруди на АДРЕСА_1 і складено акт, у якому вказано, що дана споруда (в якій здійснюється торгівельна діяльність товарами для рукоділля) не увійшла до Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд як частина Програми комплексного благоустрою міста, а відповідно до ухвали Львівської міської ради від 17.05.2018 №3417 термін здійснення підприємницької діяльності у такій тимчасовій споруді не було продовжено. Відповідач від підпису такого акта відмовився.

29.10.2018 Личаківською районною адміністрацією видано розпорядження №428 «Про демонтаж тимчасової споруди на АДРЕСА_1 », в якому вказано, що враховуючи те, що тимчасова споруда на АДРЕСА_1 не увійшла до Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд як частина Програми комплексного благоустрою міста, адміністрацією вирішено зобов`язати фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 добровільно демонтувати за власні кошти самочинно встановлену тимчасову споруду у термін до одного місяця з дня видачі розпорядження (п.1 розпорядження). У випадку невиконання п.1 розпорядження було доручено відділу соціально-економічного розвитку районної адміністрації скласти відповідний акт, а юридичному відділу - підготувати позовну заяву до суду (п.3 розпорядження).

Встановлено, що 05.12.2018 комісією в складі представників Личаківської районної адміністрації здійснено обстеження на АДРЕСА_1 , де виявлено встановлену фізичною особою-підприємцемОСОБА_1 тимчасову споруду площею 30 кв.м (для торгівлі товарами для рукоділля) без дозвільних документів, про що складено відповідний акт. У вказаному акті також зазначено, що ухвалою міської ради від 17.05.2018 №3417 не було продовжено термін здійснення підприємницької діяльності у зазначеній тимчасовій споруді, а підприємцем не виконуються вимоги розпорядження районної адміністрації від 29.10.2018 №428 у частині добровільного демонтажу.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно ст.1 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» благоустрій населених пунктів - це комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.

Положеннями частини 1 ст.20 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» передбачено, що організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом.

Частиною 1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлення правил з питань благоустрою території населеного пункту віднесено до компетенції сільських, селищних, міських рад.

Відповідно до ст.30 цього ж Закону, організація благоустрою населених пунктів, здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів віднесено до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад.

Приписами частини 2 ст.28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - це одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. Тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не більше 30 квадратних метрів по зовнішньому контуру) або не мати такого приміщення.

Розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до Закону України «Про благоустрій населених пунктів». Розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Механізм розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності визначений Порядком розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 №244 (далі - Порядок №244).

Згідно пунктів 2.1, 2.17, 2.18, 2.20, 2.30, 2.31 Порядку №244 підставою для розміщення тимчасової споруди є паспорт прив`язки тимчасової споруди. Встановлення тимчасових споруд здійснюється відповідно до паспорта прив`язки. Строк дії паспорта прив`язки визначається органом з питань містобудування та архітектури виконавчого органу відповідної ради або районної державної адміністрації відповідно до генерального плану, плану зонування та детального плану територій та з урахуванням строків реалізації їх положень. Продовження строку дії паспорта прив`язки здійснюється за заявою замовника, шляхом зазначення нової дати, підпису та печатки у паспорті прив`язки органом з питань містобудування та архітектури виконавчого органу відповідної ради, районної державної адміністрації.

У разі закінчення строку дії, анулювання паспорта прив`язки, самовільного встановлення тимчасової споруди така тимчасова споруда підлягає демонтажу. Розміщення тимчасових споруд самовільно забороняється.

Аналогічні норми містить Положення про порядок розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м.Львові, затверджене ухвалою Львівської міської ради від 23.04.2015 року №4526.

Відповідно до п.2.1 Положення №4526 розміщення тимчасових споруд здійснюється замовником відповідно до паспорту прив`язки, плану земельної ділянки та договору окремих конструктивних елементів благоустрою. Місце встановлення тимчасових споруд повинно відповідати адресі, вказаній у паспорті прив`язки, та плану земельної ділянки або схемі прив`язки.

Відповідно до п.3.14 Положення №4526 термін дії паспорта прив`язки тимчасових споруд встановлюється відповідно до терміну, зазначеного в ухвалі міської ради, з врахуванням містобудівної документації, державних норм та правил і Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території м. Львова.

Згідно п.1.3 Положення №4526 самовільно встановлена тимчасова споруда - це тимчасова споруда, яка встановлена за відсутності одного із документів, передбачених цим Положенням: ухвали міської ради, договору оренди земельної ділянки чи договору оренди окремих конструктивних елементів благоустрою, паспорту прив`язки тимчасової споруди.

Пунктом 7.1.2 Положення №4526 передбачено, що самовільно встановлені тимчасові споруди підлягають демонтажу.

Відповідно до пунктів 7.4, 7.5, 7.8. Положення №4526при виявлені самовільно встановленої тимчасової споруди складається акт довільної форми та районна адміністрація, на території якої розташована тимчасова споруда приймає рішення про її демонтаж у 10-денний термін. Акт обстеження підписують представники районної адміністрації, комунального підприємства «Адміністративно-технічне управління» та власник тимчасової споруди. У разі, якщо власник відмовляється від підписання або від участі в обстеженні копія акта скеровується йому рекомендованим листом з повідомленням про вручення. У разі невиконання власником тимчасової споруди вимог п.7.6 районна адміністрація звертається до відповідного суду з позовом про примусовий демонтаж тимчасової споруди, встановленої з порушенням цих Правил.

З аналізу вказаних норм суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що до компетенції органів місцевого самоврядування віднесено питання організації благоустрою населеного пункту, контролю за ним, а також вирішення питань щодо розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності, що відповідає суспільному інтересу, який полягає у створенні й підтриманні умов, сприятливих для життєдіяльності мешканців відповідного населеного пункту.

Разом з тим, не є підставою для неврахування прав та інтересів індивідуальних суб`єктів - осіб, що розміщують відповідні тимчасові споруди (що передбачене чинним законодавством України та, за певних умов і обставин, є можливим і допустимим).

Як правильно встановлено судом першої інстанції, спірний об`єкт (тимчасова споруда) був розміщений фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 відповідно до чинних на той час правил (зокрема, оформлено паспорт прив`язки, укладено договір оренди землі) й упродовж тривалого періоду часу мало місце правомірне функціонування такого об`єкта за відповідною адресою.

Також, в матеріалах справи наявні документи, які свідчать і про актуальне погодження можливості подальшого розташування тимчасової споруди відповідача (на що вказує відповідний план ділянки для розміщення тимчасової споруди з погодженнями міських служб, а також позитивне рішення Постійної комісії архітектури, містобудування та охорони історичного середовища Львівської міської ради від 30.05.2018 року).

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що в додатку 1 до ухвали Львівської міської ради від 02.03.2017 №1568 «Про продовження терміну здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м. Львова» наявна тимчасова споруда ФОП ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 .

Пунктом зазначеної ухвали встановлено, що після завершення зазначеного у п.1 цієї ухвали терміну, у разі відсутності зауважень щодо розміщення тимчасових споруд та наявності всіх документів на їх встановлення, передбачених ухвалою міської ради від 23.04.2015 №4526 «Про затвердження Положення про порядок розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м.Львові та Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м.Львові», термін здійснення підприємницької діяльності у таких тимчасових спорудах продовжується до31.05.2020.

Однак, орган місцевого самоврядування не навів достатнього обґрунтування своєму рішенню про демонтаж споруди, на противагу можливості продовження її розміщення, що не може вважатися свідченням належної реалізації його дискреції, без допущення при цьому свавілля.

Крім того, вимога про демонтаж, має своїм наслідком втручання в майнові інтереси особи щодо мирного володіння майном (що за сукупності певних обставин є допустимим). А саме, існує вимога про узгодження відповідних дій і рішень (щодо втручання), зокрема, із принципом пропорційності.

Згідно частини першої ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відтак, колегія суддів суду апеляційої інстанції погоджується з позицією чсуду першої інстанції, що позивачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено підставності й обґрунтованості втручання в майнові інтереси відповідача з урахуванням принципу пропорційності та не наведено достатнього й переконливого виправдання необхідності вжиття саме таких заходів - демонтажу споруди.

Таким чином, судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні позову Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про демонтувати самовільно встановлену тимчасову споруду.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, висновок суду є правильними.

Апеляційна скарга не містить належних та обґрунтованих доводів, які б спростовували наведений висновок суду. У ній також не зазначено інших міркувань, які б не були предметом перевірки суду першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення такого аргументу.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Доводи скаржника зазначені в апеляційній скарзі та обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді, оскільки, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 229, 243, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2019 рокуу справі№ 1.380.2019.003931 за позовом Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про зобов`язання до вчинення дій - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я. С. Попко
судді Р. П. Сеник
Р. Б. Хобор
Повне судове рішення складено 18.03.2020.