Справа № 360/5064/19
Суддя: Ястребова Любов Вікторівна
Дата ухвалення: 2020-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2020 року справа №360/5064/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді доповідача Ястребової Л.В., суддів Компанієць І.Д., Казначеєва Е.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Біловодського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2019 р. у справі №360/5064/19 (головуючий І інстанції Захарова О.В., повний текст складено 26.12.2019р. в м. Сєвєродонецьк Луганської області) за позовом ОСОБА_1 до Біловодського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області про визнання неправомірними дій, зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до суду з позовом до Біловодського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області (надалі - відповідач, Управління), в якому просив визнати неправомірними дії відповідача щодо невиплати заборгованості із страхових виплат позивачу та зобов`язати відповідача виплатити позивачу з урахуванням заборгованості, яка утворилась з 01.06.2014 по 28.02.2018, страхові виплати у зв`язку з втратою працездатності.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 16.03.2018 позивач звернувся до відповідача із заявою щодо продовження раніше призначених страхових виплат як внутрішньо переміщеній особі. Згідно з відповіддю Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області від 06.06.2019 № 607/02-17, відповідно до заяви позивача від 16.03.2018 про продовження раніше призначених страхових виплат як внутрішньо переміщеній особі, відповідачем до Біловодського УСЗН було направлено подання про підтвердження факту проживання/перебування за вказаною адресою. 26.03.2018 позивачем була надана повторна заява про зміну адреси фактичного проживання/перебування, на підставі якого відповідачем повторно було направлено подання до Біловодського УСЗН про підтвердження факту проживання/перебування за вказаним адресом. Згідно з отриманої відповіді (протокол засідання від 08.06.2018 № 111) щомісячні страхові виплати продовжено на підставі рішення комісії з 01.03.2018. Позивач вважає, що не отримав заборгованість з належних йому страхові виплати з вини відповідача, дії якого є незаконними (а.с. 4-6).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2019 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Біловодського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області щодо невиплати ОСОБА_1 заборгованості з неотриманих щомісячних страхових виплат за період з 01 червня 2014 року по 28 лютого 2018 року. Зобов`язано Біловодське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області виплатити ОСОБА_1 заборгованість з неотриманих щомісячних страхових виплат за період з 01 червня 2014 року по 28 лютого 2018 року. У задоволенні позовної вимоги про визнання неправомірними дії Біловодського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області щодо невиплати заборгованості із страхових виплат відмовлено (а.с. 55-61).

Не погодившись з судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, вважає рішення необґрунтованим, безпідставним, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, ухваленим з порушенням норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що в Україні не запроваджені ані воєнний, ані надзвичайний стан, але на даний час певні території Донецької та Луганської областей визнані окупованими територіями, на яких діє особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України. Зазначає, що виплата страхових коштів за минулий період може бути виплачена лише згідно вимог п.15 Порядку №365. Дані кошти повинні обліковуватися в органі, що здійснює соціальні виплати та виплачуватись на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що окремий порядок на даний час не прийнятий КМУ, здійснити виплату страхових коштів на даний час не є можливим (а.с. 66-68).

Всі особи, які беруть участь у справі, до апеляційного суду не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 (а.с. 9-10),

Відповідно до довідки від 26 березня 2018 року № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, позивач є внутрішньо переміщеною особою з тимчасово окупованої території України АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 (а.с.11).

Відповідно до довідки Міністерства соціального забезпечення про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги від 13.11.1995р. ОСОБА_1 встановлено 25 % втрату працездатності (а.с. 12).

26 березня 2018 року позивач звернувся до Біловодського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області із заявою про продовження виплати раніше призначеної страхової виплати (а.с. 36).

На підставі витягу з протоколу засідання комісії з призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 08 червня 2018 року № 111 Біловодське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області постановою від 15 червня 2018 року № 1222/7703/7703 продовжило страхові виплати позивачу з 01 березня 2018 року (а.с. 37, 42).

Листом Біловодське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області від 06.06.2019р. №607/02-17 повідомило позивача, що щомісячні страхові виплати відповідно до Постанови КМУ від 25.04.2018р. №335 продовжено на підставі рішення комісії з місяця в якому надійшла заява, а саме з 01.03.2018р. Стосовно недоотриманих сум страхових виплат роз`яснено, що згідно п.15 Постанови КМУ від 08.06.2016р. №365 суми страхових виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в робочих органах, в який зберігались справи про страхові виплати до початку АТО та тимчасової окупації українських територій (а.с. 46).

Постановами Біловодського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області від 15 червня 2018 року №1222/74030/4030 про призначення потерпілому перерахованої щомісячної страхової виплати позивачу перераховано щомісячні страхові виплати з 01 березня 2014 року, з 01 березня 2017 року, з 01 березня 2018 року (а.с. 38-41).

Згідно з довідкою Біловодського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області позивач перебуває на обліку у відповідача з березня 2018 року на підставі заяви від 26 березня 2018 року про продовження раніше призначених страхових виплат. Остання виплата щомісячних страхових виплат позивачу проведена 18 листопада 2019 року в сумі 2281,45 грн. Заборгованість зі сплати щомісячних страхових виплат перед позивачем відсутня (а.с. 47).

Спірним у даній справі є правомірність невиплати позивачу щомісячних страхових виплат з 01.06.2014 року по 28.02.2018 рік.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Ні воєнний, ні надзвичайний стан в Україні в цілому, як і на окремих територіях Донецької та Луганської областей, не запроваджено.

Згідно з частиною 1 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV (далі Закон № 1105-XIV) страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Відповідно до частини 7 статті 36 Закону № 1105-XIVстрахові виплати складаються із: 1) страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата); 2) страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім`ї та особам, які перебували на утриманні померлого); 3) страхової виплати дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності; 4) страхових витрат на медичну та соціальну допомогу.

Частиною 1 статті 47 № 1105-XIV визначено, що страхові виплати провадяться щомісячно в установлені Фондом дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду: 1) потерпілому - з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання; 2) особам, які мають право на виплати у зв`язку зі смертю годувальника, - з дня смерті потерпілого, але не раніше дня виникнення права на виплати.

Страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком, а фінансування додаткових витрат згідно з цим Законом - протягом строку, на який визначено потребу в них (частина 5 статті 47 Закону № 1105-XIV).

Згідно з частинами 4, 7 статті 47 Закону № 1105-XIV виплати, призначені, але не одержані своєчасно потерпілим або особою, яка має право на одержання виплат, провадяться за весь минулий час, але не більш як за три роки з дня звернення за їх одержанням. Якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України «Про оплату праці».

За положеннями пункту 3 розділу VII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1105-ХІV особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації) визначаються Кабінетом Міністрів України.

Преамбулою Закону України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»(далі - Закон №1706-VII) визначено, що він відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до частини 1 статті 7 вказаного Закону, для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Частиною 10 вказаної статті Закону № 1706-VII передбачено, що внутрішньо переміщені особи з тимчасово окупованої території мають право на отримання матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності і від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, безпосередньо у робочих органах Фонду соціального страхування України за фактичним місцем проживання, перебування.

Матеріальне забезпечення, страхові виплати призначаються за наявності необхідних документів, що підтверджують право на ці виплати, а в разі їх відсутності - за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування у порядку, встановленому правлінням Фонду соціального страхування України.

У разі відсутності в зазначеному Реєстрі необхідних відомостей матеріальне забезпечення, страхові виплати надаються у мінімальному розмірі, встановленому правлінням Фонду соціального страхування України, з наступним перерахуванням сум матеріального забезпечення після надходження документів, що підтверджують право застрахованих осіб на їх надання.

Частиною 1 статті 46 Закону № 1105-XIV регламентовано, що страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються: 1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого; 3) якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку; 4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; 5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; 6) в інших випадках, передбачених законодавством.

Отже вказана стаття вказує на випадки, згідно яких страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються.

Матеріалами справи підтверджується, що з 01.06.2014 року по 28.02.2018 року страхові виплати не виплачені, оскільки відсутній окремий порядок, визначений КМУ.

Водночас, статтею 46 Закону №1105-XIV такої підстави для припинення страхових виплат не встановлено.

Отже, підстави зазначені відповідачем не є передбаченими законом підставами для припинення виплат. Постанова КМУ № 365 не є законом, а є підзаконним нормативно-правовим актом, який має нижчу юридичну силу, що значно звужує встановлене законодавством право на отримання страхових виплат позивачем, а тому право позивача на отримання виплат було безпідставно порушено відповідачем.

За вимогами статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункти 1, 6).

Верховна Рада України може змінити закон виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акту. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України відносяться до категорії підзаконних, а тому не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили. Право на обмеження конституційних прав громадян Кабінету Міністрів України Верховною Радою України не надано.

Крім того, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.06.2017 р. у справі № 826/12123/16, яка залишена без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.07.2018 р. та ухвалою Верховного Суду від 20 грудня 2018 року, визнано нечинним Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 р. №365.

Суди дійшли до висновку, що положення пунктів 7, 8, 9, 13 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365 та абзац 10 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 05 листопада 2014 року № 637 обмежують осіб, що належать до ВПО у реалізації їхніх прав, зокрема, прав на пенсійне та соціальне забезпечення та є такою, що призводить до непрямої дискримінації за ознакою місця проживання та перебування на обліку ВПО, а також порушує принцип рівності, передбачений статтею 24 Конституції України та гарантії вільного пересування територією України, передбачені статтею 33 Конституції України.

Крім того, зміна місця проживання або тимчасова відсутність за місцем проживання після призначення виплат, у розумінні статті 46 Закону № 1105, не може вважатися належної підставою для припинення виплати та невиплаті недоодержаних позивачем сум.

Стаття 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачає, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

У спірних правовідносинах ч. 2 ст. 77 КАС України на відповідача, як суб`єкта владних повноважень, покладено обов`язок доведення правомірності не виплати соціальних виплат позивачу.

У свою чергу, відповідачем не доведено правомірності не виплати соціальних виплат позивачу.

Отже, Біловодське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області, не виплачуючи соціальні виплати за відсутності передбачених законами України підстав порушило право позивача на їх отримання, при цьому, зазначене право є об`єктом захисту за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про зобов`язання Біловодського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області виплатити ОСОБА_1 заборгованість з неотриманих щомісячних страхових виплат за період з 01 червня 2014 року по 28 лютого 2018 року.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення про задоволення позовних вимог з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Біловодського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2019 р. у справі №360/5064/19 - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2019 р. у справі №360/5064/19- залишити без змін.

Повне судове рішення 17 березня 2020 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л.В. Ястребова

Судді І.Д. Компанієць

Е.Г. Казначеєв