Справа № 380/700/20
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2020-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/700/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Брильовського Р.М.

секретар судового засідання Сільник Н.Є.

за участю:

представника позивача - Бабій І.М.

представника відповідача - Риб`як В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Галицької митниці Держмитслужби про скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Галицької митниці Держмитслужби, у якій просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ в/о начальника Галицької митниці Держмитслужби Цабака В. від 26.12.2019 № 133-о «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- поновити ОСОБА_1 на посаді державного інспектора відділу №3 митного поста «Смільниця» Галицької митниці Держмитслужби;

- стягнути з Галицької митниці Держмитслужби на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідно до змісту спірного наказу підставою звільнення позивача є його заява від 26 грудня 2019 року, однак заяви від 26.12.2019 про звільнення з посади за угодою сторін ОСОБА_1 не була підписана та в ній не зазначено дати звільнення, а тому у відповідача були відсутні підстави для звільнення позивача згідно з п. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України. Вважає, що між позивачем та відповідачем не було досягнуто взаємної домовленості з основних умов угоди про припинення трудового договору на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, а саме щодо дати звільнення та наміру звільнитися.

Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, у якому він заперечує щодо задоволення позовних вимог. Зазначає, що факт наявності волевиявлення у позивача підтверджується його заявою від 26.12.2019, якою ОСОБА_1 просив його звільнити із займаної посади за угодою сторін. Законодавством не передбачено обов`язку роботодавця звіряти зразки підпису особи в документах зокрема і заяві, з іншими документами, у яких такий наявний. Окрім того, вимоги до самого підпису, зокрема і неможливості використання у його якості прізвища особи, відсутні. Також, факт наявності волевиявлення та дати виникнення такого у відповідача підтверджується резолюцією начальника митниці «В наказ з 26.12.2019р». Відповідач вважає, що сторонами було узгоджено як підставу звільнення, так і дату такого, а отже узгоджені всі обов`язкові умови угоди про припинення трудового договору згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП України, відтак наказ Галицької митниці Держмитслужби від 26.12.2019 №133-о «Про звільнення ОСОБА_1 » був виданий у відповідності та з дотриманням вимог законодавства.

Ухвалою суду від 24.01.2020 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

У судовому засіданні 27.02.2020 суд протокольною ухвалою закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду.

Заслухавши доводи представника позивача та представника відповідача, з`ясувавши обставини, на які позивач і відповідач посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, мотивуючи наступним.

Судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 з 2014 року працює в митних органах України.

26.12.2019 позивача було викликано до в/о начальника Галицької митниці Держмитслужби Цабака В., який продиктував йому текст заяви про звільнення за угодою сторін. Текст такої заяви ОСОБА_1 був написаний власноруч, але сама заява ним не підписана.

У зв`язку з погіршенням стану здоров`я позивач з 27.12.2019 перебував на лікуванні, що підтверджується листом тимчасової непрацездатності.

Наказом Галицької митниці Держмитслужби від 26.12.2019 №133-о «Про звільнення ОСОБА_1 » позивача звільнено з займаної посади державного інспектора відділу №3 митного поста «Смільниця» Галицької митниці Держмитслужби за угодою сторін відповідно до ч. 2 ст. 86 Закону України «Про державну службу» та п. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України.

Не погоджуючись із вказаним наказом позивач звернувся з даним позовом до суду.

Суд дослідивши обставини справи на підставі наданих матеріалів та норм чинного законодавства дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч.1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Пунктом 17 ч. 1 ст. 4 КАС України визначено, що публічна служба діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Згідно з ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до положень ч. 2, З ст. 5 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-УІІІ (далі - Закон №889-VIII) відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Підстави для припинення державної служби встановлено статтею 83 Закону №889-VIII.

Згідно з п.3 ч. 1 ст. 83 Закону №889-VIII державна служба припиняється за ініціативою державного службовця або за угодою сторін.

Відповідно до статті 86 Закону №889-VIII державний службовець має право звільнитися зі служби за власним бажанням, попередивши про це суб`єкта призначення у письмовій формі не пізніш як за 14 календарних днів до дня звільнення. Державний службовець може бути звільнений до закінчення двотижневого строку, передбаченого частиною першою цієї статті, в інший строк за взаємною домовленістю із суб`єктом призначення, якщо таке звільнення не перешкоджатиме належному виконанню обов`язків державним органом. Суб`єкт призначення зобов`язаний звільнити державного службовця у строк, визначений у поданій ним заяві, у випадках, передбачених законодавством про працю.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

За приписами частини першої статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

В той же час, однією із підстав припинення трудового договору є угода сторін (пункт 1 статті 36 Кодексу законів про працю України).

Суд встановив, що 26.12.2019 ОСОБА_1 було викликано до в/о начальника Галицької митниці Держмитслужби Цабака В., який продиктував позивачу текст заяви про звільнення за угодою сторін.

Заява ОСОБА_1 була написана ним власноручно в присутності в.о. начальника Галицької митниці Держмитслужби. При цьому у заяві про припинення трудового договору, ОСОБА_1 зазначено підставу припинення трудового договору, а саме «За згодою сторін».

Суд також встановив, що заява від 26.12.2019 позивачем не підписана, в ній не зазначено дати звільнення.

У зв`язку з погіршенням стану здоров`я, ОСОБА_1 з 27.12.2019 перебував на лікуванні, що підтверджується листом тимчасової непрацездатності.

08.01.2020 позивач через канцелярію Галицької митниці долучив листок тимчасової непрацездатності та заяву, у якій просив визначити його робоче місце.

09.01.2020 засобами поштового зв`язку позивач був ознайомлений з наказом в/о начальника Галицької митниці Держмитслужби Цабака В. від 26.12.2019 за №133-о «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Отже підставою для прийняття оскаржуваного наказу стала особиста письмова заява позивача, що містила прохання звільнити його із займаної посади за угодою сторін.

У пункті 8 постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України (за угодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Сама по собі згода власника або уповноваженого ним органу задовольнити прохання працівника про звільнення до закінчення строку попередження не означає, що трудовий договір припинено за пунктом 1 статті 36 КЗпП України, якщо не було домовленості сторін щодо підстави припинення трудового договору. В останньому випадку звільнення вважається проведеним з ініціативи працівника (стаття 38 КЗпП України).

За такого правового регулювання основними умовами угоди про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України щодо яких сторони трудового договору повинні дійти згоди, є підстава припинення угоди сторін та строк, з якого договір припиняється. Визначення дати звільнення за згодою сторін є обов`язковою умовою такого звільнення, оскільки сприяє свідомому волевиявленню працівника щодо звільнення з підстав передбачених п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Відсутність належного волевиявлення не дає підстави вважати наявність наміру працівника звільнитись саме за згодою сторін, а сама по собі згода роботодавця задовольнити прохання працівника про звільнення також не означає наявність угоди про припинення трудового договору за п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін).

Угода - це дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків і розуміє під собою вільне волевиявлення обох сторін.

Волевиявлення - це засіб, яким особа має намір досягти певних юридичних результатів і пов`язується із вчиненням фактичних дій.

Дія - це зовнішнє вираження волі і свідомості людей.

Тобто, звільнення за угодою сторін передбачає, що роботодавцем та найманим працівником досягнуто спільної згоди щодо припинення трудового договору у визначений строк.

При цьому, дату припинення трудових відносин за угодою сторін сторони (працівник і роботодавець) визначають за взаємною домовленістю.

Судом встановлено, що заява ОСОБА_1 про звільнення із займаної посади за угодою сторін власноручно ним не підписана, на ній лише написано прізвище та ініціали позивача.

Вказана заява не містить волевиявлення (пропозиції) позивача та визначення строку, з якого трудовий договір пропонується розірвати за угодою сторін.

Недосягнення сторонами згоди щодо припинення трудового договору та відсутність узгодженої дати звільнення, позбавляє роботодавця права на звільнення працівника за угодою сторін.

Законність припинення трудових відносин за угодою сторін фактично поставлено у залежність від наявності взаємної згоди працівника та роботодавця на таке звільнення.

Отже, заява від 26.12.2019 позивачем не підписана, в ній не зазначено дати звільнення.

Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що ОСОБА_1 не висловлював бажання звільнитися, а учасники спору не досягли згоди істотних умов угоди про припинення трудового договору на підставі п. 1 ч.1 ст. 36 КЗпП України, а саме згоди щодо припинення трудового договору та щодо дати звільнення.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Щодо позовної вимоги про стягнення з Галицької митниці Держмитслужби на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 27 Закону України Про оплату праці порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України N 100 від 8 лютого 1995 року "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" цей Порядок застосовується у випадках вимушеного прогулу працівника (підпункт "з" пункту 1). У відповідності до ч. 3 п. 2 Порядку, збереження заробітної плати "у всіх інших випадках". До яких відноситься й випадок вимушеного прогулу, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Згідно з довідкою відповідача середньомісячна заробітна плата без врахування обов`язкової сплати податків і зборів становила 12648 грн, а середньодення заробітна плата без врахування обов`язкової сплати податків і зборів становила 843,24 грн.

З огляду на наведене, з відповідача слід стягнути 40475 (сорок тисяч чотириста сімдесят п`ять) (розмір середньоденної заробітної плати 843,24 грн) х (кількість 48 днів вимушеного прогулу) = 40475,52 грн.

Відповідно до пункту 1 частини 6 статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі необхідності в резолютивній частині рішення також вказується про порядок і строк виконання рішення.

З огляду на цю норму КАС України суд встановлює порядок виконання рішення суду щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а саме: при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу роботодавцеві слід утримати з цієї суми та перерахувати у відповідні бюджети/фонди передбачені законодавством податки, збори та інші обов`язкові платежі.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

З огляду на ці норми КАС України рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді державного інспектора відділу №3 митного поста «Смільниця» Галицької митниці Держмитслужби з 27.12.2019 та стягнення грошового забезпечення за один місяць в розмірі 12648,60 грн (без врахування обов`язкової сплати податків і зборів) звернути до негайного виконання.

Питання про розподіл судових витрат за приписами статті 139 КАС України судом не вирішується, оскільки позивач згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, 371 підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ Галицької митниці Держмитслужби від 26.12.2019 № 133-о «Про звільнення ОСОБА_1 » про звільнення ОСОБА_1 з посади державного інспектора відділу №3 митного поста «Смільниця» Галицької митниці Держмитслужби з 26.12.2019.

Поновити ОСОБА_1 на посаді державного інспектора відділу №3 митного поста «Смільниця» Галицької митниці Держмитслужби з 27.12.2019.

Стягнути з Галицької митниці Держмитслужби на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 27.12.2019 в розмірі 40475 (сорок тисяч чотириста сімдесят п`ять) грн 52 коп без врахування обов`язкової сплати податків і зборів.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді державного інспектора відділу №3 митного поста «Смільниця» Галицької митниці Держмитслужби з 27.12.2019 та стягнення грошового забезпечення за один місяць в розмірі 12648,60 грн (без врахування обов`язкової сплати податків і зборів) звернути до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 18.03.2020.

Суддя Р.М. Брильовський