Справа № 140/667/20
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2020-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2020 року ЛуцькСправа № 140/667/20

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_2 ) звернувся з позовом до Міністерства оборони України (далі відповідач, МО України) про визнання протиправним та скасування пункту 15 рішення комісії МО України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленого протоколом від 16.08.2019 №109, про відмову позивачу у призначенні одноразової допомоги як інваліду ІІ групи, інвалідність якого пов`язана з виконанням обов`язків військової служби; зобов`язання призначити та виплатити одноразову грошову допомогу як інваліду ІІ групи у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, відповідно до підпункту «б» пункту 1 статті 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

В обґрунтування позову позивач вказав, що з 1984 року по 1986 рік проходив строкову службу в Збройних Силах колишнього Радянського Союзу у військовій частині № НОМЕР_1 та був звільнений у запас 31.01.1986. Під час проходження служби ним було отримано травму лівого плечового сплетіння, яка відповідно до висновку ВЛК ОВГ від 08.01.1986 №110 пов`язана з виконанням обов`язків військової служби. Згідно з довідкою Камінь-Каширської міжрайонної ВТЕК №023096 від 25.02.1986 під час первинного огляду позивачу встановлена друга група інвалідності строком на 1 рік у зв`язку з отриманням травми при виконанні обов`язків військової служби. В подальшому вказана група інвалідності декілька разів пролонговувалась та згідно з останньою довідкою до акта огляду МСЕК №041628 під час повторного огляду підтверджено другу групу інвалідності у зв`язку з отриманням травми, при виконанні обов`язків військової служби, довічно.

Позивач також зазначив, що з метою отримання одноразової грошової допомоги в разі настання інвалідності він звернувся до МО України через Волинський ОВК із заявою та підтверджуючими документами. Однак відповідач рішенням, оформленим протоколом засідання комісії МО України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 16.08.2019 №109 відмовив в призначенні вказаної допомоги. Підставою для відмови слугувало те, що заявник не має права на одержання одноразової грошової допомоги, оскільки на час встановлення інвалідності у 1986 році не існувало правової норми щодо виплати вказаної допомоги.

Позивач вважає рішення МО України протиправним, оскільки чинним законодавством передбачено прирівняння соціального захисту військовослужбовців Радянської армії до військовослужбовців Збройних Сил України.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 17.02.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Даною ухвалою суду залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі третя особа, ІНФОРМАЦІЯ_2 ) (а.с.25).

Відповідач правом подачі відзиву на позовну заяву не скористався.

У поданих поясненнях ІНФОРМАЦІЯ_2 зазначив, що ним відповідно до вимог Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, заява ОСОБА_1 разом із поданими документами про призначення і виплату одноразової грошової допомоги була спрямована на розгляд комісії МО України, яка рішенням від 16.08.2019 №109 відмовила у її призначенні. Про прийняте рішення заявник був повідомлений листом від 04.09.2019. З огляду на викладене просив в позові відмовити (а.с.33-34).

Згідно з частиною шостою статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи вимоги статті 263 КАС України судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 у період з 07.05.1984 по 31.01.2086 проходив строкову військову службу у Радянській Армії колишнього СРСР у військовій частині № НОМЕР_1 , що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_2 (а.с.10-14).

14.07.1985 позивач отримав травму у вигляді відкритого перелому лівої плечової кістки з тромбозом плечової артерії і пошкодженням плечового сплетіння, закритих переломів кісток правої кисті та передпліччя, що підтверджується свідоцтвом про хворобу від 08.01.1986 №110, відповідно до якого військо-лікарська комісії постановила, що травма отримана позивачем при виконанні обов`язків військової служби, не придатний до військової служби з виключенням з військового обліку (а.с.16).

Як слідує із довідки серії ВОЛ-К-82 №023096, Камінь-Каширською ВТЕК 25.02.1986 проведено огляд ОСОБА_1 та вперше встановлено другу групу інвалідності на строк до 1 березня 1987 року, причина інвалідності: травма, отримана при виконанні обов`язків військової служби (а.с.17).

В подальшому позивач щороку проходив повторні огляди на предмет встановлення інвалідності, за наслідками яких експертною комісією видавались довідки до акту огляду про встановлення другої групи інвалідності, із зазначенням причини інвалідності: травма, отримана при виконанні обов`язків військової служби (довідки №019438 від 02.02.1987, №073575 від 07.04.1988, №087282 від 06.04.1989, №022374 від 13.04.1990, №032116 від 13.06.1991, №075979 від 24.06.1992, №122026 від 26.08.1993, №122638 від 11.10.1994, №039981 від 03.10.1996, №041525 від 19.11.1997 (а.с.17-22)).

12.01.1999 позивачу відповідно до довідки до акта огляду Волинської МСЕК №041628 встановлена довічно ІІ групу інвалідності, причина інвалідності: травма, отримана при виконанні обов`язків військової служби (а.с.22).

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 19.07.2019 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою та доданими до неї документами про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги як інваліду ІІ групи (а.с.36).

24.07.2019 заява та документи позивача ІНФОРМАЦІЯ_2 були надіслані для розгляду до Департаменту фінансів Міністерства оборони України (а.с.40).

Комісія МО України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, 16.08.2019 (витяг з протоколу №109) дійшла висновку про відмову в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в з підстав відсутності в останнього права на отримання вказаної допомоги, оскільки на час встановлення інвалідності в 1986 році не існувало правової норми щодо виплати одноразової грошової допомоги (а.с.5).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до статті 41 цього Закону (у редакції, чинній на час звернення позивача до відповідача 19.07.2019) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

20.12.1991 прийнято Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII (далі Закон №2011-XII), який було введено в дію 10.01.1992 постановою Верховної Ради України №2012-XII «Про порядок введення в дію Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

З набранням чинності Закону №2011-ХІІ діяла редакція статті 16 цього Закону, відповідно до якої військовослужбовці, а також військовозобов`язані, призвані на збори, підлягають державному обов`язковому особистому страхуванню на випадок загибелі або смерті в розмірі 100-кратного мінімального прожиткового рівня населення України на час загибелі або смерті, а також в разі поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних у період проходження служби (зборів), у розмірі, залежному від ступеня втрати працездатності, що визначається у відсотковому відношенні від загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті.

Законом №328-V статтю 16 Закону №2011-ХІ викладено в новій редакції, яка діяла з 01 січня 2007 року до 01 січня 2014 року, та якою було введено поняття «одноразова грошова допомога».

Законом України від 04.07.2012 №5040-VI «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців», який набрав чинності 01.01.2014, статтю 16 Закону 2011-ХІ викладено в новій редакції та доповнено статтями 16-1-16-4.

Відповідно до частини першої статті 16 Закону №2011-ХІ (у редакції Закону №5040-VI) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Пунктом 4 частини другої статті 16 Закону №2011-ХІ (у наведеній вище редакції) передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

З метою реалізації положень пункту 2 статті 16-2 та пункту 9 статті 16-3 Закону №2011-ХІ Урядом 23.12.2013 прийнято постанову №975, якою затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі Порядок №975), який набрав чинності 24.01.2014.

Відповідно до пункту 2 Порядку №975 особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги: допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Відповідно до положень пункту 3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Отже, системний аналіз зазначених норм права беззаперечно свідчить, що право на отримання одноразової грошової допомоги безпосередньо пов`язане з датою встановлення інвалідності та, відповідно, визначається положенням законодавства, яке було чинним саме на той момент та встановлювало, зокрема, порядок отримання та розмір такої допомоги. Наступна зміна законодавства не впливає на порядок отримання, розмір допомоги тощо, і це відповідає принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права.

Аналогічна правова позиція щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладена Верховним Судом у постановах від 09.11.2018 у справі №759/5707/16-а, від 23.10.2019 у справі №324/187/17 (2-а/324/13/2017), від 19.02.2020 №161/6668/17.

Як встановлено судом, вперше ІІ групу інвалідності позивачу встановлено 25.02.1986.

Таким чином, позивач за національним законодавством України не має права на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки вперше група інвалідності йому встановлена при дії законодавства СРСР, яким право на отримання такої допомоги в разі встановлення інвалідності військовослужбовцям не було визначене.

Посилання позивача на ту обставину, що в даному випадку національне законодавство України поширює свою дію на соціальний захист військовослужбовців колишнього СРСР щодо отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності, суд до уваги не бере, оскільки право на отримання вказаної допомоги пов`язується саме з датою встановлення інвалідності. Відтак, оскільки інвалідність ОСОБА_1 вперше встановлена у 1986 році, а не в період дії Закону №2011-ХІ, тому позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги за вказаним Законом.

З врахуванням вищевикладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та безпідставними, з огляду на що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративног судочинства України, на підставі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій