Справа № 620/3648/19
Суддя: Заяць О.В.
Дата ухвалення: 2020-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2020 року Чернігів Справа № 620/3648/19

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Зайця О.В.,

за участю секретаря Новик Н.С.,

представника позивача Сапон К.Л.,

представника відповідача Труби А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Папернянський кар`єр скляних пісків" до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,

У С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Папернянський кар`єр скляних пісків" звернулось до суду з адміністративним позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №0 від 16.09.2019, №0 від 16.09.2019, №6 від 13.09.2019, №6 від 13.09.2019, №6 від 13.09.2019.

Свої вимоги мотивує тим, що із висновками контролюючого органу ТОВ "Папернянський кар`єр скляних пісків" не погоджується та вважає прийняті податкові повідомлення-рішення такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства України, а тому є протиправними та підлягають скасуванню.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив у їх задоволенні відмовити, свою позицію виклав у відзиві на позовну заяву (том. 2 а.с.248-249) та пояснив, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення відповідають нормам законодавства України.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

З 27.06.2019 по 06.08.2019 Головне управління Державної податкової служби в Чернігівській області провело планову виїзну документальну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Папернянський кар`єр скляних пісків» з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства.

За результатами перевірки складено акт від 13.08.2019 № 609/14/22830723 документальної планової виїзної перевірки податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Актом перевірки встановлено наступні порушення податкового законодавства з боку позивача:

п.5, п. 7, п.21 П(С)БО 15 «Дохід», п.5, п.6, п.18 П(С)БО 16 «Витрати», п.п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податок на прибуток на загальну на суму 59225 грн., в т.ч. за 2016 рік на суму 13711 грн., за 1 кв. 2017 на суму 3960 грн., за 1 півріччя 2017 на суму 3960 грн., за 3 квартали 2017 на суму 3960 грн., за 2017 рік на суму 3960 грн., за 3 квартали 2018 на суму 13851 грн., за 2018 рік на суму 27703 грн., за 1 квартал 2019 на суму 13851 грн.;

п.198.1, п.198.2 ст.198, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України встановлено заниження податку на додану вартість загальну суму на суму 486748 грн., в т.ч. жовтень 2016 на суму 5161 грн., листопад 2016 на суму 3314 грн., грудень 2016 на суму 5066 грн., січень 2017 на суму 4400 грн., за травень 2018 на суму 78983 грн., червень 2018 на суму 334561 грн., липень 2018 на суму 55263 грн.

п.п.168.1.2, п.п.168.1.5 п.168.1 ст.168; п.п. «а», п.п. «г», п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України, а саме несвоєчасно перераховано податок на доходи з фізичних осіб в сумі 29000,0 грн., в результаті чого допущено порушення вимог податкового законодавства під час перевірки питань щодо своєчасності перерахування податку на доходи фізичних осіб до бюджету в періоді, що перевірявся;

п.п. 168.1.2, п.п. 168.1.5 п. 168.1 ст. 168; п.п. «а», п.п. «к» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, п.161 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України, а саме несвоєчасно перераховано військовий збір в сумі 8700,0 грн., в результаті чого допущено порушення вимог податкового законодавства під час перевірки питань, щодо своєчасності перерахування військового збору до бюджету в періоді, що перевірявся.

Позивач надав заперечення на Акт перевірки з додатками. Листом від 11.09.2019 №/10/25-01-05-01-06 «Про надання відповіді на заперечення» відповідач повідомив позивача про те, що частково задовольняє заперечення платника в частині порушень, виявлених по взаємовідносинах з ТОВ «Стрижень».

18.09.2019 на адресу позивача надійшли:

податкове повідомлення-рішення від 16.09.2019 № 0, яким товариству збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на суму 56205,00 грн. та нараховані штрафні санкції у сумі 14051,00 грн., а всього 70256,00 грн.;

податкове повідомлення-рішення від 16.09.2019 № 0, яким товариству збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість у сумі 452681,00 грн. та нараховані штрафні санкції у сумі 113170,00 грн., а всього 565851,00 грн.

20.09.2019 на адресу позивача надійшли:

податкове повідомлення-рішення від 13.09.2019 № 6, яким товариству збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на 9500,00 грн. (штрафні санкції) та нарахована пеня у сумі 414,84 грн., а всього 9914,84 грн.;

податкове повідомлення-рішення від 13.09.2019 № 6, яким товариству збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «військовий збір» на суму 2850,00 грн. (штрафні санкції) нарахована пеня у сумі 124,45 грн., а всього 2974,45 грн.

Позивач подав скаргу від 2019 року на податкові повідомлення-рішення відповідача до Державної податкової служби України.

Рішенням №10667/1/99-00-08-05-01 від 25.11.2019 ДПС України залишило без змін оскаржувані рішення, а скаргу позивача - без задоволення.

Не погоджуючись з вищезазначеним податковим повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з такого.

Відповідно до підпункту а) пункту 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України. База оподаткування податком на додану вартість операцій з постачання товарів визначається виходячи з договірної вартості таких товарів з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обоє 'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів) (пункт статті 188 ПК України).

Підпункт а) пункту 198.1 статті 198 ПК України визначає, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг. Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 ПК України, протягом такого звітного періоду у зв 'язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п.198.2, ст.198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755- VI, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п.198.3, ст.198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

придбанням або виготовлення товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди, почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п.198.6, ст.198Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

У акті перевірки, при визначенні порушення вимог податкового законодавства позивачем, відповідач робить висновок, щодо контрагента ПП «АВА и КО»: неможливості за визначений термін здійснення контрагентом певного об`єму робіт кількістю робітників (відповідно звіту 1 ДФ); неможливістю виконання робіт без техніки з підстав подання контрагентом звіту малого підприємництва про відсутність основних засобів та відсутністю факту декларування придбання послуг з оренди основних засобів; невідповідність розміру виплаченої заробітної плати задекларованій, тощо. Свої висновки відповідач робить виключно на підставі інформації, отриманої з бази даних ДФС України (АІС «Податковий блок», ЄРПН). Проте, інформаційні бази даних податкового органу не мають статусу офіційних і можуть містити помилки, та неточності які впливають на правовий статус платника податку. Бази даних ДПІ не є належними доказами, чинним законодавством також не передбачена належність таких баз до засобів доказування.

Відповідно до Договору № 3/05 від 17.05.2018 між позивачем і ПП «АВА И КО», останнім виконано усі умови, які передбачені вищевказаним договором, розрахунки проведені в повному обсязі та будь-які претензії до виконаних робіт (наданих послуг) відсутні.

Відповідно до ДСТУ БД.1.1-1:2013 «Правила визначення вартості будівництва» первинними обліковими документами в будівництві є довідки про вартість виконаних робіт та витрат (форма КБ-За), акти приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в), котрі оформлені належним чином та мають обов`язкові реквізити. Дані документи обов`язкові до застосування при визначені вартості виконаних об`ємів будівельних робіт та проведення розрахунків за виконані роботи. Для того щоб документ претендував на роль первинного, він повинен мати всі обов`язкові реквізити визначені ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Позивач додає до позовної заяви копії документів щодо підтвердження фактичного здійснення контрагентом «АВА И КО» робіт, використання виконаних ПП «АВА И КО» робіт - у господарській діяльності позивача та відображення результатів цих господарських операцій у його бухгалтерському та податковому обліку.

У контрагента-постачальника ПП «АВА И КО» наявна ліцензія за № від 28.02.2018 на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону.

В ході проведення перевірки відповідачем запит до ПП «АВА И КО» щодо проведення зустрічної звірки з питань підтвердження отриманих від позивача відомостей - не направлявся (п. 2.8 Акту перевірки).

Відповідно до інформації ресурсу «Dozorro» ПП «АВА И КО» є учасником тендерних процедур за системою «Prozorro» і неоднаразово ставоло переможцем тендерів.

Відповідно з інформації з офіційного сайту ДПС України у ПП «АВА И КО» відсутній податковий борг та ПП знаходиться у реєстрі платників ПДВ.

Податкове законодавство не містить такого первинного документу, як податкова інформація, а отже сама пособі податкова інформація не може слугувати обґрунтуванням фіктивності чи реальності господарської операції.

Відповідно до висновку викладеного в ухвалі від 28.07.2015 по справі №803/2406/14 ВАСУ чинне законодавство не ставить умову виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, адже поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок, діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу. Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського Суду з прав людини (ухвала від 28.02.2017 по справі №826/1734/16).

Аналогічний висновок наведено в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 28.07.2015 по справі №803/2406/14, а також в ухвалах від 14.03.2017 по справі №805/1446/15-а, від 07.03.2017 по справі №810/3829/15 та від 07.03.2017 по справі №813/768/15.

Таким чином, суд дійшов висновку про безпідставність доводів відповідача про нереальність господарських операцій позивача з ПП «АВА И КО», а отже наявні підстави для скасування податкового повідомлення-рішення №0 від 16.09.2019.

ТОВ «Папернянський кар`єр скляних пісків» у перевіряємому періоді документально оформлено придбання бензину та скрапленого газу у ТОВ «Пром Гарант Плюс» ().

Між позивачем та ТОВ «Пром Гарант Плюс» укладено договір поставки від 06.10.2016 № 091/174 на відпуск товарів з АЗС.

Відповідно до Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами, затверджених Постановою

Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 №1442, розрахунки за продані нафтопродукти

здійснюються готівкою та/або у безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, талонів, відомостей на відпуск нафтопродуктів тощо) в установленому законодавством порядку. Разом з нафтопродуктами споживачеві в обов`язковому порядку видається розрахунковий документ за установленою формою на повну суму проведеної операції, який підтверджує факт купівлі товару.

У розрахунковому документі зазначається інформація про форму здійснення розрахунку. Розрахунки за продані нафтопродукти із застосуванням згідно з договорами талонів чи відомостей на відпуск нафтопродуктів здійснюються виключно через установи банків. Фактом купівлі товару (в нашому випадку - дизпаливо) є розрахунковий документ, який видається разом з одержаними нафтопродуктами на повну суму проведеної операції та в якому зазначається форма здійснення розрахунку.

Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженою спільним наказом Мінпаливенерго, Мінекономіки, Мінтрансу та Держкомітету з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 р. № 281/171/578/155, визначено, що розрахунковим документом є документ установленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу товарів, надання послуг та отримання коштів, зареєстрований у встановленому порядку РРО або заповнений вручну.

Поряд із цим згідно з п. 1 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР суб`єкти господарювання при продажу товарів у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов`язані проводити розрахункові операції на повну суму покупки через РРО з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій. Причому такі РРО повинні бути зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи.

Таким чином, основним документом, який підтверджує факт відпуску пального (використання скретч-картки на пальне), є чек РРО з АЗС.

Позивачем не надано документи, що підтверджують фактичне отримання палива від ТОВ «Пром Гарант Плюс», а саме: чеків з АЗС та/або заправочних відомостей, авторизаиійних відповідей, квитанцій терміналу, будь яких інших документів, що підтверджують отримання палива в зазначеного контрагента (не відображено заправку автомобіля пальним).

Крім того, у судовому засіданні, допитані як свідки, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , повідомили, що під час заправки чеки або інші документи не отримували, до шляхових листів їх не долучали.

Свідок, ОСОБА_3 , надав аналогічні пояснення.

Свідок, ОСОБА_4 , повідомив, що здійснював лише закупівлю карток.

Свідок, ОСОБА_5 (головний бухгалтер) не вимагала від водіїв чеки, оскільки вважала, що вони не потрібні для списання палива.

Щодо дотримання товариством вимог податкового законодавства при сплаті податку на доходи фізичних осіб та військового збору, слід зазначити наступне.

Перевіркою встановлено, що в жовтні місяці 2018 р. підприємством нараховано дивіденди фізичним особам ОСОБА_6 в сумі 490000,0 грн. (з них ПДФО 24500,0 грн.) та ОСОБА_7 в сумі 490000,0 грн. (з них ПДФО 24500,0 грн.), при цьому податок на доходи фізичних осіб нарахований в жовтні місяці, а до бюджету станом на 30.11.2018 перерахований не в повному обсязі

Відповідно до п. п. 170.5.1 п 170.5 ст. 170 ПК України податковим агентом платника податку під час нарахування на його користь дивідендів є емітент корпоративних прав або за його дорученням інша особа, яка здійснює таке нарахування. Згідно пп. 170.5.3 п. 170.5 ст. 170 ПК України дивіденди, нараховані платникові за акціями або іншими корпоративними правами, що мають статус привілейованих або інший статус, для цілей оподаткування прирівнюються до виплати заробітної плати з відповідним оподаткуванням.

Відповідно до п. п. 170.5.4 п. 170.5 ст. 170 ПК України доходи, зазначені у п. 170.5 ст. 170 ПК України, остаточно оподатковуються податковим агентом під час їх нарахування платнику податку за ставкою, визначеної п. п. 167.5.1 та 167.5.2 п. 167.5 ст. 167 ПК України.

Згідно з пп. «а» п. 176.2 ст. 176 особи, які відповідно до ПК України мають статус податкових агентів, зобов`язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок.

Відповідно до пп. 168.1.2. п. 168.1 ст.168 ПК України податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету. Одночасно, пп.168.1.5 п.168.1 ст.168 ПК України передбачено, якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду. Крім того, згідно п. п. «ґ» п. 176.2 ст.176 ПК України особи, які мають статус податкових агентів у разі неповної чи несвоєчасної сплати суми податку на доходи фізичних осіб несуть за це відповідальність, яка передбачена цим ПК України.

Оскільки, згідно бухгалтерського обліку (рах.671), ТОВ «Папернянський кар`єр скляних пісків» нарахувало дивіденди фізичним особам ОСОБА_6 в сумі 490000,00 грн. (з них ПДФО 24500,00 грн.) та ОСОБА_7 , в сумі 490000,0 грн. (з них ПДФО 24500,00 грн.) в жовтні 2018 р., але не виплатило їх, то податок на доходи фізичних осіб повинен перерахуватися до бюджету податковим агентом в повному обсязі у строки, встановлені ПК України для місячного податкового періоду, тобто не пізніше 30.11.2018.

Таким чином, підприємством порушено пп. 168.1.2, пп, 168.1.5 п, 168.1 ст. 168; пп. «а», пп. «г» п. 176.2 ст.176 ПК України, а саме несвоєчасно перераховано податок на доходи фізичних осіб в сумі 29000,00 грн., за період з листопада 2018 р. по січень 2019 р.

Також, підприємством порушено п.п.168.1.2, п.п.168.1.5 п.168.1 ст. 168; п.п. «г», п.п, «а» п. 176.2 ст. 176, п. 161 підр. 10 роз.ХХПКУ, а саме: підприємством несвоєчасно перераховано військовий збір в сумі 8700,00 грн.

Таким чином, підстави для скасування податкових повідомлень-рішень №0 від 16.09.2019, №6 від 13.09.2019, №6 від 13.09.2019 відсутні.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 ст. 73 КАС України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами ст. 76 КАС України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно вимог ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі вищенаведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись статтями 139, 241, 243, 244-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Папернянський кар`єр скляних пісків" задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №0 від 16.09.2019.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Повний текст рішення виготовлено 20 березня 2019 року.

Суддя О.В. Заяць