Справа № 160/9295/19
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2020-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 березня 2020 року Справа № 160/9295/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого суддіЦарікової О.В.,
секретаря судового засіданняБезрученко К.В.,
представника позивача представника відповідача Верховської О.В., Семенюк В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Божедарівської селищної ради Криничанського району Дніпропетровської області, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Криничанської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, -
В обґрунтування позову позивачем зазначено, що позивач звернулася до Божедарівської селищної ради із заявою про погодження акта перенесення в натуру на місцевість меж охоронюваних зон, зон санітарної охорони, санітарно -захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності. На вказану заяву відповідач надав відмову, оформлену листом від 18.03.2019 (вих. №182/02-12), яка в контексті положень ст. 122 та ст. 123 Земельного кодексу України є бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, який протягом встановленого Кодексом строку зобов`язаний прийняти рішення про передачу земельної ділянки чи про відмову в такій передачі.
Неприйняття відповідачем рішення про передачу позивачу земельної ділянки порушує її права, чим і обумовлено звернення до суду із цим позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/9295/19. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження, судове засідання призначено на 11 листопада 2019 року. Останнє судове засідання відбулось 02 березня 2020 року.
Також відповідач зазначає, що 01.01.2019 в силу вступив Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» (Закон №2498-УШ), за яким районні державні адміністрації втратили повноваження щодо виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості). Позивач звернулася із заявою про погодження Акту (технічної документації на земельну ділянку) у лютому 2019 року, тобто коли тільки селищна рада могла прийняти рішення про виділення земельної ділянки.
Закон №2498-УІІІ не містить положень щодо продовження дії рішень районних державних адміністрацій (розпоряджень голови РДА), а тому відповідач вважає, що оскільки спірні правовідносини між позивачем та Божедарівською селищною радою виникли після вступу в дію Закону №2498-УІІІ, то позивач повинна була спочатку отримати рішення Божедарівської селищної ради про виділення земельної ділянки, а вже потім готувати технічну документацію та звертатися до відповідача із заявою про її погодження.
Окрім цього, відповідач зазначає, що рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області по справі №178/793/18 від 18.09.2019 за ОСОБА_1 визнано право на земельну частку (пай) розміром 4,90 умовних кадастрових гектар.
Відповідно до технічної документації, яку надає позивач, вона хоче отримати у власність земельну ділянку розміром 6,424 га.
21 листопада 2019 року від представника відповідача надійшли заперечення, в яких він вказав, що позивач звернулася до Божедарівської селищної ради щодо погодження технічної документації у лютому 2019 року, коли РДА вже не мали повноважень щодо прийняття рішення про виділення земельних ділянок. Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» не містить положень щодо продовження дії рішень районних державних адміністрацій (розпоряджень голови РДА), а тому відповідач вважає, що оскільки правовідносини між позивачем та Божедарівською селищною радою виникли після вступу в дію Закону №2498-УІІІ, то позивач повинна була спочатку отримати рішення Божедарівської селищної ради про виділення земельної ділянки, а вже потім готувати технічну документацію та звертатися до відповідача із заявою про її погодження.
Відповідно до п. 3 Указу Президента «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» №720/95 від 08 серпня 1995 р. розміри земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах визначаються виходячи з вартості земельної частки (паю) та середньої грошової оцінки одного гектара сільськогосподарських угідь для даного підприємства кооперативу, товариства.
Надана позивачем технічна документація не має відомостей про оцінку землі і зробити висновок про відповідність розміру земельної ділянки в умовних кадастрових гектарах розміру земельної ділянки в фізичних кадастрових гектарах не має можливості.
21 листопада 2019 року від представника третьої особи -1 надійшли письмові пояснення, в яких зазначено, що до позовної заяви не додано доказів на підтвердження державноїреєстрації земельної ділянки, присвоєння кадастрового номера, який є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі.
25 листопада 2019 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій ним вказано, що відповідачу була надана розроблена ТОВ «АВАЛОН Бізнес Консалтинг» технічна документація для погодження акта перенесення в натуру на місцевість меж охоронюваних зон, зон санітарної охорони, санітарно -захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності, оскільки саме відповідач є тим суб`єктом, який наділений повноваженнями по підписанню такого акта.
В судовому засіданні 02 березня 2020 року представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд задовольнити позов.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти позовних вимог в повному обсязі, просив відмовити в задоволенні позову повністю.
Представники третіх осіб в судове засідання не з`явилися, про дату час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили.
Згідно ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.
У відповідності до ч. 1 ст. 205 неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Враховуючи наведені положення процесуального законодавства, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження.
Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області у справі №178/793/18 від 18.09.2018 за позовом ОСОБА_1 до Криничанської районної державної адміністрації Криничанського району Дніпропетровської області Божедарівської селищної ради Криничанського району Дніпропетровської області, третя особа: Криничанська державна нотаріальна контора Криничанського районі Дніпропетровської області про визнання права на земельну ділянку (пай) в порядку спадкування за заповітом позовні вимоги задоволено, визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 право на земельну частку (пай), розміром 4,90 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що перебувало у колективній власності КСП «Вільне», яке належало померлій згідно сертифікату серії ДП № 0109280, виданого 21 липня 1997 року Криничанською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області на підставі рішення № 313-р від 10 червня 1997 року, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 0280. Рішення суду набрало законної сили 19 жовтня 2018 року.
В подальшому, розпорядженням голови Криничанської районної державної адміністрації № Р-433/0/298-18 від 26.12.2018 року виділено земельну частку (пай) в натурі (на місцевості) розміром 4,90 умовних кадастрових гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва гр. ОСОБА_1 на території Божедарівської селищної ради Криничанського району Дніпропетровської області.
На підставі вказаного розпорядження позивачем у землевпорядної організації ТОВ «АВАЛОН Бізнес Консалтинг» замовлено розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) загальною площею 6,4240 га..
В процесі розроблення технічної документації позивач звернулася до Божедарівської селищної ради Криничанського району Дніпропетровської області, як до суміжного землекористувача, із заявою 26.02.2019, в якій просила погодити акт перенесення в натуру на місцевість меж охоронюваних зон, зон санітарної охорони, санітарно - захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності.
У відповідь на подану ОСОБА_1 заяву Божедарівська селищна рада Криничанського району Дніпропетровської області листом від 18.03.2019 вих. №182/02-12 повідомила, про те, що не має у своєму розпорядженні карти зі складання державних актів на право приватної власності на земельні частки (паї), книги жеребкування, та інших необхідних документів, а тому не має можливості вирішити порушене у питання щодо погодження акту перенесення в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки, розглядати та погоджувати проекти землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) та передачі у приватну власність земель для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Виникнення спірних правовідносин обумовлено протиправними, на думку позивача, діями відповідача при вирішенні питання про передачу із земельної ділянки, яке в силу законодавчих приписів належать до його виключної компетенції відповідача як органу місцевого самоврядування, а тому законність таких дій (бездіяльності) підлягає перевірці адміністративним судом.
Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.
Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).
Статтею 3 вказаного Закону (в редакції, що діяла на момент прийняття головою Криничанської районної державної адміністрації розпорядження № Р-433/0/298-18 від 26.12.2018) підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації.
Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).
Земельна частка (пай) виділяється її власнику в натурі (на місцевості), як правило, однією земельною ділянкою. За бажанням власника земельної частки (паю) йому можуть бути виділені в натурі (на місцевості) дві земельні ділянки з різним складом сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сінокоси або пасовища).
Відповідно до статті 5 цього ж Закону, сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); уточняють місце розташування, межі і площі сільськогосподарських угідь, які підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв); укладають із землевпорядними організаціями договори на виконання робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та виготовлення відповідної документації із землеустрою, якщо такі роботи виконуються за рахунок місцевого бюджету; сприяють в укладанні договорів на виконання землевпорядними організаціями робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), якщо такі роботи виконуються за рахунок осіб, які мають право на земельну частку (пай), або за рахунок коштів підприємств, установ та організацій, що орендують земельні частки (паї), проектів технічної допомоги тощо; надають землевпорядним організаціям уточнені списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); розглядають та погоджують проекти землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв); організовують проведення розподілу земельних ділянок між особами, які мають право на виділення їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), в порядку, визначеному цим Законом; оформляють матеріали обміну земельними частками (паями), проведеного за бажанням їх власників до моменту видачі державних актів на право власності на земельну ділянку; приймають рішення про видачу документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, власникам земельних часток (паїв).
Сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації - за межами населених пунктів.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» від 10.07.2018 № 2498-VIII внесені зміни до Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)». З урахуванням змін, внесених Законом від 10.07.2018 № 2498-VIII стаття 3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» була змінена.
Так, відповідно до статті 3 в редакції вказаного Закону, підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради.
Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).
Відповідно до статті 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості):
розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок;
приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості);
уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай);
уточняють місце розташування, межі і площі сільськогосподарських угідь, які підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв);
укладають із землевпорядними організаціями договори на виконання робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та виготовлення відповідної документації із землеустрою, якщо такі роботи виконуються за рахунок місцевого бюджету;
сприяють в укладанні договорів на виконання землевпорядними організаціями робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), якщо такі роботи виконуються за рахунок осіб, які мають право на земельну частку (пай), або за рахунок коштів підприємств, установ та організацій, що орендують земельні частки (паї), проектів технічної допомоги тощо;
надають землевпорядним організаціям уточнені списки осіб, які мають право на земельну частку (пай);
розглядають та погоджують проекти землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв);
організовують проведення розподілу земельних ділянок між особами, які мають право на виділення їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та земель, що залишилися у колективній власності, в порядку, визначеному цим Законом;
оформляють матеріали обміну земельними частками (паями), проведеного за бажанням їх власників до моменту державної реєстрації права власності на земельну ділянку.
Статтею 11 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначено, що встановлення меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) здійснюється на підставі проектів землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель або технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
Земельні ділянки, які будуть використовуватися їх власниками, самостійно закріплюються межовими знаками встановленого зразка кожна окремо.
Земельні ділянки, які їх власники або інші особи будуть використовувати єдиним масивом, закріплюються межовими знаками встановленого зразка лише по окружній межі єдиного масиву.
З наведеного видно, що з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» від 10.07.2018 № 2498-VIII, сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок та приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), отже в даному випадку відбулася зміна суб`єкта, наділеного повноваженнями по виділенню власникам земельних часток (паїв) в натурі (на місцевості) таких часток, та, відповідно і зміна суб`єкта, наділеного повноваженнями по затвердженню технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). А тому саме відповідач, як орган місцевого самоврядування, є належним суб`єктом, на якого законом покладено обов`язок по затвердженню технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а отже і погодження меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
Відповідно до статті 25 Закону України «Про землеустрій» документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації.
Відповідно до п. «і» абз. 2 вказаної статті видами документації із землеустрою є технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
Види документації із землеустрою та їх склад встановлюються виключно цим Законом.
Згідно зі статтею 29 Закону України «Про землеустрій», документація із землеустрою включає в себе текстові та графічні матеріали і містить обов`язкові положення, встановлені завданням на розробку відповідного виду документації.
Документація із землеустрою розробляється на основі завдання на розробку відповідного виду документації, затвердженого замовником.
Склад, зміст і правила оформлення кожного виду документації із землеустрою регламентуються відповідною нормативно-технічною документацією з питань здійснення землеустрою.
Погодження і затвердження документації із землеустрою проводиться в порядку, встановленому Земельним кодексом України, цим Законом (стаття 30 Закону України «Про землеустрій»).
Статтею 55 Закону України «Про землеустрій» визначено, що встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів.
Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка.
У разі, якщо межі земельних ділянок в натурі (на місцевості) збігаються з природними та штучними лінійними спорудами і рубежами (річками, струмками, каналами, лісосмугами, шляхами, шляховими спорудами, парканами, огорожами, фасадами будівель та іншими лінійними спорудами і рубежами тощо), межові знаки можуть не встановлюватися.
Власники землі та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов`язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка.
Межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам, у тому числі орендарям.
У разі якщо на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) передбачається здійснити передачу земельних ділянок державної чи комунальної власності у власність чи користування, така технічна документація розробляється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України (у випадках, передбачених законом).
Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) розробляється без надання дозволу Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України, у разі передачі:
а) у власність чи користування земельної ділянки державної чи комунальної власності, на якій розташовано житловий будинок, право власності на який зареєстровано. Така технічна документація розробляється на замовлення власника житлового будинку;
б) у користування земельної ділянки державної чи комунальної власності, що перебуває в постійному користуванні підприємств, установ, організацій, на якій розташоване нерухоме майно (будівля, споруда), яке є об`єктом державно-приватного партнерства (концесії). Така технічна документація розробляється на замовлення державного партнера (концесієдавця).
Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає:
а) завдання на складання технічної документації із землеустрою;
б) пояснювальну записку;
в) рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою (у випадках, передбачених законом);
г) згоду власника земельної ділянки, а для земель державної та комунальної власності - органу, уповноваженого здійснювати розпорядження земельною ділянкою, на відновлення меж земельної ділянки користувачем;
ґ) довідку, що містить узагальнену інформацію про землі (території);
д) копію документа, що посвідчує фізичну особу, або копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців;
е) копію документа, що посвідчує право на земельну ділянку (у разі проведення робіт щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості);
є) копію правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці (за умови якщо права власності на такі об`єкти зареєстровані);
ж) матеріали польових топографо-геодезичних робіт;
з) план меж земельної ділянки, складений за результатами зйомки, на якому відображаються зовнішні межі земельної ділянки із зазначенням власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, усі поворотні точки меж земельної ділянки, лінійні проміри між точками на межах земельної ділянки, межі вкраплених земельних ділянок із зазначенням їх власників (користувачів);
и) кадастровий план земельної ділянки;
і) перелік обмежень у використанні земельної ділянки;
ї) у разі необхідності документ, що підтверджує повноваження особи діяти від імені власника (користувача) земельної ділянки при встановленні (відновленні) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості);
й) акт приймання-передачі межових знаків на зберігання, що включається до документації із землеустрою після виконання робіт із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками.
Механізм встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року №376.
Відповідно до п. 2.8. Інструкції, технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає:
пояснювальну записку, яка містить опис місця розташування земельної ділянки, відомості про власника (користувача) земельної ділянки, відомості про виконавця (виконавців), реквізити відповідних ліцензій, необхідних для виконання робіт, відомості про власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, стислий опис виконаних робіт;
технічне завдання на встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (додаток 1);
копію документа, що посвідчує фізичну особу, або копію свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи;
копію документа, що посвідчує право на земельну ділянку (у разі його наявності); матеріали польових топографо-геодезичних робіт;
план меж земельної ділянки, складений за результатами кадастрової зйомки, на якому відображаються зовнішні межі земельної ділянки із зазначенням власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, усі поворотні точки меж земельної ділянки, лінійні проміри між точками по межах земельної ділянки, межі вкраплених земельних ділянок із зазначенням їх власників (користувачів). На бажання замовника замість плану меж земельної ділянки може складатися кадастровий план земельної ділянки;
перелік обмежень у використанні земельної ділянки і наявні земельні сервітути;
у разі необхідності документ, що підтверджує повноваження особи діяти від імені власника (користувача) земельної ділянки при встановленні меж земельної ділянки в натурі (на місцевості);
акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який включається до документації із землеустрою після виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками (додаток 2).
За змістом пункту 3.12 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року №376, закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою.
Згідно з пунктом 1.3 Інструкції № 376, виконавець - юридична особа, що володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі якої працює не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників або фізична особа-підприємець, яка володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованим інженером-землевпорядником.
Тобто, встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) не є компетенцією суду. Суд розглядає справи по відновленню меж земельної ділянки, тобто спір про поновлення права, яке існувало у разі його можливого порушення.
Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок (пункт 4.1 Інструкції №376).
Пунктами 4.2, 4.3 Інструкції №376 встановлено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до статті 186 ЗК документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
Відповідно до частин першої, другої статті 198 ЗК України, кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: геодезичне встановлення меж земельної ділянки; погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; відновлення меж земельної ділянки на місцевості; встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; виготовлення кадастрового плану.
Тобто, погодження меж земельної ділянки із суміжними власники (користувачами) є обов`язковим при виділенні земельної ділянки у власність.
Суд зазначає, що відповідач, як суміжний землекористувач, самоусунувся від вирішення питання погодження акта перенесення в натуру на місцевість меж охоронюваних зон, зон санітарної охорони, санітарно - захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності.
Відмова відповідача погодити акт перенесення в натуру на місцевість меж охоронюваних зон, зон санітарної охорони, санітарно - захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності порушує вимоги чинного законодавства, які регламентують порядок виготовлення і погодження технічної документації, позбавляють позивачку можливості оформити свою земельну ділянку і отримати документ на право власності на землю.
У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом (частина четверта, п`ята статті 158 ЗК).
Відповідно до статті 70 Закону України «Про землеустрій» спори, що виникають при здійсненні землеустрою, вирішуються судом.
Суд може (з урахуванням вимог статті 19 Конституції) лише зобов`язати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування вирішити питання, яке віднесено до компетенції цього органу, якщо рішенням, діями чи бездіяльністю такого органу порушено чи порушуються суб`єктивні права і їх поновлення можливе у такий спосіб.
За наведених обставин, суд доходить до висновку про необхідність визнання протиправною бездіяльності Божедарівської селищної ради Криничанського району Дніпропетровської області щодо не розгляду по суті заяви ОСОБА_1 від 26.02.2019 про погодження акта перенесення в натуру на місцевість меж охоронюваних зон, зон санітарної охорони, санітарно -захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності та з метою захисту прав позивача зобов`язати Божедарівську селищну раду Криничанського району Дніпропетровської області розглянути по суті заяву ОСОБА_1 від 26.02.2019 про погодження акта перенесення в натуру на місцевість меж охоронюваних зон, зон санітарної охорони, санітарно - захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності.
Відповідно до ч. 14 ст. 186 ЗК України, технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) погодженню не підлягає і затверджується: Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у разі якщо земельна ділянка перебуває у державній або комунальній власності.
Частиною 1 статті 122 Земельного Кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Відповідно частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною 1 статті КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
У відповідності до ч. 1, ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Керуючись ст.ст.132, 134, 139, 194, 205, 242 - 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправною бездіяльність Божедарівської селищної ради Криничанського району Дніпропетровської області щодо не розгляду по суті заяви ОСОБА_1 від 26.02.2019 про погодження акта перенесення в натуру на місцевість меж охоронюваних зон, зон санітарної охорони, санітарно - захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності.
Зобов`язати Божедарівську селищну раду Криничанського району Дніпропетровської області розглянути по суті заяву ОСОБА_1 від 26.02.2019 щодо погодження акта перенесення в натуру на місцевість меж охоронюваних зон, зон санітарної охорони, санітарно - захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності.
В іншій частині заявлених позовних вимог відмовити.
Стягнути з Божедарівської селищної ради Криничанського району Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору у сумі 384 (триста вісімдесят чотири) грн. 20 коп.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 16 березня 2020 року.

Суддя О.В. Царікова