Справа № 805/2360/17-а
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2020-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

18 березня 2020 року

Київ

справа № 805/2360/17-а

адміністративне провадження № К/9901/17674/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Єресько Л.О.,

суддів: Загороднюка А.Г., Соколова В.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні у касаційній інстанції адміністративну справу №805/2360/17-а

за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління державної судової адміністрації в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії

за касаційною скаргою ОСОБА_1

на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 19 липня 2017 року, ухвалену суддею Кірієнком В.О.

на ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 05 вересня 2017 року, постановлену у складі колегії суддів: головуючого судді Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сухарька М.Г.

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування

1. У червні 2017 року ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області (надалі - відповідач, ТУ ДСА України в Донецькій області), у якому просила:

1.1. визнати неправомірною бездіяльності ТУ ДСА в Донецькій області, яка має документальне підтвердження у листі ТУ ДСА в Донецькій області від 24 травня 2017 року № 05-593/17 щодо не здійснення нарахування позивачу суддівської винагороди, як судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області з 01 січня 2017 року суддівської винагороди виходячи з посадового окладу судді у розмірі 10 мінімальних заробітних плат, який з 01 січня 2017 року становить 32 000, 00 грн;

1.2. зобов`язати ТУ ДСА України у Донецькій області провести перерахунок з 01 січня 2017 року суддівської винагороди судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_1 , виходячи з посадового окладу у розмірі 32 000, 00 грн;

1.3. зобов`язати ТУ ДСА України у Донецькій області провести виплату за період з 01 січня 2017 року суддівської винагороди, відпускних виплат та допомоги на оздоровлення за 2017 рік судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_1 , виходячи з посадового окладу у розмірі 32 000, 00 грн з урахуванням проведених виплат.

2. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що постановою Верховної Ради України № 2149-III від 14 грудня 2000 року її обрано суддею безстроково, на теперішній час займає посаду судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області. З січня 2017 року позивач отримує суддівську винагороду із розрахунку розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Державним бюджетом України на 2017 рік який становить 1600, 00грн.

2.1. Позивач вважає, що особливий порядок фінансування судів і діяльності суддів є однією з конституційних гарантій їх незалежності і спрямований на забезпечення належних умов для здійснення незалежного правосуддя та, посилаючись на статті 8 Закону України "Про Державний бюджет", частини 3 статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" тощо, зазначає, що розмір мінімальної заробітної плати становить 3200, 00 грн, а застосування відповідачем іншої розрахункової величини для визначення розміру суддівської винагороди ніж мінімальна заробітна плата суперечить вимогам статті 130 Конституції України, Закону України "Про судоустрій і статус суддів" тощо.

2.2. З урахуванням викладеного позивач вважає, що відповідачем порушено його право на передбачений Законом України "Про судоустрій і статус суддів" розмір суддівської винагороди, виходячи з посадового окладу в 10 мінімальних заробітних плат, визначених статтею 8 Закону України "Про державний бюджет на 2017 рік" починаючи з 01 січня 2017 року.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

3. Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 19 липня 2017 року, залишеною без змін постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 05 вересня 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.

4. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, зазначив, що при встановлені посадового окладу позивача та виплаті їй суддівської винагороди, суб`єкт владних повноважень діяв на підставі, в межах і спосіб, передбачені Конституцією України та законами України.

Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух в касаційній інстанції

5. 02 жовтня 2017 року до Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 про скасування постанови Донецького окружного адміністративного суду від 19 липня 2017 року та постанови Донецького апеляційного адміністративного суду від 05 вересня 2017 року у справі № 805/2360/17-а, у якій скаржник просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

6. У касаційній скарзі скаржник посилається на те, що суддівська винагорода регулюється Законом України «Про судоустрій та статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Крім того, наголошує, що розмір посадового окладу повинен обраховуватися виключно з розміру мінімальної заробітної плати, а не іншої розрахункової величини. Стверджує, що обмеження розміру суддівської винагороди суперечить принципам незалежності суддів, дотримання яких гарантовано як національним, так і міжнародним законодавством. Наголошує, що невиконання пункту 23 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII порушує гарантоване державою право на належне матеріальне забезпечення судді як одну із складових її незалежності.

7. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 03 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

8. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017року № 2147-VІІІ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" (далі - Закон № 2147-VІІІ).

9. Статтею 327 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції вищевказаного Закону, обумовлено, що судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.

10. У зв`язку із початком роботи Верховного Суду, на виконання підпунктів 1, 7 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" КАС України матеріали касаційної скарги передано до Верховного Суду.

11. Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

12. 07 лютого 2018 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя - доповідач) Желтобрюх І.Л., судді Білоус О.В., Стрелець Т.Г.

13. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 червня 2019 року, який здійснено на підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 06 червня 2019 року №641/0/78-19 у зв`язку із зміною спеціалізації та введенням до іншої палати судді - доповідача Желтобрюх І.Л. (Рішення зборів суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді від 20.05.2019 № 14), що унеможливлює її участь у розгляді касаційних скарг, визначено новий склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) Єресько Л.О., судді Загороднюк А.Г., Соколов В.М.

14. Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О. від 16 березня 2020 року дана касаційна скарга була прийнята до провадження, закінчено підготовчі дії та призначено її до розгляду у попередньому судовому засіданні у відповідності до приписів пункту 3 частини першої статті 340 та статті 343 КАС України.

Позиція інших учасників справи

15. 23 жовтня 2017 року від ТУ ДСА України в Донецькій області надійшло заперечення на касаційну скаргу, де відповідач посилається на не обґрунтованість доводів даної касаційної скарги та просить її відхилити, а рішення прийняті судами попередніх інстанцій залишити без змін. Вказує на те, що оскільки розмір суддівської винагороди позивачу розраховувався з урахуванням приписів пункту 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII, яким встановлено, що мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. Таким чином відповідач вважає, що з 01 січня 2017 року суддівська винагорода суддів місцевих судів, які не пройшли кваліфікаційне оцінювання у встановленому порядку, обраховується від розміру посадового окладу судді, який складає 16000, 00 грн, а доплати обчислюються від такого розміру посадового окладу.

Установлені судами фактичні обставини справи

16. Постановою Верховної Ради України № 2149-III від 14 грудня 2000 року ОСОБА_1 обрано суддею Артемівського міськрайонного суду Донецької області безстроково.

17. З розрахункових листів позивача слідує, що нарахування посадового окладу ОСОБА_1 з 01 січня 2017 року здійснювалось із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого у розмірі 1600,00 грн.

18. Згідно супровідного листа № 219/05-02/111/17, 25 квітня 2017 року позивач звернувся до Начальника Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області із заявою щодо здійснення перерахунку суддівської винагороди за січень-березень 2017 року у тому числі і позивачу, виходячи з посадового окладу судді у розмірі 10 мінімальних заробітних плат, що з 01.01.2017 року становить 32 000, 00грн. і в подальшому нараховувати суддівську винагороду відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та статті 8 Закону України "Про державний бюджет України на 2017 рік".

19. Листом від 24 травня 2017 року № 05-593/17 відповідач повідомив про відсутність підстав для здійснення перерахунку суддівської винагороди за січень-березень 2017 року та його обчислення в подальшому, виходячи з посадового окладу судді у розмірі 32 000, 00 грн.

20. Не погоджуючись з таким розміром нарахування суддівської винагороди позивач звернулася до суду з даним позовом.

Позиція Верховного Суду

Джерела права та акти їх застосування

21. За приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

22. Держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів; розмір винагороди встановлюється законом про судоустрій (стаття 130 Конституції України).

23. Частинами першої, другої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за:

1) вислугу років;

2) перебування на адміністративній посаді в суді;

3) науковий ступінь;

4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Частина третя цієї ж статті встановлює базові розміри посадового окладу суддів судів різних інстанцій, розрахунковою величиною яких є прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

24. У відповідності до пункту 22 розділу XII "Прикінцевих та перехідних положень" Закону № 1402-VIII право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

25. Згідно з пунктом 23 розділу XII "Прикінцевих та перехідних положень" Закону № 1402-VIII до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону № 2453-VІ.

26. Частиною 3 статті 133 Закону № 2453-VI обумовлено, що посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

27. Відповідно до статей 7, 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» від 21 грудня 2016 року № 1801-VIII розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи з 1 січня 2017 року становив 1600 грн, а розмір мінімальної заробітної плати - 3200 грн.

28. За змістом пункту 3 розділу ІI "Прикінцевих та перехідних положень" Закону № 1774-VIII (у редакції, яка діяла на дату виникнення спірних правовідносин та ухвалення судових рішень, які є предметом касаційного перегляду в цій справі) мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

29. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень.

Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи

30. 08 лютого 2020 року набув чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду справ» (далі - Закон № 460-IX).

31. Згідно з пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 460-IX, касаційний розгляд справи буде здійснюватися в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

32. Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.

33. З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають застосуванню правила статті 341 КАС України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. При цьому, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

34. Згідно частини 3 статті 211 КАС України (в редакції чинній до 15.12.2017) підставами касаційного оскарження є порушення судом норм матеріального чи процесуального права, що кореспондує нормі частини 4 статті 328 КАС України (в редакції чинній після 15.12.2017).

35. Критерії оцінки правомірності оскаржуваних рішень на момент їх ухвалення визначалися статтею 159 КАС України (в редакції чинній до 15.12.2017), відповідно до якої судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справ, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

36. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

37. У цій справі судами попередніх інстанцій встановлено, що з огляду на вимоги пункту 23 розділу XII "Прикінцевих та перехідних положень" Закону № 1402-VIII, суддівську винагороду позивачу нараховували відповідно до статті 133 Закону № 2453-VІ (у редакції Закону № 192-VІІІ), але з урахуванням приписів пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» № 1774-VIII (у наведеній редакцій), тобто з розрахунку 10 мінімальних заробітних плат, розмір якої визначено на рівні 16000,00 грн.

38. Беручи до уваги приписи статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» від 21 грудня 2016 року № 1801-VIII, розрахункова величина, яку застосувала ТУ ДСА у Донецькій області для нарахування суддівської винагороди позивачу (1600,00 грн.) є розміром прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого згаданим Законом з 01 січня 2017 року. Скаржник стверджує, що розмір суддівської винагороди визначено у Законі № 2453-VI (у редакції Закону № 192-VIII), який є спеціальним нормативним актом для цих правовідносин, тож застосування положень іншого закону, який до того ж звужує обсяг гарантій суддівської незалежності, є порушенням норм статті 130 Конституції України. Тобто, скаржник вважає, що суддівську винагороду мали б нараховувати з розрахунку мінімальної заробітної плати, а не прожиткового мінімуму.

39. Верховний Суд раніше висловлював правову позицію у справі, фактичні обставини якої є подібними до обставин цієї справи. Зокрема у справі № 820/1853/17 колегія суддів зазначила, що норма частини третьої статті 133 Закону № 2453-VI є бланкетною, оскільки визначає лише кількість мінімальних заробітних плат для встановлення розміру посадового окладу судді, але не встановлює розміру мінімальної заробітної плати, який необхідний для цього. З огляду на це, необхідно звернутися до інших законів, які встановлюють розмір мінімальної заробітної плати. Такі норми доповнять частину третю статті 133 Закону 2453-VI і становитимуть єдину спеціальну норму, якою буде визначено розмір посадового окладу судді.

40. Нормативним доповненням до зазначеної статті є відповідні законодавчі положення, як-от пункт 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1774-VІІІ, яким установлено, що мінімальна заробітна плата (3200,00 грн.) після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

41. Отож, у такий спосіб законодавець заборонив застосовувати новий розмір мінімальної заробітної плати (3200,00 грн.) як розрахункової величини для визначення посадових окладів, в тому числі суддів, і водночас передбачив, що «до внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600,00 гривень».

42. На підставі наведеного колегія суддів висловила правовий висновок, за яким: законодавець встановив: по-перше, два види (розміри) мінімальної заробітної плати; по-друге, заборонив застосовувати для визначення розмірів посадових окладів розмір мінімальної заробітної плати 3200 грн.; по-третє, чітко передбачив, що для визначення посадових окладів суддів застосовується розмір мінімальної заробітної плати 1600,00 грн. Таким врегулюванням законодавець не порушив гарантій суддів щодо розміру суддівської винагороди, оскільки для визначення окладу судді підлягає застосуванню розмір мінімальної заробітної плати, який не є меншим від того, що застосовувався до такого врегулювання.

43. При цьому, колегія суддів зазначає, що до 01 січня 2017 року закони № 2453-VI та №1402-VIIІ визначали розмір посадового окладу судді у мінімальних заробітних платах, що дає можливість зробити висновок, що мінімальна заробітна плата застосовувалася законодавцем як розрахункова величина.

44. Досліджуючи мету прийняття Закону № 1774-VIII слід наголосити, що він був направлений на підвищення мінімальних стандартів, запроваджених в Україні, в тому числі і заробітної плати. Так, з огляду на положення Закону України "Про бюджет України на 2017 рік" розмір заробітної плати зріс вдвічі.

45. Наслідком таких змін Законом № 1774-VIII стала зміна розрахункової величини з мінімальної заробітної плати на прожитковий мінімум, яка стала застосовуватися до розрахунку всіх виплат, де раніше застосовувалася як розрахункова величина мінімальна заробітна плата, а також до розрахунку інших платежів та санкцій.

46. Таким чином, суд дійшов висновку, що з прийняттям Закону № 1774-VIII зміни зазнав не розмір суддівської винагороди, у формулі розрахунку якої як розрахункова величина була закладена мінімальна заробітна плата, а лише розрахункова величина.

47. Крім того, таким врегулюванням законодавець не порушив гарантії суддів щодо розміру суддівської винагороди, позаяк для визначення окладу судді підлягає застосуванню розмір мінімальної заробітної плати, який не є меншим від того, що застосовувався раніше до такого врегулювання.

48. За таких обставин і правового врегулювання Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що в задоволенні позову слід відмовити за відсутністю підстав.

49. Колегія суддів враховує вже раніше сформовані правові позиції Верховного Суду як суду касаційної інстанції щодо практики застосування наведених законодавчих норм при визначенні суддівської винагороди (постанови Верховного Суду від 02 травня 2018 року у справі № 805/2364/17-а, від 20 вересня 2018 року у справі №804/2622/17, від 24 жовтня 2018 року у справі №812/227/18, від 24 жовтня 2018 року у справі 826/12077/17, від 24 жовтня 2018 року у справі №812/227/18, від 24 жовтня 2018 року у справі № 826/12077/17, від 10 липня 2019 року у справі № 820/3217/17, від 30 липня 2019 року у справах № 820/1850/17, 820/1852/17, від 09 серпня 2019 року у справі №826/9404/17, від 04 березня 2020 року у справі №809/1684/17).

50. Вказана правова позиція також узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в рішенні від 11 березня 2020 року за результатами розгляду зразкової справи Пз/9901/17/19 (№200/9195/19-а).

51. З огляду на встановлені обставини і правове регулювання, враховуючи висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, колегія суддів дійшла висновку, що нараховуючи і виплачуючи ОСОБА_1 суддівську винагороду на основі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня відповідного календарного року за лютий 2017 року, ТУ ДСА України в Донецькій області діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України.

52. За такого правового регулювання, предмета і підстави позову в даному адміністративному спорі, Верховний Суд встановив, що суд першої інстанції з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов до обґрунтованого та законного висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

53. Доводи та аргументи ОСОБА_1 зводяться до переоцінки доказів, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій і свідчать про незгоду заявника із правовою оцінкою судами обставин справи, встановлених у процесі її розгляду. Водночас, за приписами частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

54. Суди попередніх інстанцій надали вірну юридичну оцінку встановленим обставинам справи і правильно застосували норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, а також не допустили порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

55. За таких обставин, колегія суддів Верховного Суду вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

56. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення першої та (або) апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

57. Згідно з частиною 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

58. На підставі викладеного, Верховний Суд констатує, що оскаржувані судові рішення ґрунтується на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а суди під час розгляду справи не допустили порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, відповідно підстави для скасування чи зміни оскаржених судових рішень відсутні.

59. Зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Висновки щодо розподілу судових витрат

60. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Постанову Донецького окружного адміністративного суду міста Києва від 19 липня 2017 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 05 вересня 2017 року у справі №805/2360/17-а залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Л.О. Єресько

А.Г. Загороднюк

В.М. Соколов

Судді Верховного Суду