Справа № 640/5250/19
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/5250/19 Суддя (судді) першої інстанції: Смолій І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Кузьменка В.В.,

Шурка О.І.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтопостач-Агро» на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.01.2020 у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтопостач-Агро» до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, треті особи: Головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бочковський Т.Ю., Державна податкова інспекція у Солом`янському районі Головного управління ДФС у м. Києві, про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Нафтопостач-агро» звернувся до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, треті особи: Державна податкова інспекція у Солом`янському районі ГУ ДФС у м. Києві, Головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бочковський Т.Ю., в якому просило:

- визнати протиправними дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження № 56885856 від 29.11.2018;

- визнати неправомірною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження № 56885856 від 29.11.2018.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.01.2020 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Нафтопостач-Агро» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, при цьому, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, а також неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення спору.

Сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Так, у відповідності до положень ч. 1 ст. 308 КАС України, справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 27.12.2016 Окружним адміністративним судом м. Києва винесено постанову в адміністративній справі за позовом ТОВ «Фірма "Октан» до Державної податкової інспекції у Солом`янському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, якою адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії ДПІ у Солом`янському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві щодо включення до акта опису майна від 06.08.2014 № 16 майна ТОВ Фірма «Октан» (), залишкова вартість якого перевищувала наявну станом на дату складання цього акта опису суму податкового боргу, незабезпеченого податковою заставою. Скасовано акт опис майна від 06.08.2014 № 16, складений податковим керуючим Державної податкової інспекції у Солом`янському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві, в рахунок погашення податкового боргу. Зобов`язано ДПІ у Солом`янському районі Головного управління ДФС у м. Києві звільнити з податкової застави рухоме майно ТОВ «Фірма «Октан» (), перелік якого зазначено в акті опису майна від 06.08.2014 № 16. В решті позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 18.04.2017 апеляційні скарги ТОВ «Фірма Октан» та ДПІ у Солом`янському районі ГУ ДФС у м. Києві - задоволено частково. Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.12.2016 скасовано та прийнято нову постанову, якою адміністративний позов ТОВ «Фірма Октан» до ДПІ у Солом`янському районі ГУ ДФС у м. Києві про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії задоволено частково. Визнано неправомірними дії ДПІ у Солом`янському районі ГУ ДФС у м. Києві при включенні до акту опису майна № 16 від 06.08.2014 ТОВ «Фірма Октан», залишкова вартість якого перевищує суму податкового боргу. Скасовано акт опису майна № 4 від 11.04.2014 складений ДПІ у Солом`янському районі ГУ ДФС у м. Києві. Зобов`язано ДПІ у Солом`янському районі ГУ ДФС у м. Києві розглянути питання щодо виключення з акту опису майна № 16 від 06.08.2014 майнових активів, з урахуванням їх залишкової вартості, які було включено до зазначеного акту опису понад розмір наявного у платника ТОВ «Фірма Октан» податкового боргу. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

08.06.2019 Окружним адміністративним судом м. Києва видано виконавчий лист.

ТОВ «Нафтопостач-Агро» (ТОВ «Фірма Октан») заявою від 27.07.2019 № 65 звернулось до відділу примусового виконання рішень Головного Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві щодо примусового виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 18.04.2017 у справі № 826/16522/14.

Постановою відділу примусового виконання рішень Головного Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 31.07.2018 № 56885856 відкрито виконавче провадження з примусового виконання вищезазначеного виконавчого листа.

Вимогою відповідача від 04.10.2018 № 56885856/3 зобов`язано ДПІ у Солом`янському районі ГУ ДФС України у м. Києві виконати рішення суду згідно виконавчого документа. Строк виконання вимоги п`ять днів з моменту отримання.

Листом від 12.10.2018 № 31336/9/26-15-17-02-38, ДПІ у Солом`янському районі ГУ ДФС України у м. Києві повідомило Відділ примусового виконання рішень Головного Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про виконання рішення суду. (а.с. 80)

Постановою державного виконавця від 29.11.2018 закінчено виконавче провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Позивач, вважаючи дії державного виконавця по закінченню виконавчого провадження та постанову від 29.11.2018 ВП № 5688586 неправомірними, звернувся до суду за захистом своїх прав.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з наступного:

- суд першої інстанції вказав на те, що боржником - ДПІ у Солом`янському районі ГУ ДФС України м. Києва виконано рішення суду, що підтверджується витягом з Державного реєстру обтяжень нерухомого майна від 23.11.2018 № 57626330;

- при цьому, суд першої інстанції не прийняв до уваги посилання позивача на витяг з Державного реєстру обтяжень нерухомого майна від 26.04.2018 № 55542289, оскільки, як вбачається з останнього, обтяження на майно позивача накладено згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 25918047 від 17.09.2013 ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві, а також посилання на витяг з Державного реєстру обтяжень нерухомого майна від 19.03.2019 № 58735954, згідно якого, вбачається, що майно ТОВ «Нафтопостач-Агро», станом на 19.03.2019, перебуває в податковій заставі згідно акту опису майна № 4 від 11.04.2014, № 16 від 06.08.2018, тобто, арешт накладено після винесення оскаржуваної постанови відповідача;

Доводи апеляційної скарги:

- листом від 12.10.2018 № 31336/9/26-15-17-02-38 ДПІ у Солом`янському районі ГУ ДФС у м. Києві повідомило ВПВР про виконання рішення суду, після чого, державний виконавець отримав витяг Державного реєстру обтяжень рухомого майна, з якого вбачається, що запис вилучено за завершенням п`ятирічного терміну зберігання, проте, апелянт наголошує на тому, що вилучено за завершенням п`ятирічного терміну зберігання саме запис № 1, який стосується зовсім іншого обтяження зареєстрованого 17.09.2013 за № 13908718, підставою накладення якого стала постанова ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві про арешт майна боржника/та оголошення заборони на його відчуження № 35918047 від 17.09.2013;

- єдиний висновок суду першої інстанції, покладений у основу оскаржуваного рішення, з посиланням на запис про вилучення за завершенням п`ятирічного терміну зберігання обтяження № 13908718 від 17.09.2013, як на підставу для залишення в силі постанови про закінчення виконавчого провадження № 5688585 від 29.11.2018 є безпідставним;

- витяг № 57626330 від 23.11.2018, який, як зазначено в рішенні суду, долучався боржником до листа № 31336/9/26-15-17-02-38 від 12.10.2018 на підтвердження виконання постанови № 826/16522/14 від 18.04.2017 насправді ним не надавався, а був самостійно отриманий ВПВР з Реєстру обтяжень рухомого майна за відповідною заявою, про що свідчать відомості витягу, наявні в матеріалах справи;

- тобто, фіскальним органом до матеріалів ВП № 56885856 не було долучено доказів виконання рішення суду, а також, державний виконавець не перевірив, що запис № 1 стосується зовсім іншого обтяження, ніж зазначеного в постанові суду у справі № 826/16522/14 від 18.04.2017;

- апелянт вказує на те, що фактичного виконання рішення суду не здійснено, що належно не перевірив державний виконавець під час прийняття оскаржуваної постанови, а було просто замінено об`єкт обтяження, з обтяження майна платника податків згідно з актом опису майна в податкову заставу від 06.08.2014 № 16, на обтяження майна платника податків згідно з актом опису майна в податкову заставу від 29.08.2017 № 3 - що не є фактичним виконанням рішення суду, на підтвердження чого вказує інформація з усіх наявних в матеріалах справи витягів від 26.04.2018, від 23.11.2018, від 19.03.2019;

- відтак, державним виконавцем, на переконання апелянта, протиправно прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження, при цьому, він не впевнившись у виконанні боржником судового рішення (тобто, без перевірки відомостей викладених у листі від 12.10.2018) та без перевірки записів у Витягах, наявних в матеріалах виконавчого провадження, хоча у відповідності до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий орган зобов`язаний був це зробити.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України, до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Приписами ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Так, ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Так, ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено підстави для закінчення виконавчого провадження, зокрема, п. 9 - виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Отже, виконавче провадження з підстав, визначених у п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII, закінчується у випадку фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. При цьому, про закінчення виконавчого провадження з указаних підстав приймається мотивована постанова, яка має містити обставини, що свідчать про фактичне виконання судового рішення та засоби їхнього встановлення.

Закінчуючи виконавче провадження із зазначених підстав, державний виконавець зобов`язаний пересвідчитися, що відповідне зобов`язання виконано у чіткій відповідності з резолютивною частиною рішення суду та мотивами, якими керувався суд, постановляючи таке рішення.

Джерелом відомостей про фактичне виконання в повному обсязі рішення, згідно з виконавчим документом, можуть бути будь-які докази, що містять відповідну інформацію, вид і форма яких залежить від суті та змісту покладеного на боржника зобов`язання.

Під час розгляду даного спору, суд першої інстанції вказав, що боржником у виконавчому провадженні - ДПІ у Солом`янському районі ГУ ДФС м. Києва, виконано рішення суду у справі № 826/16522/14, що підтверджується витягом з Державного реєстру обтяжень нерухомого майна від 23.11.2018 № 57626330.

Колегія суддів зазначає, що постанова про закінчення виконавчого провадження прийнята на підставі листа ГУ ДФС у м. Києві від 12.10.2018 № 31336/9/26-15-17-02-38. (а.с. 80)

У той же час, проаналізувавши вищевказаний лист, колегія суддів приходить до висновку, що останній не містять жодної підтверджуючої інформації щодо фактичного виконання рішення суду (крім інформування про виконання) у відповідності до виконавчого документа.

Також, зазначення того, що до вказаного листа боржником було додано витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 23.11.2018 № 57626330, є помилковим, адже у листі не зазначено про наявність додатків до нього, а сам витяг самостійно отриманий ВПВР з Реєстру, про що свідчать відомості витягу, наявні в матеріалах справи. (а.с. 81)

У зазначеному витязі з Реєстру, наявні три записи, з яких, запис 1 вилучено за завершенням п`ятирічного терміну зберігання, проте, він стосується іншого обтяження зареєстрованого 17.09.2013 за № 13908718, підставою накладення якого стала постанова ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві про арешт майна боржника/та оголошення заборони на його відчуження № 35918047 від 17.09.2013. Так, запис 2 містить інформацію про тим обтяження - податкова застава, від 14.04.2014 за № 14305123, майно платника податків згідно з актом опису майна № 4 від 11.04.2014, обтяжувач ДПІ у Солом`янському районі ГУ Міндоходів у м. Києві, вилучено об`єкт: активи платника податків згідно з актом опису майна (щодо зміни предмета податкової застави) від 01.08.2014 № 16). Запис 3 від 12.08.2014 за № 14488855, об`єкт обтяження - майно платника податків згідно з актом опису майна в податкову заставу від 06.08.2014 № 16, обтяжувач ДПІ у Солом`янському районі ГУ Міндоходів у м. Києві, зміна: вилучено об`єкт - майно платника податків згідно з актом опису майна в податкову заставу від 06.08.2014 № 16, додано об`єкт - майно платника податків згідно з актом опису майна в податкову заставу від 29.08.2017 № 3, замінено обтяжувача - ГУ ДФС у м. Києві. (а.с. 81-85)

Отже, з наведеної інформації з витягу з Реєстру слідує, що посилання апелянта на те, що фактичного виконання рішення суду не здійснено, а було просто замінено об`єкт обтяження, з обтяження майна платника податків згідно з актом опису майна в податкову заставу від 06.08.2014 № 16, на обтяження майна платника податків згідно з актом опису майна в податкову заставу від 29.08.2017 № 3, що також підтверджується інформацією з усіх наявних в матеріалах справи витягів від 26.04.2018, від 23.11.2018, від 19.03.2019, мають своє підтвердження, що належним чином не було перевірено державним виконавцем та не спростовується матеріалами справи.

Відтак, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги в тій частині, що державним виконавцем, передчасно прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження, при цьому, він не впевнившись у виконанні боржником судового рішення (без перевірки відомостей викладених у листі від 12.10.2018) та без перевірки записів у Витягах, закінчив виконавче провадження у зв`язку з фактичним виконанням, що не узгоджується з ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Колегія суддів констатує, що, дійсно, державний виконавець вчиняв дії до перевірці відомостей отриманих від боржника про виконання рішення суду, шляхом самостійного отримання витягу з Реєстру, проте зазначених дій недостатньо для прийняття вмотивованого рішення про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням рішення, з урахуванням доводів сторони стягувача. У свою чергу, прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження з формальних підстав, на переконання суду, суперечить основним принципам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.

На зазначені вище обставини суд першої інстанції не звернув уваги, вказавши про правомірність дій державного виконавця під час прийняття постанови від 29.11.2018. якою закінчено виконавче провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи та порушено норми матеріального права, що призвело до помилкового вирішення спору, а тому, рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Оскільки, колегія суддів дійшла до висновків про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення позовних вимог, наявні підстави для нового розподілу судових витрат на сплату судового збору, що понесені позивачем при поданні позовної заяви та апеляційної скарги, згідно з приписами ст. ст. 139, 322 КАС України. При зверненні до суду першої інстанції, позивачем було сплачено 1921,00 грн., за подання апеляційної скарги - 2881,50 грн., що підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. ст. 139, 243,, 315, 317, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтопостач-Агро» - задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.01.2020 - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтопостач-Агро» до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, треті особи: Головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бочковський Т.Ю., Державна податкова інспекція у Солом`янському районі Головного управління ДФС у м. Києві, про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії - задовольнити.

Визнати неправомірними дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження № 56885856 від 29.11.2018.

Визнати неправомірною та скасувати постанову Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бочковського Тараса Олександровича про закінчення виконавчого провадження № 56885856 від 29.11.2018.

Стягнути за рахунок бюджетний асигнувань Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтопостач-Агро» судові витрати на сплату судового збору в розмірі 4802,50 грн. (чотири тисячі вісімсот дві гривні 50 коп.)

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко