Справа № 153/342/20
Суддя: Гаврилюк Т. В.
Дата ухвалення: 2020-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" березня 2020 р. Справа153/342/20

Провадження2-а/153/6/20-а

у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань у приміщенні Ямпільського районного суду Вінницької області у місті Ямпіль Вінницької області

Ямпільський районний суд Вінницької області, який діє як адміністративний суд

у складі головуючого судді Гаврилюк Т. В.

за участю секретаря судового засідання Сирітко В. В.

розглянувши цивільну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора СРПП №3 Тиврівського відділення поліції Жмеринського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області Гоголь Миколи Петровича про визнання незаконною та скасування постанови серії ЕАК №2185591 від 02.03.2020 про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 255 гривень,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Інспектора СРПП №3 Тиврівського відділення поліції Жмеринського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області Гоголь Миколи Петровича про визнання незаконною та скасування постанови серії ЕАК №2185591 від 02.03.2020 про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 255 гривень, в якому просив: визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕАК №2185591 від 02.03.2020 інспектора СРПП №3 Тиврівського відділення поліції Жмеринського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області капітана поліції Гоголя Миколи Петровича, відповідно до якої його було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. за ч.1 ст.121 КУпАП. У своєму адміністративному позові посилається на те, що 02.03.2020 о 09 годині 41 хвилині в смт.Тиврів по вулиці Шевченка відносно нього, керуючого транспортним засобом ВАЗ 210994 д.н.з. НОМЕР_1 інспектором Тивірвського відділення поліції Жмеринського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області капітаном поліції Гоголем М.П. винесено постанову відповідно до ч.1 ст.121 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу 255 грн., оскільки на думку працівника поліції ним порушено правила зупинки та стоянки, згідно із п.15.9 Правил дорожнього руху. Зазначив, що він зробив вимушену зупинку 02.03.2020 біля Тиврівської центральної районної лікарні та висадив пасажира свою тещу, яка в той час погано себе почувала та потребувала невідкладної медичної допомоги. Вказав, що його зупинка тривала менше 5 хвилин. Він провів тещу до лікарні та повернувся до автомобіля, щоб припаркувати його в дозволеному місці. До нього одразу підійшли працівники поліції та склали постанову, у зв`язку з порушенням п.15.9 ПДР. Вважає постанову серії ЕАК №2185591 від 02.03.2020 протиправною, факт порушення ним правил дорожнього руху нічим не доведений, процедура складання постанови не відповідає вимогам чинного законодавства, ґрунтується на неповному та не об`єктивному розгляді справи про адміністративне правопорушення, за відсутності належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт його неправомірних дій. Окрім цього, зазначив, що постанова не відповідає обставинам справи, а тому підлягає скасуванню. Вказав, що відповідач не врахував його пояснень та не з`ясовував обставин, що пов`язані з вимушеною зупинкою. Постанова не містить його пояснень, хоча вина у вчиненні правопорушення ним заперечувалася. Інспектор поліції ОСОБА_2 незаконно під час складання оскаржуваної постанови не роз`яснив йому його права, передбачені ст.63 Конституції України та норми статті 268 КУпАП, нічого не пояснюючи, не вислухавши, не врахувавши його всі зауваження та пояснення даної ситуації та не з`ясував фактичних обставин справи. Також зазначив, що п.15.9 ПДР містить в собі 11 підпунктів від букви а) до букви и). Відповідачем у постанові не вказано, який із підпунктів ним конкретно порушено, чим допущена суттєва невідповідність вимогам ст.283 КУпАП, що не уможливлює притягнення його до відповідальності, внаслідок не конкретизованого правопорушення. Крім цього, зазначив, що відповідачем не визначено та не конкретизовано предмет порушення вказаного пункту ПДР України, лише загально визначено, що ніби то ним порушено весь спектр можливих недозволених зупинок і стоянок в даному місці, при цьому не вказуючи конкретно, що саме і як він порушив. Крім цього, в оскаржуваній постанові не наведено жодного доказу його вини у скоєнні даного правопорушення, в тому числі не зазначено жодних відомостей про фіксування подій на нагрудну камеру поліцейського, а також не визначено, яким чином відповідач дійшов висновку, що ніби то він здійснив стоянку чи зупинку. Тому він вимушений звернутися до суду з цим адміністративним позовом.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, 10.03.2020 за вхід.№1882 подав заяву про розгляд справи без його участі. Позовну заяву підтримав, просив задовольнити.

Відповідач Інспектор СРПП №3 Тиврівського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області капітан поліції Гоголь М.П. у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового засідання повідомлений у встановленому порядку, про причини неявки не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи в його відсутність до суду не надійшло, відзив не подав.

Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини:

Із копії паспорта громадянина України (а.с.7) судом встановлено, що позивач народився 08.10.1986 в селі Ратуш Ямпільського району Вінницької області, де і зареєстрований.

Із копії пенсійного посвідчення серії НОМЕР_2 виданого 14.01.2020 (а.с.8) судом встановлено, що позивач має інвалідність 3 групи загального захворювання, отримує пенсію по інвалідності.

Із копії Постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАК №2185591 від 02.03.2020 (а.с.9) судом встановлено, що позивач 02.03.2020 о 09 годині 41 хвилині в смт.Тиврів Вінницької області по вулиці Шевченка керуючи транспортним засобом ВАЗ 210994 д.н.з. НОМЕР_1 порушив правила зупинки та стоянки, чим скоїв адміністративне правопорушення за ч.1 ст.121 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у розмірі 255 грн. та порушив п.15.9 ПДР.

Із копій фото світлин (а.с.10-13) судом встановлено, що зображений автомобіль марки ВАЗ 210994 д.н.з. НОМЕР_1 та зображено дорожній знак 3.34 «Зупинку заборонено».

Із копії довідки виданої Тиврівською ЦРЛ вих.№144 від 04.03.2020 (а.с.14) встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає по АДРЕСА_1 перебувала у КНП «Тиврівська ЦРЛ» на дообстеженні та консультації у кардіолога.

Вивчивши надані матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступного:

Відповідно ст.280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинні бути з`ясовані: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженою на те посадовою особою. Протокол про адміністративне правопорушення у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст.258 КУпАП протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.70, 73, 77, ч.1 та ч.3 ст.85, ст.153, якщо розмір штрафу не перевищую трьох неоподаткованих мінімумів доходів громадян, ст.107, ч.3 ст.109, ст.ст.110, 115, ч.2 ч.3 ч.5 ст.116, ч.3 ст.116-2, ч.1 ч.3 ст.117, ст.ст.118, 119, 134, 135 цього Кодексу, якщо особа не оспорює допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається. Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.

До справи не додано будь-яких доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 , тобто не зафіксовано вчинення правопорушення належними доказами, не надано пояснення свідків, які могли бути очевидцями вчинення правопорушення. Будь-які докази про наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП відсутні. Викладені обставини виключають наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, зазначеного у постанові відносно позивача.

Статтею 7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться у межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

За визначенням, наведеним у статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що притягнення особи до адміністративної відповідальності здійснюється за умови повного з`ясування усіх обставин вчинення нею адміністративного правопорушення та виявлення причин, що спричинили його вчинення. Для притягнення особи до адміністративної відповідальності не достатньо лише встановлення факту вчинення нею порушення, оскільки застосування передбачених нормами КУпАП заходів впливу, можливе лише за умови відсутності обставин, визначених статтями 17, 247 КУпАП та у разі, якщо вина особи повністю доведена належними та допустимими доказами.

Відповідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся належним чином, відзиву чи заперечень проти позову не надав, а тому, суд приходить до висновку, що відповідач заявлені позовні вимоги визнає.

Як встановлено частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до статті 17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 дійсно діяв в стані крайньої необхідності, оскільки для усунення небезпеки, яка загрожувала правам і свободам громадян, зокрема здоров`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - зупинився навпроти лікарні в зоні дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено» щоб висадити останню біля лікарні, яка в той час погано себе почувала та потребувала невідкладної медичної допомоги.

Відповідно до статті 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода. У разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини. Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує». Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам. Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

Отже, положеннями КУпАП передбачено можливість звільнення особи від адміністративної відповідальності у випадках, коли вчинені нею дії, які мають ознаки правопорушення і за які КУпАП передбачена відповідальність, вчинені у стані крайньої необхідності.

Аналізуючи подані позивачем докази, суд вважає, що ОСОБА_1 діяв в стані крайньої необхідності, пов`язаної з усуненням небезпеки щодо права на охорону здоров`я та медичну допомогу його тещі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановленого ст.49 Конституції України, а тому не порушував положень ч.1 ст.122 КУпАП.

Крім цього, п.15.9 ПДР України містить ряд підпунктів, де забороняється зупинка.

Однак, відповідачем під час винесення оскаржуваної постанови не конкретизовано, який саме підпункт п.15.9 ПДР України позивачем порушено.

Згідно статті 62 Конституції України вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Оцінюючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 в скоєнні вказаного адміністративного правопорушення не доведена, його дії підпадають під положення ст.18 КУпАП, а тому позовна заява підлягає задоволенню. .

Керуючись ст.2, 5, 9, 77, 122, 123, 205, 242, 243, 244, 245, 246, 286 КАС України, ст.ст.7, 9, 38, 245, 247, 251, 288, 289, 293 КУпАП, і на підставі ст.55 Конституції України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Скасувати, як незаконну та упереджену, постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК №2185591 винесену відносно ОСОБА_1 02 березня 2020 року за ч.1 ст.121 КУпАП та накладення стягнення у виді штрафу у розмірі 255 гривень.

Адміністративне провадження відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.121 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю події і складу правопорушення.

Рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду. У відповідності із частиною четвертою статті 286 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до пунктів 15, 15,5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» КАС України (у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року) до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Ямпільський районний суд Вінницької області.

Головуючий Т. В. Гаврилюк