Справа № 826/15542/18
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2020-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2020 року м. Київ № 826/15542/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Мазур А.С., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомПриватного підприємства "Туристична компанія Бітско"
до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві
провизнання протиправним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Туристична компанія «Бітско» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, в якому просило суд: визнати протиправним та скасувати рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків від 29 грудня 2017 року №43947.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.11.2018 відкрито провадження в адміністративній справі, ухвалено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

В обґрунтування позову позивач послався на те, що внаслідок оформлення спірного наказу з порушеннями законодавства у контролюючого органу відсутні підстави для проведення фактичної перевірки позивача.

У відзиві на позов відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що спірне рішення прийнято в межах чинного законодавства, а відтак є законних та не підлягає скасуванню.

Оцінивши подані сторонами документи і матеріали, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, судом встановлено наступне.

Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві на підставі плану-графіка проведення документальних перевірок суб`єктів господарювання на ІV квартал 2017 року, відповідно до статей 20, 77,82 Податкового кодексу України, з метою здійснення контролю за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати податків та зборів (обов`язкових платежів) видано наказ № 13817 від 27.11.2017 про проведення документальної планової виїзної перевірки ПП «Туристична компанія «Бітско».

Посадові особи Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві 28 грудня 2017 року на підставі наказу №13817 від 27 листопада 2017 року прибули до офісу Приватного підприємства «Туристична компанія «Бітско» за адресою: м. Київ, бульвар Чоколівський, 33, кв.21 для проведення фактичної перевірки.

Відповідно до наказу №13817 від 27 листопада 2017 року посадовим особам відповідача необхідно було провести документальну планову виїзну перевірку ПП «Туристична компанія «Бітско» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період діяльності з 01.01.2014 по 30.09.2017, тривалістю 10 робочих днів з 28.12.2017 по дату завершення перевірки.

Однак позивач, проаналізувавши наказ №13817 від 27 листопада 2017 року, дійшов висновку, що останній не відповідають вимогам п. 77.1 ст. 77 та ст. 71 Податкового кодексу України, в зв`язку з чим відмовив у допуску контролюючих осіб відповідача до проведення перевірки, про що було складено відповідний акт № 1170/26-15-14-07-01.

Згідно наказу від 27.11.2017 № 13817 проведенню підлягає документальна планова виїзна перевірка з питань дотримання вимог податкового законодавства та іншого законодавства за період діяльності з 01.01.2014 по 30.09.2017, тривалістю 10 робочих днів з 28.12.2017 по дату завершення перевірки.

Відповідно до статті 62 Податкового кодексу України, одним із способів здійснення податкового контролю є перевірки та звірки відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірки щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з абзацом першим підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Відповідно до пункту 77.1 статті 77 Податкового кодексу України документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок. План-графік документальних планових перевірок на поточний рік оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, до 25 грудня року, що передує року, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки.

Пунктом 77.2 статті 77 Податкового кодексу України встановлено, що до плану-графіка проведення документальних планових перевірок відбираються платники податків, які мають ризик щодо несплати податків та зборів, невиконання іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи. Періодичність проведення документальних планових перевірок платників податків визначається залежно від ступеня ризику в діяльності таких платників податків, який поділяється на високий, середній та незначний. Платники податків з незначним ступенем ризику включаються до плану-графіка не частіше, ніж раз на три календарних роки, середнім - не частіше ніж раз на два календарних роки, високим - не частіше одного разу на календарний рік. Порядок формування та затвердження плану-графіка, перелік ризиків та їх поділ за ступенями встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Відповідно до пункту 77.4 статті 77 Податкового кодексу України про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом.

Таким чином, документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок на поточний рік, який має бути оприлюднений на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику до 25 грудня року, що передує року, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки.

Як вбачається з наказу від 27.11.2018 №13877 перевірку призначено на підставі плану-графіка проведення документальних перевірок суб`єктів господарювання на IV квартал 2017 року, не на поточний рік, як це прямо передбачено положеннями статті 77 Податкового кодексу України посилання на які містяться в зазначеному наказі, як на підставу його видання.

Складання та затвердження саме річного плану-графіка узгоджується також із нормами статті 5 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», відповідно до якої планові заходи здійснюються відповідно до річних планів, що затверджуються органом державного нагляду (контролю) не пізніше 1 рудня року, що передує плановому. Плановим періодом вважається рік, який обчислюється з 1 січня по 31 грудня планового року.

Відповідно до частини четвертої статті 2 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» заходи контролю здійснюються органами Державної фіскальної служби (крім митного контролю на кордоні), державного нагляду за дотриманням вимог ядерної та радіаційної безпеки (крім здійснення державного нагляду за провадженням діяльності з джерелами іонізуючого випромінювання, діяльність з використання яких не підлягає ліцензуванню), у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Частина п`ята статті 2 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» передбачає, що зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої-восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

У зв`язку недопущенням до проведення перевірки Відповідачем на підставі п. 94.2 ст. 94 Податкового кодексу України було прийнято рішення № 43947 від 29 грудня 2017 року «Про застосування адміністративного арешту платника податків» (Додаток 5).

Окрім того, позивач звернувся до суду з позовною заявою про скасування наказу №13817 від 27 листопада 2017 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 червня 2018 року у справі № 826/17088/17 вимоги позивача задоволені повністю, наказ Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 27. Листопада 2017 р. № 13817 «Про проведення перевірки ПП «Туристина компанія «Бітско» визнано протиправним та скасовано.

Надалі відповідачем винесено рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків від 29 грудня 2017 року №43947.

Не погодившись з таким рішенням позивач звернувся до суду з даним позовом.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Пунктом 94.1 статті 94 Податкового кодексу України передбачено, що адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом.

Згідно з підпунктом 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 Податкового кодексу України арешт майна може бути застосовано, якщо з`ясовується, що платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Відповідно до пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, копії наказу про проведення перевірки та службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Пунктом 81.2 статті 81 Податкового кодексу України передбачено, що у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки складається акт, який засвідчує факт відмови.

Тобто саме на етапі допуску до перевірки платник податків може постановити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необгрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе.

При цьому, як зазначено вище, при не допуску відповідача до фактичної перевірки спірним було питання щодо неналежного оформлення наказу про проведення фактичної перевірки, а саме в порушення п. 77.1 ст. 77 Податкового кодексу України, план-графік документальних планових перевірок не опрелюднено на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику.

Тобто, на думку позивача, відсутність таких даних надає наказу ознак невідповідності положенням Податкового кодексу України щодо його змісту, а відтак, наказ підлягав перевірці судом.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про передчасність прийняття відповідачем оскаржуваного рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків від 29 грудня 2017 року №43947.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи, що відповідачем не надано належних до допустимих доказів в підтвердження оскаржуваного рішення, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. 2-5, 11, 19, 72-73, 76-77, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Приватного підприємства «Туристична компанія «Бітско» (03187, м. Київ, бульвар Чоколівський, 33, кв. 21, ) задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) про застосування адміністративного арешту майна платника податків від 29.12. 2017 №43947.

Стягнути на користь Приватного підприємства «Туристична компанія «Бітско» (03187, м. Київ, бульвар Чоколівський, 33, кв. 21, ідентифікаційний код 25398564) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (04116, м. Київ, вулиця Шолуденка, 33/19, ) понесені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1762,00 (тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.С. Мазур