Справа № 1.380.2019.006072
Суддя: Улицький Василь Зіновійович
Дата ухвалення: 2020-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2020 рокуЛьвівСправа № 1.380.2019.006072 пров. № А/857/2609/20

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді: Улицького В.З.

суддів: Кузьмича С.М., Шавеля Р.М.

при секретарі судового засідання: Волошин М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 січня 2020 року (рішення ухвалене у м. Львові судом у складі головуючої судді Клименко О.М., повний текст складено 21.01.2020) у справі №1.380.2019.006072 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Львівський обласний військовий комісаріат про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2019 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, у якому просив суд: визнати протиправним та скасувати рішення №118 від 13 вересня 2019 року засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ступеня втрати працездатності ОСОБА_1 ; зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням ступеня втрати працездатності, внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, у розмірі 50-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Позивач позовні вимоги мотивував тим, що згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках застрахованого серії 12ААА №000049 від 12.03.2019 року йому встановлена ступінь професійної втрати працездатності у відсотках, що становить 30%. Позивач зазначає, що після встановлення йому ступеня втрати працездатності звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з письмовою заявою про виплату одноразової грошової допомоги, однак 04 жовтня 2019 року отримав лист-відмову з копією витягу з протоколу №118 від 13 вересня 2019 року засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, яка мотивована тим, що згідно з пунктом 7 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції Закону України від 06.09.2018 року №2522-VIII) передбачено виплату одноразової грошової допомоги у разі отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби. Заявника звільнено з військової служби 30.03.2016 року, а 07.03.2019 року встановлено ступінь втрати працездатності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, тобто понад тримісячний термін після звільнення з військової служби, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для призначення та виплати одноразової грошової допомоги. Таку відмову відповідача позивач вважає протиправною з підстав, що право на отримання одноразової грошової допомоги безпосередньо пов`язане з датою встановлення ступеня втрати працездатності (07 березня 2019 року) та, відповідно, визначається положенням законодавства, яке було чинним саме на той момент та встановлювало, зокрема, порядок отримання та розмір такої допомоги. Позивач вказує, що на момент встановлення йому ступеня втрати професійної працездатності (07 березня 2019 року) був чинним абзац третій пункту 7 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві №975 від 25 грудня 2013 року, яким визначено, що у разі часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності одноразова грошова допомога виплачується залежно від ступеня втрати працездатності, який встановлюється медико-соціальними експертними комісіями, у розмірі, що визначається у відсотках від 50-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, який отримав поранення (контузію, травму або каліцтво) під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності. Таким чином, на думку позивача, обмежень строку в три місяці після звільнення з військової служби станом на дату виникнення в нього права на отримання одноразової грошової допомоги (07 березня 2019 року) не існувало. У зв`язку з наведеним позивач просив позов задоволити.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21 січня 2020 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення №118 від 13 вересня 2019 року, оформлене Витягом з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум про відмову ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги. Зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12 серпня 2019 року про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з втратою працездатності відповідно до вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржив відповідач Міністерство оборони України. Вважає, що при винесенні рішення судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

Згідно ч.4 ст.229 КАС України, фіксування процесу не здійснювалося оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 189 цього Кодексу.

Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення учасника бойових дій, виданого 19 лютого 2016 року Управлінням персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 . Згідно довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України сержант ОСОБА_1 дійсно в період з 02.07.15 року по 01.10.15 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції в Донецькій області.

Відповідно до Витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 польова пошта (по стройовій частині) від 30.03.2016 року №65 сержанта ОСОБА_1 , звільненого наказом командира 14 окремої механізованої бригади від 30 березня 2016 року №23-к з військової служби у запас відповідно до підпункту «є» пункту 1 частини 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», пункту 1 Указу Президента України від 25 березня 2015 року №115/2016 «Про звільнення з військової служби військовослужбовців, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період», з 30 березня 2016 року виключено зі списків особового складу частини і з усіх видів забезпечення.

Відповідно до довідки Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівський обласний центр медико-соціальної експертизи» Обласна МСЕК №2 про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12ААА №000049 позивачу (дата огляду: 07.03-12.03.2019 р.) встановлено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках 30% (тридцять), з них: 25% (двадцять п`ять) встановлених 25.05.16 р. Причина втрати професійної працездатності захворювання, так, пов`язане із захистом Батьківщини, дата встановлення страхового випадку 15.03.16 р.

12 серпня 2019 року позивач звернувся до Військового комісара Львівського обласного військового комісаріату із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із втратою працездатності 30% (тридцять) з них 25% (двадцять п`ять) встановлено 25.05.16 р. із захистом Батьківщини.

Відповідно до Витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 13 вересня 2019 року №118 позивачу відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки: «Згідно з пунктом 7 частини другої статті 16 Закону (у редакції Закону України від 06.09.2018 р. № 2522-VIII) передбачено виплату одноразової грошової допомоги у разі отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби. Заявника звільнено з військової служби 30.03.2016, а 07.03.2019 встановлено ступінь втрати працездатності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, тобто понад тримісячний термін після звільнення з військової служби».

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 ст.3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII дія цього Закону поширюється на:

1) військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей;

2) військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти;

3) військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей.

Статтею 16 Закону №2011-XII визначено підстави призначення одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

Згідно п. 7 ч. 2 цієї статті у редакції Закону від 06.09.2018 №2522-VIII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби.

З 13.10.2018 року набрав чинності Закон України від 06.09.2018 року №2522-VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо підвищення соціального захисту військовослужбовців».

Позивача було звільнено з військової служби 30.03.2016 року.

Положення п. 7 ч. 2 ст. 16 Закону №2011-XII (в редакції, яка діяла станом на час звільнення позивача з військової служби) не обмежували право особи на призначення та виплату одноразової грошової допомоги трьохмісячним терміном після звільнення з військової служби.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що п. 7 ч. 2 ст. 16 Закону №2011-XII (у редакції Закону від 06.09.2018 року №2522-VIII) підлягає застосуванню до осіб, що були звільнені з військової служби після 13.10.2018 року, у т.ч. і до позивача, оскільки він був звільнений з військової служби 30.03.2016 року, а тому застосування до нього тримісячного строку після звільнення з військової служби для призначення і виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з захворюванням пов`язане із захистом Батьківщини, що привело до часткової втрати працездатності є протиправним.

Таким чином, при прийнятті відповідачем оскаржуваного рішення стосовно позивача Міністерством Оборони України не було дотримано принципу пропорційності, а саме балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Окрім того, відповідно до ч. 8 ст. 16-3 Закону України №2011-ХІІ особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Також, судом першої інстанції вірно зазначено, що відповідач безпідставно не врахував ту обставину, що згідно довідки Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівський обласний центр медико-соціальної експертизи» Обласна МСЕК №3 про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12ААА №000797 позивачу з 25 травня 2016 року встановлено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках: 25% (двадцять п`ять) та у спірному рішенні не навів жодних мотивів такого неврахування. Крім того, суд встановив, що копія вищевказаної довідки супровідним листом від 30.08.2019 року №8686 за підписом ТВО Військового комісара Львівського обласного військового комісаріату полковника Д. Сахацького направлена Директору Департаменту фінансів Міністерства оборони України для прийняття рішення стосовно виплати одноразової грошової допомоги. Відтак, при прийнятті спірного рішення про відмову у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги, відповідач повинен був врахувати зазначену обставину первинного встановлення позивачу 25 відсотків ступеня втрати працездатності ще 25 травня 2016 року та у разі її неврахування зазначити про це у спірному рішенні з наведенням відповідних мотивів.

Щодо іншої частини заявлених позовних вимог, то суд першої інстанції вірно задовольнив їх частково.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, відповідач як орган державної виконавчої влади зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Суб`єкти владних повноважень застосовують надані їм в межах закону повноваження на власний розсуд, без необхідності узгодження у будь-якій формі своїх дій з іншими суб`єктами (дискреційні повноваження). Втручання в дискреційні повноваження суб`єкта влади виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

При цьому, суди не вправі втручатися у діяльність державних органів та органів місцевого самоврядування при здійсненні ними функцій та повноважень, визначених законодавством, не вправі переймати на себе функції суб`єктів владних повноважень, оскільки чинним законодавством України суди не наділені правом створювати рішення суб`єктів владних повноважень, а наділені лише компетенцією перевіряти уже прийняті ними рішення на відповідність нормативно-правовим актам.

Таким чином, суд не вправі зобов`язувати суб`єктів владних повноважень чи їх посадових осіб приймати (видавати, створювати) певні нормативно-правові акти чи інші рішення.

Отже, при прийнятті даного рішення суд першої інстанції вірно прийняв рішення про зобов`язання Міністерство оборони Україгни повторно розглянути питання щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги.

Узагальнюючи наведене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв`язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

З наведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги являються безпідставними та необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 243 ч. 3, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 січня 2020 року у справі №1.380.2019.006072 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. З. Улицький
судді С. М. Кузьмич
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 18.03.2020р.