Справа № 300/1619/19
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2020-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2020 рокуЛьвівСправа № 300/1619/19 пров. № 857/13495/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Довгополова О.М., Святецького В.В.,

за участю секретаря судового засідання: Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Івано-Франківської митниці ДФС на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2019 року, головуючий суддя - Чуприна О.В., ухвалене у м. Івано-Франківську, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення та рішення про коригування митної вартості товарів,-

В С Т А Н О В И В:

В липні 2019 року позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Івано-Франківської митниці ДФС, в якому просив визнати протиправними карткуи відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 02.04.2019 року UA206000/2019/00301 та рішення про коригування митної вартості товарів від 02.04.2019 року UA206000/2019/000301/2.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що відповідачем в порушення норм статей 52, 57, 58 Митного кодексу України, за наявності усіх документів, які підтверджують заявлену декларантом митну вартість товару - транспортного засобу марки Mercedes-Benz, модель Vito Tourer, номер кузова НОМЕР_1 , об`єм двигуна 2143 см3, 2015 календарного року виготовлення (надалі по тексту також - ТЗ, транспортний засіб, автомобіль, товар), та обраний метод його визначення, зокрема, основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), протиправно здійснено визначення митної вартості ТЗ, який ввозився ОСОБА_1 на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, за другорядним методом (резервним). Внаслідок чого 02.04.2019 року відповідачем прийнято оскаржені рішення про коригування митної вартості товарів UA206000/2019/000301/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA206000/2019/00301.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2019 року адміністративний позов задоволено; визнано протиправною та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Івано-Франківської митниці Державної фіскальної служби від 02.04.2019 року UA206000/2019/00301; визнано протиправною та скасовано рішення про коригування митної вартості товарів Івано-Франківської митниці Державної фіскальної служби від 02.04.2019 року UA206000/2019/000301/2.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, Івано-Франківська митниця ДФС оскаржила його в апеляційному порядку, яка, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що подані декларантом документи не містили всіх відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена за товар (платіжний документ), а також всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, відтак відповідачем правомірно прийнято оскаржені рішення та картку відмови в прийнятті митної декларації.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 30.10.2018 року позивачем придбано в нерезидента "Auto-Immler Handelsgesellschaft m.b.H." на території Республіки Австрія (A-6923 Lauterach, Dammstrasse 20) транспортний засіб - легковий автомобіль марки Mercedes-Benz, модель Vito Tourer, номер кузова НОМЕР_1 , об`єм двигуна 2143 см3, 2015 календарного року виготовлення, який був у використанні (в стані після дорожньо-транспортної пригоди). Вартість придбання автомобіля становила 2 800,00 EUR. Вказана обставина підтверджується наявним в матеріалах справи рахунком (rechnung) №183417 від 30.10.2018 року (а.с.67-68, 93).

На підставі такого рахунку "Auto-Immler Handelsgesellschaft m.b.H." видано квитанцію/рахунок (kassenbeleg/rechnung) за №2123 від 30.10.2018 року про прийняття оплати готівкою в сумі 2 800,00 EUR (а.с. 69-72).

Даний автомобіль був імпортований з Республіки Австрія, про що свідчить оформлена митна декларація країни відправлення (супровідний експортний документ) MRN 18T920000EVWZCSV6 від 30.10.2018 (а.с. 73-74, 75-76).

Декларантом ФОП Яремак Юрієм Івановичем в інтересах ОСОБА_1 , як одержувача товару, 01.04.2019 року подано до Івано-Франківської митниці ДФС електронну митну декларацію UA206020/2019/403435, якою задекларовано для митного оформлення товар, що ввозиться на територію України, а саме: автомобіль легковий, марки Mercedes-Benz, модель Vito Tourer, номер кузова НОМЕР_1 , об`єм двигуна 2143 см3, 2015 календарного року виготовлення, загальна кількість місць - 9, колісна формула 4*2 (а.с. 91, 113).

В графі 31 декларації відображений стан і умови доставлення товару: "наявність пошкодження аварійного характеру, ввезено на причепі" (а.с. 91 зворот).

В графі "42" (ціна товару) декларації визначено 2 800,00 EUR, а в графах "45" (коригування) і "46" (статистична вартість) 85 594,40 гривень, яка із урахуванням графи "23" (курс валюти) 30.56942700 становить ті ж 2 800,00 EUR.

Митну вартість товару визначено за першим (1) методом, тобто ціною договору (контракту), на підтвердження чого заповнено графу "43" митної декларації.

Одночасно із митною декларацією декларантом надано відповідачу ряд документів для підтвердження митної вартості товару і обраний метод її визначення. Зокрема, представлено рахунок (rechnung) №183417 від 30.10.2018 року, в якому вказано покупця автомобіля марки Mercedes-Benz, модель Vito Tourer, номер кузова НОМЕР_1 - Safat Lyubomyr (а.с. 67-68, 93); декларація про походження товару 0380 від 30.10.2018 року; Акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу UA20903/2018/005252 від 06.11.2018 року (а.с. 94-95); свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу бланк НОМЕР_2 від 10.02.2016 року (а.с. 97); платіжний документ, що підтверджує вартість товару №2123 від 30.10.2018 року (а.с. 71, 98); паспорт громадянина України з відміткою про реєстрацію місця проживання в Україні НОМЕР_3 від 15.07.1996 року (а.с. 54-57); інший некласифікований документ Інформація дати виготовлення від 01.04.2019 року; Єдиний уніфікований документ на розміщення та тимчасове зберігання товарів №120 від 07.12.2018 року; копія митної декларації країни відправлення MRN 18T920000EVWZCSV6 від 30.10.2018 року (а.с. 100-101).

Івано-Франківська митниця ДФС, за результатами розгляду поданої електронної митної декларації UA206020/2019/403435 від 01.04.2019 року та доданих до неї документів, в тому числі рахунку (rechnung) №183417 від 30.10.2018 року і квитанції/рахунок (kassenbeleg/rechnung) за №2123 від 30.10.2018 року, відмовила у митному оформленні (випуску) товарів у відповідності до картки UA206000/2019/00301 (а.с. 103).

Згідно даної картки - "митна вартість товару визначена за резервним методом визначення митної вартості (стаття 64 Митного кодексу України). Перший метод не застосований у зв`язку із не наданням документів відповідно до статті 53 Митного кодексу України. 2-5 методи визначення митної вартості (статті 59-63 Митного кодексу України) не застосовані, у зв`язку з відсутністю інформації щодо угод на ідентичні та подібні (аналогічні) товари (статті 59, 60 Митного кодексу України), та даних на підставі яких можливе визначення митної вартості згідно методів 4 і 5 (статті 62, 63 Митного кодексу України). Джерело інформації: спрацювання АСАУР 105-2, 106-2 "Вартість товару нижча наявної цінової інформації, отриманої у тому числі із зовнішніх джерел. Обов`язкове залучення відповідного спеціалізованого підрозділу для визначення МВ за VIN-кодом: НОМЕР_1 , валюта - EUR, вартість - 18 650,00. Проведено консультацію з декларантом, доведено інформацію про право декларанта вчиняти дії, передбачені пунктом 5 частини 2 статті 55 та Глави 4 Митного кодексу України".

У зв`язку з наведеним, Івано-Франківською митницею ДФС прийнято Рішення UA206000/2019/000301/2 від 02.04.2019 року, в графі 33 якого в розділі "обставини прийняття та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості" зазначені ті ж причини що й в Картці відмови (зворотній бік а.с. 102).

При цьому, Івано-Франківською митницею ДФС за резервним методом скориговано задекларовану митну вартість товару (2 800,00 EUR) і визначено її в розмірі 18 650,00 EUR.

В подальшому, позивач на підставі оскарженого рішення 04.04.2019 року подав декларацію UA206020/2019/403495, в графі 43 якої метод визначення митної вартості позначив "6" ("1/6"), при цьому врахував митну вартість, що скоригована відповідачем (а.с. 53, 92).

Позивач листами №№35,37 від 20.06.2019 року звернувся із вимогою в порядку частини 9 статті 55 Митного кодексу України про скасування оскаржених картки і рішення, а також просив визначити митну вартість товару в сумі 2 950,00 EUR, виходячи із розрахунку витрат на транспортування в сумі 150,00 EUR та висновку експертного автотранспортного дослідження по визначенню вартості ввезеного автомобіля №52 від 11.05.2019 року в сумі 82 618,00 гривень станом на 06.11.2018 року (а.с. 28-39, 48-50, 114-118).

У перегляді і скасуванні картки та рішення відповідач відмовив листом №954/10/09-7019-03 від 01.07.2019 року, вказавши, що застосовуючи положення пунктів 53, 53 Національного стандарту №1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав" митний орган не взяв до уваги поданий Висновок №52 від 11.05.2019 року, так як оцінювач використав тільки одне джерело інформації, не проаналізувавши всі інформаційні джерела, пов`язані з об`єктом оцінки, тенденції на ринку подібного майна, інформацію про угоди щодо подібного майна, та іншу істотну інформацію. Крім цього, Митниця не вважала подані документи додатковими, так як останні були представлені декларантом разом із декларацією 01.04.2019 року (а.с. 51).

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що приймаючи оскаржені картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення та рішення про коригування митної вартості товарів, митниця діяла не на підставі законів України, а також без урахування усіх обставин, відтак такі є протиправними та підлягають скасуванню.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються Митним кодексом України (далі - МК України), Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Як встановлено частинами 1, 2 статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною 3 статті 53 МК України встановлено обов`язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу органу доходів і зборів протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно із положенням частини четвертої вказаної статті, у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) визначені в ній документи.

Відповідно до частини 1 статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Згідно з положеннями статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Витребовування додаткових документів у декларанта та надання митниці права вчиняти дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів, можливе лише за наявності у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості.

При цьому, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Позивачем не заперечується право органу доходів і зборів упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів (частина п`ята статті 54 МК України), проте при цьому він має довести підстави застосування норм частини третьої статті 53 МК України: наявність розбіжностей у поданих декларантом документах, ознаки підробки або відсутність усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідач поставив під сумнів достовірність наданих декларантом документів у зв`язку зі спрацюванням системи ризиків АСАУР.

Цими обставинами відповідач обґрунтовував необхідність подання декларантом додаткових документів.

Позивач оплатив вартість товару в сумі 2800 EUR, що підтверджується рахунком (rechnung) №183417 від 30.10.2018 року і квитанцією/рахунком (kassenbeleg/rechnung) за №2123 від 30.10.2018 року.

. Даними документами підтверджується факт сплати позивачем коштів в зазначеній сумі на рахунок продавця за придбаний транспортний засіб.

У рішенні про коригування митної вартості товарів вказано, що воно прийняте у зв`язку із неподанням декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, а подані документи не містять усіх відомостей, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом.

Матеріалами справи підтверджується, що в поданих декларантом документах відсутні ознаки підробки, вони містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, відомості щодо ціни, яка була фактично сплачена за товар, та підтверджують можливість визначення митної вартості за резервним методом, встановленого декларантом.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивач надав усі наявні та достатні документи, передбачені Митним кодексом України, необхідні для визначення митної вартості, та які містять повну інформацію про митну вартість та її складові. Натомість контролюючий орган не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за цей товар та не дають можливість здійснити митне оформлення товару за визначеним декларантом методом.

Враховуючи вищенаведені норми закону та обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції, про те, що відповідачем не доведено обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного декларантом позивача розрахунку митної вартості транспортного засобу, а інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару не встановлено, через що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, відтак підлягають задоволенню.

Крім цього, згідно із ч. 2 ст. 6 КАС України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Так, у п. 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Івано-Франківської митниці ДФС залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2019 року у справі №300/1619/19 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді О. М. Довгополов
В. В. Святецький

Повний текст постанови складено 20.03.2020 року.