Справа № 826/12243/18
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2020-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Лічевецького І.О., Оксененка О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 жовтня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування рішення та вимоги, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у м. Києві, в якому просив:

- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 02.04.2018 року № 59154-17 про необхідність сплати податкового боргу в розмірі 11 896,05 грн. за результатами річного декларування за 2017 рік;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві № 59154-17 від 02.04.2018 року про опис майна у податкову заставу платника податків;

- визнати протиправним нарахування в інтегрованій картці платника податків ОСОБА_1 пені в сумі 10 139,17 грн. в автоматичному режимі за результатами річного декларування за 2015 рік (декларація від 08.02.2016 року № );

- зобов"язати Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві виключити пеню в сумі 10 139,17 грн. з інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 ;

- зобов"язати Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві виключити з інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 записи про нарахування податкової заборгованості, в тому числі сум недоїмки та пені, нарахованих у зв"язку та внаслідок подання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік № 30188 від 31.01.2018 року та сплати податкових зобов"язань, задекларованих у такій податковій декларації.

В обґрунтування наведених вимог Позивач посилається на Податковий кодекс України, Порядок ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджений наказом Міністерства фінансів України № 422 від 07.04.2016 року, Порядок ведення органами доходів і зборів України оперативного обліку податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, інших платежів, які сплачуються під час митного оформлення товарів, затверджений наказом Міністерства доходів і зборів України № 756 від 05.12.2013 року, та зазначає про протиправність відображення Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві в інтегрованій картці платника податків ОСОБА_1 записи про нарахування податкової заборгованості, оскільки Позивачем своєчасно нараховано та сплачено податок на доходи з фізичних осіб.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 жовтня 2019 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано податкову вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 02.04.2018 року № 59154-17 про необхідність сплати податкового боргу в розмірі 11 896,05 грн. за результатами річного декларування за 2017 рік.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві № 59154-17 від 02.04.2018 року про опис майна у податкову заставу платника податків.

Визнано протиправним нарахування в інтегрованій картці платника податків ОСОБА_1 пені в сумі 10139,17 грн. в автоматичному режимі за результатами річного декларування за 2015 рік (декларація від 08.02.2016 року № ).

Зобов"язано Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві виключити пеню в сумі 10 139,17 грн. з інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 .

Зобов"язано Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві виключити з інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 записи про нарахування податкової заборгованості, в тому числі сум недоїмки та пені, нарахованих у зв"язку та внаслідок подання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік № 30188 від 31.01.2018 року та сплати податкових зобов"язань, задекларованих у такій податковій декларації.

Не погоджуючись з постановленим рішенням, Головне управління ДФС у м. Києві подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову повністю.

В апеляційній скарзі Головне управління ДФС у м. Києві посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Зокрема, Головне управління ДФС у м. Києві зазначає, що у Позивача станом на 01.04.2018 рік податковий борг на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування за 2018 становив - 11896,05 грн., тому податковий орган виніс податкову вимогу № 59154 від 02.04.2018 та рішення про опис майна у податкову заставу № 59154-17 від 02.04.2018 року.

ОСОБА_1 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства. Позивач звертає увагу на те, що норми ст. 48. 57. 168,177, 179 Податкового кодексу України дають підстави вважати, що особа, яка зареєстрована як Фізична особа - підприємець зобов`язана декларувати як доходи отримані за результатами господарської діяльності, так і інші доходи, що не пов`язані з такою діяльністю. При цьому, Податковим кодексом України розмежовано строк сплати податку на доходи Фізичних осіб отриманих платником - Фізичною особою та платником - фізичною особою-підприємцем. Так, податок з доходів Фізичних осіб з доходів, отриманих від здійснення підприємницької діяльності підлягає сплаті у строки, визначені пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, натомість податок з доходів, які не пов`язані з підприємницькою діяльністю особи підлягає сплаті у строки, визначені пунктом 179.7 статті 179 Податкового кодексу України. Строк сплати податку Фізичною особою з різних доходів (чи в якості доходу від підприємницької діяльності чи в якості заробітної плати та інших доходів, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю) законом чітко встановлено та розмежовано і не залежить від наявності або відсутності у Фізичної особи того чи іншого доходу.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що Головним управлінням ДФС у м. Києві 02.04.2018 року сформовано податкову вимогу № 59154-17, відповідно до якої станом на 01.04.2018 року сума податкового боргу ОСОБА_1 з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування складає 11 896,05 грн.

Одночасно Головним управлінням ДФС у м. Києві прийнято рішення № 59154-17 про опис майна у податкову заставу.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Позивач оскаржив його в адміністративному порядку.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 27.06.2018 року № 9288/ш/99-99-17-04-14 залишено без змін податкову вимогу Головного управління ДФС у м. Києві та рішення про опис майна у податкову заставу, а скаргу - без задоволення.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що Позивачем своєчасно та в повному розмірі сплачено податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування за 2017 рік, проте вказані суми зараховано в рахунок погашення податкового боргу за попередній період, відсутність якого встановлено рішенням суду. Відповідно суд прийшов до висновку про недостовірність даних ІКП щодо наявності станом на 01.04.2018 року податкового боргу у позивача з податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування за 2017 рік у сумі 11 896,05 грн. Суд першої інстанції дійшов також висновку про протиправність податкової вимоги Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 02.04.2018 року № 59154-17 про необхідність сплати податкового боргу в розмірі 11 896,05 грн. за результатами річного декларування за 2017 рік та протиправність рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві № 59154-17 від 02.04.2018 про опис майна у податкову заставу платника податків. Також, суд першої інстанції застосував такий спосіб захисту порушеного права Позивача як зобов`язання Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві виключити з інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 записи про нарахування податкової заборгованості, в тому числі сум недоїмки та пені, нарахованих у зв"язку та внаслідок подання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік № 30188 від 31.01.2018 року та сплати податкових зобов"язань, задекларованих у такій податковій декларації.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За приписами підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

За змістом норм пункту 36.1 статті 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Відповідно до пункту 31.1 статті 31 ПК України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Пунктами 38.1 та 38.3 статті 38 ПК України встановлено, що виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк. Спосіб, порядок та строки виконання податкового обов`язку встановлюються цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Так, відповідно до пунктом 54.1 статті 54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно з пунктом 57.1. статті 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, в розумінні підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України, сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом, набуває статусу податкового боргу.

За приписами підпунктом 59.1 статті 59 ПК України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Також податкова вимога надсилається (вручається) коли платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (пункт 59.4 статті 59 цього Кодексу).

Згідно з положеннями розділу ІІІ Порядку направлення контролюючими органами податкових вимог платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.06.2017 №610, податкові вимоги формуються автоматично на підставі даних інформаційно-телекомунікаційних систем контролюючих органів.

Відповідно до підпунктом 59.3 статті 59 ПК України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання. Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

За приписами пунктів 88.1 та 88.2 статті 88 ПК України з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу. Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення.

Згідно з підпунктом 89.1.1 пункту 89.1 статті 89 цього Кодексу право податкової застави виникає у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку.

Положеннями пункту 1 розділу ІІ Порядку застосування податкової застави контролюючими органами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 16.06.2017 року № 586, встановлено, що опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення про опис майна у податкову заставу (додаток 1), яке приймається керівником контролюючого органу (його заступником або уповноваженою особою). Рішення про опис майна у податкову заставу надається платнику податків, що має податковий борг.

Виходячи з системного аналізу наведених норм права суд зазначає, що контролюючий орган наділений повноваженнями щодо надсилання податкової вимоги та складання рішення про опис майна у податкову заставу у разі наявності у платника податків податкового боргу, що відображено в інтегрованій картці платника податків.

Відповідачем на підтвердження правомірності прийнятих рішень надано витяги з інтегрованої картки платника податку з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, відповідно до якої за станом на 01.04.2018 року за Позивачем обліковується заборгованість в розмірі 11 896,05 грн.

При цьому, судом першої інстанції встановлено та як вбачається з рішення Державної фіскальної служби про результати розгляду первинної скарги, контролюючим органом надано обгрунтування податковому боргу.

Так, в рішенні зазначено, що ФОП ОСОБА_1 06.02.2015 року подано до ДПІ податкову декларацію про майновий стан та доходи за 2014 рік № , де визначено суму загального річного оподатковуваного доходу (рядок 08 декларації) у сумі 2431278,04 грн. Сума податкових зобов`язань, що підлягала сплаті до бюджету (рядок 13.01 декларації) становила 372 226,82 грн.

Після проведення в ІКП облікових операцій по сплаті зазначених податкових зобов`язань (15.07.2015 року - 2226,82 грн. та 24.07.2015 - 370000 грн.) в автоматизованому режимі, відповідно до вимог статті 129 Податкового кодексу України, нараховано пеню у сумі 56517,92 грн. за період з 20.02.2015 року по 23.07.2015 року.

Станом на 01.01.2016 року в ІКП ФОП ОСОБА_1 обліковувався податковий борг (пеня) у сумі 56517,92 грн.

За інформаційними даними ІТС «Податковий блок», у лютому 2016 року в ІКП платника проведено облікові операції по зарахуванню грошових коштів на загальну суму 149561,96 грн. (платіжні доручення від 19.02.2018 року), частину яких зараховано в рахунок погашення пені у розмірі 56517,92 грн. (декларація від 06.02.2015 року № ) відповідно до вимог статті 87 Кодексу.

08 лютого 2016 року платником податків подано до ДПІ податкову декларацію за 2015 рік № та задекларовано грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 427 920,28 грн., з граничним терміном сплати - 19 лютого 2016 року.

19 лютого 2016 року виник податковий борг у сумі 334 876,24 грн.

31 березня 2016 року в ІКП проведено облікові операції по перерахуванню грошових коштів з іншого бюджетного рахунку у сумі 28102 грн.

06 квітня 2016 року ФОП ОСОБА_1 подано уточнюючий звіт від 06 квітня 2016 року № , яким збільшено грошове зобов`язання на суму 7816,09 грн.

Після проведення в ІКП облікових операцій по сплаті зазначених податкових зобов`язань (платіжні доручення від 14.07.2016 року, 18.07.2016 року) на загальну суму 276 000,85 грн. в автоматизованому режимі, відповідно до вимог статті 129 Кодексу, нараховано пеню у сумі 10139,17 грн.

Таким чином, станом на 31.12.2016 року податковий борг з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування складав 48728,65 грн. (основного платежу - 38589,48 грн., пені - 10139,17 грн.).

За даними ІТС «Податковий блок», 19.02.2017 проведено облікові операції по нарахуванню задекларованих податкових зобов`язань у розмірі 43075,66 грн. (декларація від 07.02.2017 року № ) та сплату до бюджету грошових коштів на загальну суму 427455,19 грн. (платіжні доручення від 14.02.2018 року, 16.02.2018 року, 17.02.2018 року), які відповідно до вимог статті 87 Кодексу зараховано в рахунок погашення податкового боргу минулих років у розмірі 48728,65 грн. та пені - 14333,09 грн. (декларація від 08.02.2016 року № ).

Станом на 31.12.2017 року в ІКП ФОП ОСОБА_1 обліковувався податковий борг у сумі 62543,04 грн.

За інформаційними даними ІТС «Податковий блок» у лютому 2018 року в ІКП платника проведено облікові операції по зарахуванню грошових коштів на загальну суму 626451,41 грн. (платіжні доручення від 01.02.2018 року, 05.02.2018 року, 15.02.2018 року, 16.02.2018 року), частину яких зараховано у рахунок погашення податкового боргу у розмірі 62543,04 грн. та в автоматичному режимі нараховано пеню у розмірі 5870 грн., яка погашена в повному обсязі.

Після надходження та опрацювання контролюючим органом заяви ФОП ОСОБА_1 про оскарження в адміністративному порядку донарахованих штрафних санкцій на узгоджену суму 68538,46 грн., визначених у податковому повідомленні-рішенні Головного управління ДФС у м. Києві від 15.01.2018 року № , грошові зобов`язання виключено з ІКП, як неузгоджені.

14 лютого 2018 року в ІКП проведено облікові операції по скасуванню пені у розмірі 56517,92 грн. на підставі постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2017 року у справі № 826/13133/16.

Після проведення 19 лютого 2018 року в ІКП облікової операції по нарахуванню податкових зобов`язань у розмірі 626451,41 грн. на підставі декларації від 31 січня 2018 року № 30188 у ФОП ОСОБА_1 виник податковий борг у сумі 11896,41 грн.

Таким чином, наведене свідчить, що податковий борг в розмірі 11896,41 грн. виник внаслідок зарахування сплачених позивачем коштів, згідно з декларацією про майновий стан і доходи за 2017 рік в рахунок погашення податкових зобов`язань за попередній період.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 лютого 2016 року у справі № 826/18494/15, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2016 року, адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправними дії Державної податкової інспекції в Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві по формуванню та направленню податкової вимоги від 24.02.2015 року № 3112-25. Визнано протиправною та скасовано податкову вимогу Державної податкової інспекції в Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 24.02.2015 року № 3112-25. Визнано протиправними дії Державної податкової інспекції в Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві по опису майна ОСОБА_1 у податкову заставу на підставі податкової вимоги від 24.02.2015 року № 3112-25. Визнано протиправним та скасовано рішення Державної податкової інспекції в Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві про опис майна у податкову заставу від 18.03.2015 року № 558/26-59-25-01-14.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2017 року у справі № 826/13133/16 позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправними дії Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві по розподілу сплачених ОСОБА_1 платіжними дорученнями від 19 лютого 2016 року податкових зобов`язань з оплати податку на доходи фізичної особи у розмірі 149561 грн. 96 коп. на погашення податкового боргу, штрафних санкцій та пені у розмірі 56517 грн. 92 коп. Визнано протиправною бездіяльність Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві щодо проведення зворотного віднесення протиправно списаних в оплату податкового боргу, штрафних санкцій та пені у розмірі 56517 грн. 92 коп. у рахунок сплати ОСОБА_1 податку на доходи фізичних осіб за 2015 рік, визначеного за результатами річного декларування. Зобов`язано Державну податкову інспекцію у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві внести зміни до інтегрованих карток платника податків ОСОБА_1 шляхом зворотного віднесення протиправно списаних в оплату податкового боргу, штрафних санкцій та пені коштів у розмірі 56517 грн. 92 коп. у рахунок сплати податку на доходи фізичних осіб за 2015 рік, визначеного за результатами річного декларування. Зобов`язано Державну податкову інспекцію у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві внести зміни до інтегрованих карток платника податків ОСОБА_1 шляхом зміни статусу повідомлення-рішення ДПІ у Шевченківському районі від 17 березня 2016 року № про застосування до позивача, як платника податків фізичної особи-підприємця, штрафних санкцій у розмірі 74445 грн 36 коп. за порушення строку сплати грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб статус "Скасовується в адміністративному порядку".

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 травня 2018 року у справі № 826/15622/17, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2018 року, визнано протиправними дії Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві щодо формування та направлення ОСОБА_1 податкової вимоги № 88021-17 від 23.10.2017 року. Визнано протиправними дії Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві щодо прийняття та направлення ОСОБА_1 рішення № 88021-17 про опис майна у податкову заставу. Визнано протиправним та скасовано рішення № 88021-17 про опис майна у податкову заставу. Зобов`язано Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві виключити з інтегрованої картки ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за платежем "податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування" за кодом бюджетної класифікації 11010500, записи про нарахування податкової заборгованості, в тому числі сум недоїмки та пені, нарахованих у зв`язку та внаслідок подання ОСОБА_1 податкової декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік (реєстр. від 07.02.2017 року) та сплати ним податкових зобов`язань, задекларованих у такій податковій декларації.

Вказаним рішенням встановлено відсутність у ОСОБА_1 податкового боргу з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування та вказано, що сума податкового боргу у розмірі 64472,49 грн. була утворена штучно та за відсутності факту несвоєчасної сплати Позивачем узгоджених сум грошових зобов`язань, задекларованих у податкових деклараціях за 2014 - 2016 роки.

В рішенні вказано, що нарахування контролюючим органом в інтегрованих картках до сплати Позивачу сум грошових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб без дотримання розмежування строків, визначених пунктом 57.1 статті 57 і пункту 179.7 статті 179 ПК України, зумовило формування в таких інтегрованих картках упродовж періоду з 19.02.2015 року по 31.12.2017 року сум недоїмок та нарахування штрафу і сум пені у зв`язку з несвоєчасною сплатою узгоджених грошових зобов`язань

Відповідно до частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З урахуванням наведеного та враховуючи, що Позивачем своєчасно та в повному розмірі сплачено податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування за 2017 рік, проте вказані суми зараховано в рахунок погашення податкового боргу за попередній період, відсутність якого встановлено рішенням суду, відповідно суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недостовірність даних ІКП щодо наявності станом на 01.04.2018 податкового боргу у Позивача з податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування за 2017 рік у сумі 11 896,05 грн., з чим погоджується колегія суддів.

Відтак, податкова вимога Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 02.04.2018 року № 59154-17 про необхідність сплати податкового боргу в розмірі 11 896,05 грн. за результатами річного декларування за 2017 рік та рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві № 59154-17 від 02.04.2018 про опис майна у податкову заставу платника податків є протиправними.

При цьому, Порядком ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 року № 422, визначено, що інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами.

З метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками.

ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу (п. 1 Розділу II Порядку № 422).

Тобто, інтегрована картка є документом, який знаходиться в оперативному стані і відображає облік нарахованих і сплачених сум платежів до бюджету. Зазначення в ньому сум недоїмки та пені, які не підлягають сплаті в даному випадку, але в картці зазначені як наявна заборгованість порушує права Позивача, оскільки відображає суму не існуючого податкового боргу та впливає на стан подальших розрахунків по податку.

Згідно з положеннями пункту 5 розділу І Порядку № 422, контроль достовірності первинних показників за податками і зборами, митними та іншими платежами до бюджетів та єдиним внеском здійснюється керівниками структурних підрозділів органів ДФС за напрямами роботи.

Загальний контроль за достовірністю відображення в ІКП облікових показників забезпечується підрозділом, який здійснює облік платежів та інших надходжень.

При виявленні некоректних базових записів структурними підрозділами за напрямами роботи готується коригуючий документ з обов`язковим посиланням на первинний документ, показники якого виправляються. Коригування даних в інформаційній системі органів ДФС здійснюється підрозділами, відповідальними за введення таких даних з первинних документів, за поточною датою.

У разі необхідності коригування облікових показників ІКП у ручному режимі таке коригування здійснюється виключно за рішенням керівника (заступника керівника) органу ДФС, підготовленим відповідним структурним підрозділом за напрямом роботи.

У разі встановлення, що перекручення (викривлення) показників допущене у результаті умисних дій працівників органів ДФС, такі працівники притягуються до відповідальності у встановленому законодавством порядку.

Первинними документами, на підставі яких вносяться первинні показники до інформаційної системи органів ДФС, яка забезпечує відображення результатів судового оскарження, є: ухвала суду про відкриття провадження; ухвала про забезпечення позову; ухвала суду про відкриття апеляційного провадження; ухвала суду про відкриття касаційного провадження; ухвала суду касаційної інстанції про зупинення виконання рішення; рішення суду, прийняте по суті, що набрало законної сили (перша інстанція, апеляційна чи касаційна інстанція, Верховний Суд України) (пункт 2 розділу VII Порядку № 422).

Отже, суд першої інстанції правильно застосував такий спосіб захисту порушеного права Позивача як зобов`язання Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві виключити з інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 записи про нарахування податкової заборгованості, в тому числі сум недоїмки та пені, нарахованих у зв"язку та внаслідок подання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік № 30188 від 31.01.2018 року та сплати податкових зобов"язань, задекларованих у такій податковій декларації, з чим погоджується колегія суддів.

При цьому, суд першої інстанції правомірно прийняв до уваги позицію Позивача щодо протиправності нарахування в інтегрованій картці платника податків ОСОБА_1 пені в сумі 10139,17 грн. в автоматичному режимі за результатами річного декларування за 2015 рік.

Враховуючи, що в межах справ Окружного адміністративного суду міста Києва № 826/13133/16 та № 826/15622/17 питання протиправності нарахування в інтегрованій картці платника податків ОСОБА_1 пені в сумі 10139,17 грн. в автоматичному режимі за результатами річного декларування за 2015 рік не вирішувалось, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про наявність правових підстав для зобов"язання Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві виключити пеню в сумі 10139,17 грн. з інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 , з чим також погоджується колегія суддів.

Відповідно до частини 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з статтею 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина 2 статті 77 КАС України).

Виходячи з зазначеного суд першої інстанції правильно зазначив, що під час розгляду справи Відповідачем не спростовано доводів Позивача щодо своєчасності сплати податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування та відповідно про достовірність відомостей ІКП та прийнятих рішень.

Судом першої інстанції з матеріалів справи встановлено, що Позивач неодноразово звертався до контролюючого органу з метою внесення достовірних даних до ІКП, проте контролюючим органом приведення даних ІКП у відповідність до судових рішень здійснено не було. Доказів зворотнього ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції не пред"явлено.

При цьому, згідно з пунктами 70, 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі RYSOVSKYY v. UKRAINE (Рисовський проти України) заява № 29979/04, у якому проаналізовано поняття "належне урядування".

Аналізуючи відповідність цього мотивування Конвенції, Суд підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини" (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy), п. 119).

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), n. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії" (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії" (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року). У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип "належного урядування" може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку (див., наприклад, рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), п. 69), а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові (див. зазначені вище рішення у справах "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 53, та "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), п. 38).

Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог, та задоволення адміністративного позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи Головного управління ДФС у м. Києві викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 жовтня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: І.О. Лічевецький

О.М. Оксененко