Справа № 160/3004/20
Суддя: Жукова Євгенія Олексіївна
Дата ухвалення: 2020-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

49089 м. Дніпро, вул. Академіка Янгеля, 4, (веб адреса сторінки на офіційному веб порталі судової влади України в мережі Інтернет - http://adm.dp.court.gov.ua)

20 березня 2020 р. Справа № 160/3004/20

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Жукова Є.О., дослідивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Довгинцівського районного у місті Кривому Розі відділу ДРАЦС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про визнання відмову у внесенні змін до актового запису про народження протиправною; зобов`язання внести зміни до актового запису №98 від 21.01.1988 р., -

ВСТАНОВИВ:

17.03.2020 р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Довгинцівського районного у місті Кривому Розі відділу ДРАЦС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про визнання відмову у внесенні змін до актового запису про народження протиправною; зобов`язання внести зміни до актового запису №98 від 21.01.1988 р.

17.03.2020 р. вищевказану справу розподілено судді Жуковій Є.О.

Відповідно до ст.171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи є передбачені нормами Кодексу адміністративного судочинства України підстави для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі.

Згідно ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Згідно пп.1 п.1 ст.170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

При цьому, вирішуючи питання чи належить розглядати даний адміністративний спір за правилами адміністративного судочинства, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Інший порядок судового провадження встановлений Положеннями Цивільного процесуального кодексу України.

Так, згідно з ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у поряду цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.1 ЦК України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Відповідно до ст. 28 ЦК України, фізична особа набуває прав та обов`язків і здійснює їх під своїм ім`ям.

Ім`я фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить.

При здійсненні окремих цивільних прав фізична особа відповідно до закону може використовувати псевдонім (вигадане ім`я) або діяти без зазначення імені.

Ім`я фізичній особі надається відповідно до закону.

Аналізуючи зазначені вище норми, суд приходить до висновку, що за загальним правилом у порядку цивільного судочинства суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізична особа, зокрема, спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Зі змісту позовних вимог позовної заяви ОСОБА_1 судом встановлено, що позивач просить суд визнати відмову Довгинцівського районного у місті Кривому Розі відділу ДРАЦС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про визнання відмову у внесенні змін до актового запису про народження протиправною; зобов`язати внести зміни до актового запису №98 від 21.01.1988 р., в частині зміни по батькові з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 », обґрунтовуючи свою позицію тим, що листом Довгинцівського районного суду у місті Кривому Розі відділу ДРАЦС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 22.02.2020 р. вих.№367/14.10-78 ОСОБА_1 отримана відмова про зміну власного імені(по батькові) з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_3 », остання вважає відмову органу ДРАЦС протиправною, що прямо порушує статтю 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, якою кожному гарантується право на повагу до приватного і сімейного життя, що є підставою звернення до Суду.

Позивач зазначає, що ОСОБА_5 народилась від шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 29 грудня 1987 року, одразу після народження останньої, через нестерпне відношення та аморальну поведінку біологічного батька ОСОБА_6 , мати була змушена його полишити.

Шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 розірвано 05.06.1989 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу Тернівського районного відділу РАЦС м. Кривого Рогу, актовий запис № 276.

06.06.1989 року мати позивача - ОСОБА_8 узяла шлюб з ОСОБА_9 , що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу Тернівського районного відділу РАЦС м. Кривого Рогу, актовий запис № 378.

На підставі зазначеного вище, позивач зазначає, що саме ОСОБА_9 вона вважає рідним батьком, оскільки, як зазначає остання все її життя саме ОСОБА_9 займався її вихованням, турбувався, забезпечував та виконував батьківські обов`язки, відносно останньої.

Позивач також зазначає, що біологічного батька - ОСОБА_6 остання не бачила жодного разу, за всі свої 32 роки.

По досягненню повноліття, позивач звернувшись із відповідною заявою до відділу РАЦС, де прізвище « ОСОБА_10 » було змінено на « ОСОБА_11 », що підтверджується свідоцтвом про зміну прізвища 1-КИ № НОМЕР_1 від 09.03.2004 р., виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Довгинцівського районного управління юстиції м. Кривого Рогу, Дніпропетровської області, актовий запис 06.

Оскільки, рідним батьком позивач вважає ОСОБА_9 , постає питання про зміну мені по батькові з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_3 ».

Проаналізувавши зміст, позовних вимог судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що предметом спору у даній справі є спір про особисті немайнові права ОСОБА_1 , які випливають із встановлення юридичного факту, щодо зміни, в актовому записі №98 від 21.01.1988 р., по батькові з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 ».

Визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язку суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін.

Суд, який розглянув справу, що не належить до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні ч.1 ст.6 Конвенції.

У п.24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що суд з «судом, встановленим законом» поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, що регулюють його діяльність. Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Занд проти Австрії» зазначив, що поняття «суд, встановлений законом» у ч.1 ст.6 Конвенції передбачає «усно організаційну структуру судів включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, який не маючи юрисдикції, здійснює судовий розгляд на підставі практики, яка не передбачена законом.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб органів місцевого самоврядування, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України та ст. 6 КАС України в порядку адміністративного судочинства.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.4 КАС України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, а відповідно до п.2 ч.1 даної статті публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Водночас за приписами п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Судом встановлено, що підставою для визнання дій відповідача щодо відмови у внесенні змін до актового запису про народження протиправними та зобов`язання внести зміни до актового запису №98 від 21.01.1988 р. фактично є зазначення позивачем про порушення права позивача на повагу до свого приватного і сімейного життя.

Відтак, зазначений позов спрямований на поновлення прав позивача у сфері немайнових відносин, передбачених п.1 ст.1 ЦК України, та є спором про встановлення юридичного факту.

Отже, вказаний спір у відповідності до норм ч.4 КАС України, не є публічно-правовим та не пов`язаний із захистом прав, свобод та інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин.

Таким чином, незважаючи на той факт, що судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб, заявлений спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, а справа не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України ознак справи адміністративної юрисдикції і повинна вирішуватись в порядку цивільного судочинства.

Суд зауважує, що зазначена позиція кореспондується позиції Верховного Суду, викладеній в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 р. у справі №761/16799/15-ц (провадження №14-139цс18), в якій зазначається, що порядок розгляду судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, визначено главою 6 розділу IV ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій).

Згідно з положеннями ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Згідно зі статтями 234, 235 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій) окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Враховуючи вищевикладене, суд відмовляє у відкритті провадження в у справі за позовом ОСОБА_1 до Довгинцівського районного у місті Кривому Розі відділу ДРАЦС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про визнання відмову у внесенні змін до актового запису про народження протиправною; зобов`язання внести зміни до актового запису №98 від 21.01.1988 р.

Керуючись п.1 ч.1 ст.170 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Довгинцівського районного у місті Кривому Розі відділу ДРАЦС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про визнання відмову у внесенні змін до актового запису про народження протиправною; зобов`язання внести зміни до актового запису №98 від 21.01.1988 р.

Роз`яснити позивачу право на звернення з даним позовом до відповідного місцевого загального суду в порядку, передбаченому чинним цивільно-процесуальним законодавством.

Ухвала набирає законної сили згідно ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України та відповідно до ч. 4 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.О. Жукова