Справа № 500/374/19
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2020-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2020 рокуСправа № 500/374/19 пров. № 857/13583/19
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді-доповідача - Качмара В.Я.,

суддів - Большакової О.О., Старунського Д.М.,

при секретарі судового засідання - Пильо І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 6 листопада 2019 року (суддя Подлісна І.М., м.Тернопіль, повний текст складено 11 листопада 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Головного управління ДФС у Тернопільській області (далі - Головне управління, правонаступник Головне управління ДПС у Тернопільській області; далі - Головне управління-1) в якому просив:

визнати незаконними дії відповідача щодо невиплати компенсації за роботу в понадурочний час, недоплати компенсації за невикористану відпустку та помилковому наведенні бухгалтерських розрахунків у виданому грошовому атестаті;

зобов`язати Головне управління сплатити позивачу компенсацію в розмірі 86400 грн за роботу в понадурочний час за період з травня 2016 року по червень 2018 року;

зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплатити індексацію компенсації в розмірі 86400 грн за роботу в понадурочний час за період з травня 2016 року по червень 2018 року;

зобов`язати Головне управління сплатити середній заробіток за час затримки повного розрахунку в сумі 95000 грн та доплатити компенсацію за невикористану відпустку в сумі 29077 грн;

зобов`язати відповідача видати позивачу уточнений грошовий атестат із зазначенням розрахунків належного грошового забезпечення, наведених у рішенні суду.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 6 листопада 2019 року позов задоволено частково. Визнано незаконними дії Головного управління-1 щодо невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за відпрацьовані понадурочні години, як компенсацію за службу в понаднормовий час. Зобов`язано Головне управління-1 виплатити, провівши усі передбачені чинним законодавством відрахування ОСОБА_1 :

- грошове забезпечення за відпрацьовані понадурочні години, як компенсацію за службу в понаднормовий час, за період з 01.05.2016 по 30.06.2018 в сумі 47876,03 грн;

- суму компенсації заборгованості у зв`язку із порушенням строків виплати (невиплатою за відпрацьовані понад урочні години) за період з 01.05.2016 по 30.06.2018 в сумі 9115,79 грн.

Стягнуто з Головного управління-1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки при звільненні в сумі 394784 грн. Зобов`язано Головне управління-1 видати позивачу грошовий атестат з врахуванням вказаних грошових розрахунків сум грошового забезпечення. В задоволені решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог повністю.

В доводах апеляційної скарги вказує, що при звільненні позивача, з ним здійснено повний розрахунок грошового забезпечення за відпрацьований час, відповідного до графіків чергувань співробітників податкової міліції та табелів обліку робочого часу з відмітками роботи в нічний час. Доводи та розрахунки позивача щодо недоплати годин понадурочних робіт, як складових заробітної плати, за період з 01.05.2016 по 30.06.2018 є абсолютно незрозумілими. Крім того, при оплаті годин, як нічних, оплата тих же годин, як надурочних, не здійснюється. Також зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що у позовній заяві позивача відсутні така вимога, як виплата суми компенсації заборгованості у зв`язку із порушенням строків виплати, проте суд у резолютивній частині оскаржуваного рішення вказує саме на задоволення такої позовної вимоги. З приводу цього, апелянт також зауважує, що судом в принципі не може бути прийняте рішення про необхідність стягнення суми компенсації невиплачених сум грошового забезпечення, оскільки ці суми можуть бути виплачені працівникові виключно після завершення розгляду справи та виплати позивачу спірного недоплаченого грошового забезпечення. Стосовно позовних вимог про виплату середнього заробітку за час затримки повного розрахунку позивачем жодним чином не підтверджено спосіб розрахованої ним суми, а судом першої інстанції не враховано, що при визначені суми оплати середнього заробітку за час затримки при звільненні мають братися до уваги такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Разом з тим, 02.03.2020 судом апеляційної інстанції зареєстровано клопотання Головного управління-1 про заміну сторони відповідача у цій справі з Головного управління-1 на Головне управління. Вказане клопотання мотивовано тим, що в силу вимог постанов Кабінету Міністрів України (далі - КМУ), зокрема постанови від 18.12.2018 №1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України», від 25.09.2019 №846 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» (далі - Постанова №846) підрозділи податкової міліції, де працював позивач на час його звільнення та на час звернення до суду з позовом у зв`язку із реорганізаційними заходами органів ДФС, входили до структури ДФС, пізніше ДПС, а після судового розгляду справи в суді першої інстанції знову перейшли до структури ДФС.

Розглянувши вказане клопотання, суд апеляційної інстанції з урахуванням вимог статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) вважає, що таке не підлягає задоволенню, так як з огляду на встановлені у цій справі відносини Головне управління не є зобов`язальною стороною у цьому спорі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що на підставі щомісячних графіків для виконання покладених завдань позивач залучався до роботи, в тому числі, у нічний час, що підтверджується табелями обліку робочого часу. У розрахункових листах ОСОБА_1 відображено, зокрема, доплати за роботу у нічні години та в понадурочний час. З метою перевірки доводів позивача та заперечень відповідача стосовно проведення розрахунків з позивачем не у повному обсязі, судом була призначена судова- економічна експертиза, висновок якої був покладений у мотиви задоволених позовних вимог. У відповідності до висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи за період з 01.05.2016 по 30.06.2018 підполковнику ОСОБА_1 оплата надурочних годин не проводилась. Відтак, за спірний період сума недоплати грошового забезпечення позивача за відпрацьовані понадурочні години, понаднормовий час складає 47876,03 грн.

Щодо зобов`язання судом відповідача нарахувати та виплатити грошове забезпечення за відпрацьовані понадурочні години, як компенсацію за службу в понадурочний час у спірний період, то цей суд вказав, що оскільки остаточний розрахунок із позивачем під час його звільнення із органів податкової міліції за віком проведений не був, то суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Головне управління-1 нарахувати та виплатити компенсацію заборгованості грошового забезпечення у зв`язку із порушенням строків його виплати при звільненні за період з 01.05.2016 по 30.06.2018 в сумі 9115,79 грн. Крім цього, цей суд також врахував вимоги позивача про доцільність виплати йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального та процесуального права з таких міркувань.

Відповідно до частини першої статті 308 КАС суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що позивач в період з 24.03.1997 проходив службу в органах податкової міліції ДПА в Тернопільській області. З 29.06.2016 по 27.07.2018 займав різні посади в органах податкової міліції Головного управління (т.1 а.с.6).

24.07.2018 наказом Головного управління «Про звільнення ОСОБА_1 » №172-0 звільнено з посади та органів податкової міліції у запас Збройних Сил України за пунктом 64 підпунктом «б» (через хворобу) 27.07.2018 підполковника податкової міліції ОСОБА_1 старшого інспектора з особливих доручень штабу оперативного управління Головного управління (далі - Посада) (т.1 а.с.7-8).

Згідно табелів обліку робочого часу фактично відпрацьований позивачем час за кожний місяць служби складав в середньому 240 - 255 годин, а згідно розрахункових листів про нарахування заробітної плати цей час складає 152- 176 годин (т.1 а.с.24-76, 91-98, 149-).

Після звільнення позивача відповідачем йому виплачено належні при звільненні кошти та проведено розрахунок.

Однак, 24.09.2018 ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою в якій вказував, що йому стало відомо, що відповідно до табелів обліку робочого часу фактично відпрацьований ним час за кожний місяць складав 240-255 годин, а згідно розрахункових листів про нарахування заробітної плати за цей час оплачено орієнтовно 152-176 год. На підставі цього просив доручити відділу фінансування, бухгалтерського обліку та звітності Головного управління провести перерахунок його заробітної плати з травня 2016 року по червень 2018 року із врахуванням статті 106 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) здійснити індексацію компенсацію за роботу в понадурочний час, виплатити недоотримані кошти, а також нарахувати та сплатити єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування із суми заборгованості. Також у відповідності до статті 117 КЗпП просив виплатити середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку (т.1 а.с.5).

Відповіді на вказану заяву позив не отримав.

Вважаючи невиплату належних сум грошового забезпечення протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до частини сьомої статті 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно з пунктом 356.1 статті 356 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - ПК) держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20 - 23 Закону України «Про міліцію» та Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

За нормами пункту 21 «Положенням про походження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ», затвердженим постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 року №114 (далі - Положення №114) для осіб рядового і начальницького складу встановлюється 41-годинний робочий тиждень. У необхідних випадках вони несуть службу понад установлену тривалість робочого часу, а також у вихідні та святкові дні. Оплата праці в понадурочний, нічний час, у вихідні та святкові дні провадиться відповідно до законодавства.

Відповідно до пункту 1 постанови КМУ «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07.11.2007 №1294 (далі - Постанова №1294) установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно пункту 2 Постанови №1294 виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством інфраструктури, Державною службою з надзвичайних ситуацій, Службою безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Державною пенітенціарною службою, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).

На виконання Постанови №1294 Міністерством внутрішніх справ України видано наказ від 31.12.2007 №499 «Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ» (далі - Наказ №499), яким затверджено «Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ» (далі - Інструкція №499).

Так, пунктом 3.7 Інструкції №499 передбачено компенсація за службу в понаднормовий час, у дні щотижневого відпочинку та святкові дні.

При залученні осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ до несення служби понад установлений законодавством робочий час виплата грошового забезпечення проводиться з розрахунку посадового окладу й окладу за спеціальним званням (підпункт 3.7.1 пункту 3.7 Інструкції №499).

Годинна ставка обчислюється шляхом поділу місячного посадового окладу та окладу за спеціальним званням на кількість годин робочого часу в поточному місяці. При цьому понаднормові роботи не повинні перевищувати для кожного працівника чотирьох годин протягом двох днів поспіль і 120 годин на рік (підпункт 3.7.2 пункту 3.7 Інструкції №499).

Служба осіб рядового і начальницького складу у дні щотижневого відпочинку та святкові дні може компенсуватися за їхньою згодою шляхом надання їм іншого дня відпочинку або в грошовій формі. Компенсація понаднормових робіт шляхом надання відгулів не допускається (підпункт 3.7.3 пункту 3.7 Інструкції №499).

Відповідно до підпункту 3.7.5 пункту 3.7 Інструкції №499 облік робочого часу здійснюється шляхом ведення щомісячного табеля з обов`язковою відміткою в ньому кількості відпрацьованих годин.

Службою в нічний час вважається виконання особами рядового і начальницького складу органів, підрозділів установ і навчальних закладів внутрішніх справ службових обов`язків у період з 22.00 до 06.00 (підпункт 3.7.6 пункту 3.7 Інструкції №499).

Згідно додатку 22 Наказу №499 за роботу в нічний час встановлюється надбавка в 35 відсотків посадового окладу.

Разом з цим, відповідно до пунктів 1, 3 розділу ІІІ «Правил внутрішнього службового розпорядку» Головного управління (далі - Правила) тривалість робочого часу державного службовця становить 40 годин на тиждень. Облік робочого часу у Головному управлінні здійснюється у табелі робочого часу.

Згідно пунктів 1, 2 розділу V Правил для виконання невідкладних завдань державний службовець може залучатись до роботи понад установлену тривалість робочого дня за наказом (розпорядженням) начальника Головного управління, про який повідомляється профспілковий комітет працівників Головного управління, в тому числі у вихідні, святкові, неробочі дні, а також у нічний час з компенсацією за роботу відповідно до законодавства.

Начальник Головного управління за потреби може залучати державних службовців Головного управління до чергування після закінчення робочого дня, у вихідні, святкові і неробочі дні. Чергування державного службовця після закінчення робочого дня, у вихідні, святкові і неробочі дні здійснюється згідно з графіком, який розробляється відділом по роботі з персоналом і затверджується начальником Головного управління за погодженням із профспілковим комітетом працівників Головного управління.

Пунктами 3.1.6, 3.1.8 розділу 3 Колективного договору між Головним управлінням і Первинною профспілковою організацією Головного управління на 2015-2016 роки, 2017-2018 роки відповідно (далі - Колективний договір) передбачено оплачувати роботи в надурочний час у подвійному розмірі.

Виплачувати працівникам органів ДФС у межах затвердженого фонду оплати праці доплату за роботу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу за кожну годину роботи з 22-ї години до 6-ї години наступного дня.

Також, наказом Міністерства доходів і зборів України (далі - Міндоходів) від 10.07.2013 року №261 затверджено, зокрема, «Інструкцію про організацію роботи відділу оперативного реагування штабу Головного оперативного управління Міндоходів (інспекторів - чергових штабу оперативних управлінь ГУ Міндоходів в АР Крим, областях, містах Києві та Севастополі і Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників)», «Інструкцію про організацію роботи відділу оперативних чергових митниці оперативних управлінь головних управлінь Міндоходів в АР Крим, областях, містах Києві та Севастополі», та наказом Головного управління Міндоходів у Тернопільській області від 18.07.2013 №94 затверджено, зокрема, «Інструкцію про організацію роботи оперативних чергових штабу оперативного управління ГУ Міндоходів у Тернопільській області», «Інструкцію про організацію роботи сектору оперативних чергових митниць оперативного управління ГУ Міндоходів у Тернопільській області».

Зі змісту вказаних інструкцій слідує, що для виконання покладених завдань призначається добовий наряд, який заступає на зміну згідно графіком чергування, затвердженим керівником Головного управління Міндоходів

Особовий склад добового наряду зобов`язаний нести службу у повсякденний, у святкові дні - встановленій формі одягу, мати при собі службове посвідчення, а середній і начальницький склад також жетони з особистим номером.

Добовий наряд формується на підставі щомісячних графіків, які затверджуються начальником оперативного управління Головного управління Міндоходів у Тернопільській області або особою, яка його заміняє.

Так, у наявних у матеріалах справи графіках чергування співробітників податкової міліції у складі добового наряду оперативного управління Головного управління, затверджених керівництвом Головного управління, вказано години чергування з 9.00 по 24.00, з 0.00 по 9.00 наступного дня .

На підставі вказаних щомісячних графіків для виконання покладених завдань позивач залучався до роботи, в тому числі, у нічний час, що підтверджується табелями обліку використання робочого часу.

У розрахункових листах ОСОБА_1 відображено, зокрема, доплати за роботу у нічні години та в понадурочний час.

Для з`ясування вказаних обставин, судом за клопотанням позивача ухвалою від 03 квітня 2019 року призначено судову економічну експертизу, проведення якої доручено Тернопільському відділенню Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, поставивши на вирішення експерта питання, серед яких:

- визначити суми недоплаченого грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.05.2016 по 30.06.2018, як доплату за роботу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу за кожну годину роботи з 22-ї години до 6-ї години наступного дня;

- визначити суми недоплаченого грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.05.2016 по 30.06.2018, як компенсацію за службу в понаднормовий час;

- визначити суму індексації недоплаченого грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.05.2016 по 30.06.2018, як доплату за роботу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу за кожну годину роботи з 22-ї години до 6-ї години наступного дня;

- визначити суму індексації недоплаченого грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.05.2016 по 30.06.2018, як компенсацію за службу в понаднормовий час;

- визначити середньоденний заробіток ОСОБА_1 на день звільнення 30.06.2018 з врахуванням сум, які необхідно було виплатити, як доплату за роботу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу за кожну годину роботи з 22-ї години до 6-ї години наступного дня;

- визначити середньоденний заробіток ОСОБА_1 на день звільнення 30.06.2018 з врахуванням сум, які необхідно було виплатити, як компенсацію за службу в понаднормовий час (т.1 а.с.109-110).

У відповідності до висновку експерта від 14.08.2019 №517/972-974/19-22 (далі - Висновок) за результатами проведення судово-економічної експертизи з наданих на дослідження розрахункових листків по грошовому забезпеченню ОСОБА_1 за період з 01.05.2016 по 30.06.2018 вбачається, що, підполковнику ОСОБА_1 оплата надурочних годин не проводилася.

За період з 01.05.2016 по 30.06.2018 при співставленні даних табелів обліку використання робочого часу про відпрацьовані години помісячно з даними про кількість годин, за які проведено оплату та вказано у розрахункових листках встановлено, що кількість відпрацьованих годин перевищує кількість годин, за які установою проведено оплату та нараховано грошове забезпечення, що і складає кількість надурочних годин.

Всього за період з 01.05.2016 по 30.06.2018 сума недоплати грошового забезпечення позивача за відпрацьовані понадурочні години, понаднормовий час складає 47876,03 грн., в тому числі: травень-грудень 2016 року - 11477,33 грн; 2017 рік - 14656,44 грн; січень-червень 2018 року - 21742,26 грн (т.1 а.с.127-139).

Стаття 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі Закон №2050-ІІІ) визначає, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі №2050-ІІІ слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Відповідно до статті 3 Закону №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно зі статтею 4 Закону №2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Використане у статті 3 Закону №2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1- 3 вказаного Закону №2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду України від 11 липня 2017 року №21-2003а16 та Верховного Суду від 22 червня 2018 року, 13 січня 2020 року у справах №№810/1092/17, 803/203/17 (відповідно).

Отже, суд першої інстанції вірно застосував положення частини другої статті 9 КАС вийшовши за межі позовних вимог в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за невиплачене грошове забезпечення за відпрацьовані понадурочні години за період з 01.05.2016 по 30.06.2018 в сумі 9115 грн.

Згідно частиною першою статті 47 КЗпП (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Частиною другою статті 116 КЗпП визначено, що у разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

На час судового розгляду остаточний розрахунок з позивачем не проведено.

У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП).

Відповідно до частини другої статті 117 КЗпП при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

За вказаних обставин суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції, що в силу положень статті 117 КЗпП України ОСОБА_1 має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У відповідності до пункту 2 «Порядку обчислення середньої заробітної плати» затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок №100) обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

За приписами пункту 3 Порядку №100 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.

Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

У відповідності до пункту 5 Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з п.8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Як видно з матеріалів справи відповідно до пункту 6 Висновку середньоденний заробіток ОСОБА_1 на день звільнення становить 1233,70 грн, час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.07.2018 по 06.11.2019 становить 320 робочих днів, чого не заперечує сторона відповідача.

Відтак, вимога позивача стосовно стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягає задоволенню в сумі 394784 грн (320 робочих днів х 1233,70 грн середньоденний заробіток).

В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване судове рішення і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Міркування і твердження відповідача не спростовують правильності правових висновків цього рішення, у зв`язку з чим його апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 6 листопада 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді О. О. Большакова
Д. М. Старунський
Повне судове рішення складено 18 березня 2020 року.