Справа № 400/479/20
Суддя: Фульга А. П.
Дата ухвалення: 2020-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2020 р. № 400/479/20
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Фульги А.П. розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідача:Управління праці та соціального захисту населення Первомайської міської ради Миколаївської області, вул. Грушевського, 3, м.Первомайськ, Миколаївська область,55213

про:визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління праці та соціального захисту населення Первомайської міської ради Миколаївської області в якому просив:

- визнати неправомірною відмову відповідача в визнанні ОСОБА_1 інвалідом війни та видачі посвідчення інваліда війни;

- зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Первомайської міської ради Миколаївської області визнати позивача інвалідом війни та видати посвідчення інваліда війни 3 групи;

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (1 категорія), безпосереднім учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується відповідним посвідченням. Позивач є інвалідом 3 групи, причина інвалідності захворювання, пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. ОСОБА_1 звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Первомайської міської ради Миколаївської області з проханням видати посвідчення інваліда війни на підставі діючого законодавства України, на яке отримав відмову з посиланням на те, що відсутнє документальне підтвердження залучення його особисто до формування Цивільної оборони згідно з наказом чи розпорядженням, а тому за таких обставин відсутні підстави для встановлення статусу інваліда війни.

Позивач вважає відмову відповідача протиправною та такою, що порушує його законні права щодо встановлення статусу інваліда війни та видачі посвідчення.

Ухвалою суду від 30.01.20р відкрито провадження у справі за привилами спрощенного позовного провадження.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому він вказав, що відповідне рішення прийнято на підставі діючого законодавства і тому підстав для задоволення позову не має.

Позивач не довів та не підтвердив той факт, що він приймав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та йому у зв`язку з цим встановлено 3 групу інвалідності, жодний наданий документ не свідчить про залучення позивача до формувань Цивільної оборони для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з таких підстав просив в задоволені позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 з 26.07.1986 по 19.09.1986р в позові зазначив, що брав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильської АЕС в складі формування Цивільної оборони Миколаївського обласного виробничого управління меліорації та водного господарства, є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році. Вважає, що відповідно до п.9 ч.2 ст.7 ЗУ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" № 3551-XII від 22.10.1993 ОСОБА_1 як особа яка брала участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській ЧАЕС в складі формування Цивільної оборони має право на отримання статусу інваліда війни.

Судом встановлено, що Управління праці та соціального захисту населення Первомайської міської ради Миколаївської області відмовлено позивачу у встановленні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до п.9 ст.7 Закону № № 3551-XII до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи, які були залученні до складу формувань Цивільної оборони, та які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, а з наданих документів неможливо встановити зазначену інформацію.

Не погоджуючись з діями відповідача, які полягають у відмові позивачу встановлення статусу інваліда війни та видачі посвідчення інваліда війни позивач звернувся до суду.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" № 3551-XII від 22.10.1993 (далі - Закон № № 3551-XII) до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Згідно пункту 9 статті 7 Закону № № 3551-XII до інвалідів війни належать також інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону № 796-XII учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається з Наказу від 07.08.1986р №131 ОСОБА_1 було відряджено для участі в будівництві житлового будинку для Чорнобильського управління експлуатації орошувальних систем Київського облводхозу. Доказів участі у роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії ЧАЕС та її наслідків позивачем не надано.

Таким чином, обов`язковими умовами, за якими особу можна віднести до інвалідів війни згідно пункту 9 статті 7 Закону № 3551-XII є наявність у особи інвалідності, отриманої внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи та доказів залучення такої особи до складу формувань Цивільної оборони.

Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18 березня 1976 року №1111, та Положенням про невоєнізовані формування ЦО СРСР, затвердженим наказом начальника ІДО СРСР від 06 червня 1975 року № 90, формування ЦО, в тому числі і невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж, та їх наслідків, а також при ліквідації аварій, катастроф, стихійних сил, великих пожеж, та їх наслідків, а також при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення.

Однак, крім формувань Цивільної оборони, у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС брали участь інші формування, які створювались в іншому порядку ніж невоєнізовані формування цивільної оборони та направлялись у райони виконання робіт згідно розпорядження керівників відповідних органів, відомств, організацій, установ та підприємств.

Таку ж позицію висловив і Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 15 вересня 2015 року (справа №2а-6906/11/2670).

Окрім того, аналіз судових рішень Вищого адміністративного суду України у такій категорії спорів говорить про необхідність достовірного, документального підтвердження участі особи у формуваннях Цивільної оборони для надання їй статусу інваліда війни.

Однак, матеріали справи не містять доказів залучення підприємства, на якому позивач працював так і власне позивача до формувань Цивільної оборони під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Згідно ч.4 ст. 70 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), відповідно до якої обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Так, наявними в матеріалах справи документами, дійсно, підтверджується участь позивача в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та встановлення йому у зв`язку з цим групи інвалідності, що, у свою чергу є підставою для надання пільг та компенсацій, передбачених Законом України «Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII.

Однак, надані позивачем документи не підтверджують його участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони, що є обов`язковою передумовою для встановлення статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення для даної категорії осіб, а тому підстави для поширення на позивача дії п. 9 ст. 7 Закону № 3551-XII відсутні.

Крім того, варто також зауважити, що факт видачі позивачу начальником Баштанського Міжрайонного Управління Водного Господарства Лебедєвим В.І довідки від 07.06.2011 про те, що позивач працював в об`єднаному загоні по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та отримував заробітну плату не свідчить про залучення позивача до формувань Цивільної оборони.

Верховний Суд у постанові від 07.06.2018 року справа №377/797/17 висловив правову позицію стосовно того, що при вирішенні подібних спорів обставина щодо безпосередньої участі особи у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі формувань Цивільної оборони є істотною, позаяк в протележному випадку статус інваліда війни на підставі п.9 ч.2 ст.7 Закону №3551-XII поширюватиметься на всіх, хто належить до категорії осіб, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС і її наслідків, і відповідно мають статус ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС згідно п.п.1 ч.1 ст.9 Закону №796-XII.

Таким чином на підставі наведеного суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Судовий збір відсутній.

Керуючись статтями 2, 9, 19, 77, 139, 241-243, 246, 250, 255, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) до Управління праці та соціального захисту населення Первомайської міської ради Миколаївської області (вул. Грушевського, 3, м.Первомайськ, Миколаївська область, 55213 ) відмовити повністю.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя А. П. Фульга