Справа № 540/345/20
Суддя: Дубровна В.А.
Дата ухвалення: 2020-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/345/20
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дубровної В.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

I. Зміст позовних вимог.

11 лютого 2020 року ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ), від імені якої дії ОСОБА_2 (далі - представник позивача) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (надалі - відповідач, ГУ ПФУ в Херсонській області), у якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області в припиненні/призупиненні виплати пенсії ОСОБА_1 за період з 01.06.2016 року по 30.06.2019 року.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області відновити ви плату пенсії ОСОБА_1 з 01.06.2016 року.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області виплатити ОСОБА_1 заборгованість з виплати пенсії за період з 01.06.2016 року по 30.08.2019 року у порядку та у спосіб, передбачений положеннями статті 46 Закону України "Про загально обов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №1058-ІУ. Виплату заборгованості з пенсійних виплат за період з 01.06.2016 року по 30.06.2019 року розпочати з місяця наступного за місяцем набрання чинності даним рішенням суду.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області виплатити ОСОБА_1 заборгованість з виплати пенсії за період з 01.07.2019 року по 30.08.2019 року в сумі 17 252,02 грн.

- в частині присуджених виплат пенсії в межах суми стягнення за один місяць рішення суду виконати негайно.

II. Позиція позивача та заперечення відповідача

Відповідно до змісту позовної заяви та відповіді на відзив позивачка вказані вимоги обґрунтовує тим, що є пенсіонером, внутрішньо переміщеною особою та перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Херсонській області з листопада 2014 року. При цьому, позивач зазначає, що у період з березня 2016 р. по липень 2019 року перебувала на тимчасово окупованій території України. У зв`язку з тим, з 01.06.2016 р. по 30.06.2019 р. відповідач не здійснював виплату їй пенсії, позивачка у серпні 2019 р. звернулася до ГУ ПФУ в Херсонській області з заявою про надання рішення Пенсійного фонду про припинення їй пенсійних виплат з 01.06.2016 р. Проте, листом від 09.09.2019 р. № 618-Я-99-1 відповідачем було повідомлено, що виплату позивачу пенсії припинено з підстав закінчення строку дії довідки від 14.11.2014 р. № про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції без прийняття відповідного рішення. Позивачка вважає вказану відмову у припиненні виплати пенсії з 01.06.2016 р. такою, що не передбачена статтею 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а тому є протиправною. Крім того, позивачка вказує, що в подальшому відповідач також повідомив її про те, що пенсійні виплати відновлено з 01.07.2019 р., при цьому, заборгованість по пенсійним виплатам за липень та серпень 2019 року буде виплачена після розгляду клопотання Управління перед Пенсійним фондом України. Враховуючи, що пенсія є її єдиним джерелом існування, тому позивачка звернулась до суду з вказаним позовом.

15.10.2019 р. відповідач надав відзив на позовну заяву, яким просить відмовити в задоволенні позову, оскільки підставою для припинення ОСОБА_1 виплати пенсії з 01.06.2016 р. є закінчення 31.05.2016 р. строку дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 14.11.2014 р. № , а також інформація з баз даних Департаменту соціального захисту населення Херсонської ОДА про відсутність ОСОБА_1 за місцем проживання. За позицією відповідача вказані дії відповідача, узгоджується з приписами Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затверджених постановою КМУ від 08.06.2016 за № 365 та постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2019 р. № 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам". Крім того, відповідач вказує, відсутність підстав для виплати позивачу пенсії з 01.06.2016 р. підтверджується протоколом рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщених осіб виконавчого комітету Корабельної у м. Херсоні ради від 10.10.2016 р. № 14 на підставі акту обстеження від 01.06.2016 р., яким встановлено факт відсутності ОСОБА_1 за місцем проживання / перебування. При цьому, відповідач зазначає, що рішенням Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщених осіб виконавчого комітету Корабельної у м. Херсоні ради відновлено виплату пенсії позивачці з 01.07.2019 р. згідно заяви позивачки від 23.07.2019 р. Оскільки рішенням вказаної Комісії від 19.08.2019 р. № 25 відмовлено ОСОБА_1 у поновленні пенсії за період з 01.06.2016 р. по 30.06.2019 р., а Кабінетом Міністрів України не прийнято окремий порядок щодо умов виплати пенсій, не виплачених за період до місяця їх відновлення, тому відповідач вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

III. Процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 14.02.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи відповідно до ст. 263 КАС України, якою передбачено, що суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо, зокрема, оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Відповідно до ч. 2 ст. 263 КАС України справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 є пенсіонеркою, яка з 01.08.2014 року знаходиться на обліку в Херсонському центрі ГУ ПФУ в Херсонській області, як внутрішньо переміщена особа.

Згідно довідки від 14.11.2014 р. № ОСОБА_1 взято на облік як особу, переміщену з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 ., строк дії якої було продовжено до 01.01.2016 року та до 31.05.2016 року.

У період з 30.03.2016 р. по 18.07.2019 р. позивачка перебувала на тимчасово окупованій території України у м. Донецьк.

З 01.06.2016 р. ОСОБА_1 припинено виплату пенсії.

23.07.2019 р. Управлінням праці та соціального захисту населення Корабельної районної у місті Херсоні ради позивачці видано довідку від 14.11.2014 р. № 6521-287 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи з відміткою "дублікат", без зазначення строку дії.

23.07.2019 р. позивачка звернулася до Херсонського відділу обслуговування громадян №3 (сервісний центр) ГУ ПФУ в Херсонській області з заявою, якою просила розглянути питання щодо поновлення виплати пенсії, як внутрішньо переміщеній особі на комісії відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 р. № 365 "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам".

29.07.2019 р. рішенням Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Корабельної районної у місті Херсоні ради за № 23 ОСОБА_1 відновлено пенсію з 01.07.2019 р.

07.08.2019 р. позивач звернулася до начальника ГУ ПФУ в Херсонській області з заявою, якою просила повторно розглянути на Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Корабельної районної у місті Херсоні ради питання щодо виплати пенсії за період з 01.06.2016 р. по 30.06.2019 р.

Фахівцями Херсонського відділу обслуговування громадян № 3 (сервісний центр) управління обслуговування громадян ГУ ПФУ в Херсонській області до управління праці і соціального захисту населення Корабельної районної у місті Херсоні ради направлено подання про призначення ОСОБА_1 пенсії за період з 01.06.2016 р. по 30.06.2019 р.

12.08.2019 р. рішенням комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Корабельної районної у місті Херсоні ради № 24 вирішено, що подання Херсонського відділу обслуговування громадян № 3 (сервісний центр) управління обслуговування громадян ГУ ПФУ в Херсонській області не підлягає розгляду на підставі вимог п.15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 р. № 365 та Положення про комісію з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого рішенням виконавчого комітету Корабельної районної у місті Херсоні ради від 15.05.2019 р. № 74.

19.08.2019 р. рішенням Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Корабельної районної у місті Херсоні ради за № 25, з урахуванням змін, внесених рішенням Комісії від 12.08.2019 р. № 24, відмовлено ОСОБА_1 у призначенні (відновленні) пенсії за період з 01.06.2016 р. по 30.06.2019 р. згідно з п. 12 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 р. № 365 у зв`язку із встановленням факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання / перебування, відповідно до акту обстеження від 01.06.2016 р.

19.08.2019 р. представник позивача звернувся до ГУ ПФУ в Херсонській області з заявою про надання копії рішення Управління Пенсійного фонду України про припинення виплати ОСОБА_1 пенсії з 01.06.2016 р.

09.09.2019 р. ГУ ПФУ в Херсонській області листом за № 597/Я-99-1, № 618-Я-99-1 повідомило представника позивача про те, що внаслідок закінчення 31.05.2016 року строку дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 14.11.2014 р. № виплату пенсії ОСОБА_1 припинено з червня 2016 р. Відповідно до Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365 рішення про призначення (відновлення) або відмову у призначенні (відновленні) соціальної виплати, у т.ч. пенсії, приймається Комісіями з питань призначення( відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам,утвореними районними, районними у мм. Києві і Севастополі держадміністраціями, виконавчими органами міських, районних у містах (у разі утворення) рад після підтвердження достовірності інформації про фактичне місце проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи. Призначення (відновлення) пенсії внутрішньо переміщеним особам здійснюється органами ПФУ на підставі рішення , ухваленого Комісією. Крім того, згідно з протоколу від 10.10.2016 р. № 14 рішенням Комісією при виконавчому комітеті Корабельної районної у м. Херсоні раді відмовлено ОСОБА_1 у відновлені виплати пенсії. Згідно витягу з протоколу засідання Комісії при виконавчому комітеті Корабельної районної у місті Херсоні ради від 29.07.2019 р. № 23 виплату пенсії ОСОБА_1 за фактичним місцем проживання визначено з 01.07.2019 р. Виплату пенсії в поточному режимі розпочато з вересня 2019 року, дата виплати 10 число. Щодо виплати пенсії за період з 01.06.2016 р. по 30.06.2019 р., то відповідачем повідомлено, що засіданням Комісії від 19.08.2019 р. № 25 у присутності представника позивача повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 07.08.2019 р. та вирішено відмовити у призначення виплати за період з 01.06.2016 р. по 30.06.2019 р. Додатково повідомлено представника позивача про те, що Головним управлінням ПФУ в Херсонській області направлено клопотання до ПФУ щодо розгляду питання виплати боргу за липень, серпень 2019 року.

19.09.2019 р. ГУ ПФУ в Херсонській області листом за № 30/К-ОП-2 повідомило представника позивача щодо підстав припинення виплати ОСОБА_1 пенсії з 01.06.2016 р., зазначивши, що за наслідками обміну баз даних Департаменту соціального захисту населення Херсонської ОДА та Головного управління ПФУ в Херсонській області отримано інформацію про відсутність особи за місцем проживання ІНФОРМАЦІЯ_1 ., тому ОСОБА_1 було автоматично припинено виплату пенсії з 01.06.2016 р. Додатково представника позивача повідомлено про те, що на сьогоднішній день діє постанова КМУ від 21.08.2019 р. № 788, якою визначено, що суми пенсій, не виплачені за період до місяця відновлення, обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Порядок виплати Кабінетом Міністрів України не прийнято.

Вважаючи дії відповідача щодо припинення виплати пенсії з 01.06.2016 р. по 30.06.2019 року протиправними та маючи заборгованість по невиплаченій пенсії за період з 01.07.2019 р. по 30.08.2019 р в сумі 17 252,02 грн. позивач звернулася до суду з даним позовом.

V. Норми права, які використовує суд

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Положеннями ст.46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ст.64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Ні воєнний, ні надзвичайний стан в Україні не запроваджено.

Згідно ч.2 ст.14 Закону України "Про боротьбу з тероризмом" від 20.03.2003 р. № 638-IV у районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян.

Статтею 1 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" від 02.09.2014 р. № 1669-VII встановлено, що територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14.04.2014 р. № 405/2014.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 р. № 1275 затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до якого включено і місто Донецьк.

Відповідно до ст.92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України, є Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058).

Відповідно до преамбули вказаного Закону, останній розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Частиною 3 статті 4 Закону № 1058 встановлено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону № 1058 передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів ПФУ та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Відповідно до ст. 46 Закону № 1058 нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Частиною 1 статті 47 Закону України № 1058 передбачено, що пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Згідно із частиною 1 статті 49 Закону України № 1058 виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (положення пункту 2 частини першої статті 49 втратили чинність як такі, що є неконституційними, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 №25-рп/2009); 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлено Законом України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014 №1706-VII (далі - Закон № 1706-VII).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 1706-VII внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні (частина 1 статті 2 Закону № 1706-VII).

Згідно статті 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Отже, ні Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV, ні Законом України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" від 02.09.2014 р. № 1669-VII (далі - Закон № 1669), ні будь-яким іншим Законом України не встановлено обмежень права на отримання пенсійних виплат осіб, які проживають на території, яка не контролюється органами державної влади.

При цьому, суд наголошує, що закріплене у Конституції України поняття "Закон України" не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах її повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Тобто, порядок реалізації гарантованого законом права громадянина на пенсійне забезпечення може бути змінено виключно законом, а не підзаконним актом.

VІ. Оцінка суду

З огляду на системний аналіз вказаних норм матеріального права, нормативно-правовим актом, яким визначено підстави припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення), є Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (стаття 49 цього Закону). Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", можуть застосовуватися виключно за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону № 1706 для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація права, зокрема, на пенсійне забезпечення, здійснюється відповідно до законодавства України.

Отже, рішення щодо припинення (відновлення) виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам мають прийматись територіальними органами Пенсійного фонду України та у відповідності до Закону № 1058.

Аналогічні висновки наведено у постанові Верховного Суду від 20.12.2018 р. у справі № 826/12123/16 (адміністративне провадження № К/9901/57533/18).

Частиною 5 статті 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як встановлено судом та підтверджується листуванням між ОСОБА_1 та ГУ ПФУ України в Херсонській області (листи від 09.09.2019 р. за № № 597/Я-99-1, 618/Я-99-1, від 19.09.2019 р. за № 30/К-ОП/2), а також відзивом на позов, ГУ ПФУ у Херсонській області рішення про зупинення виплати пенсії позивачу з 01.06.2016 р. не приймало.

Натомість, згідно вказаних листів відповідача, підставами для автоматичного припинення позивачці виплати пенсії з 01.01.2016 р. є інформація, отримана з баз даних Департаменту соціального захисту населення Херсонської ОДА про відсутність ОСОБА_1 за місцем проживання, а також закінчення терміну дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 14.11.2014 р. № .

Отже, ГУ ПФУ України в Херсонській області без прийняття відповідно рішення припинило виплату позивачці пенсії з 01.06.2016 року по 30.06.2019 року, керуючись виключно інформацією про закінчення строку дії довідки внутрішньо переміщеної особи сплив та не підтвердженням останньою місця фактичного проживання.

Згідно зі ст. 4 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014 №1706-VII (далі - Закон № 1706-VII) факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених ст. 12 цього Закону.

Як зазначалось вище, з наявної у справі копії довідки Управління праці та соціального захисту населення Комсомольської районної у м. Херсоні ради від 14.11.2014 р. № про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, виданої ОСОБА_1 , вбачається, що строк дії довідки продовжено двічі - до 01.01.2016 р. та до 30.06.2016 р.

При цьому, листом управління праці та соціального захисту населення Корабельної районної у місті Херсоні ради від 19.11.2019 р. № 6061/13 підтверджено, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 14.11.2014 р. № є дійсною та діє безстроково.

Крім того, відповідачем не надано до суду доказів скасування дії довідки внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 від 14.11.2014 р. № .

Отже, вказані обставини спростовують довід відповідача, що на момент вчинення відповідачем оскаржуваної дії строк дії довідки внутрішньо переміщеної особи від 14.11.2014 р. № закінчився.

Щодо іншою підстави відповідача для припинення виплати позивачці пенсії, яка вмотивована рішенням Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Корабельної районної у місті Херсоні ради від 19.08.2019 р. № 25 про відмову ОСОБА_1 у призначенні (відновленні) пенсії за період з 01.06.2016 р. по 30.06.2019 р. згідно з п.12 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 р. № 365 (зі змінами), у зв`язку із встановленням факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування, відповідно до акту обстеження від 01.06.2016 р., то суд враховує наступне.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (п. 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії, як складова частина права на соціальний захист, є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Як зазначалось вище, наведений у частині 1 ст. 49 Закону № 1058-IV перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, прямо передбачених законом.

Водночас, як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, право на отримання пенсії стало залежним від місця проживання позивачки, яка є громадянкою України, та не передбачено Законом № 1058-IV.

Крім того, суд зазначає, що постановою Верховного Суду від 20.12.2018 р. у справі № 826/12123/16 положення п.п.7, 8, 9, 13 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 р. № 365 та абз.10 п.1 постанови Кабінету Міністрів України "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" від 05.11.2014 р. № 637 визнано нечинними, оскільки останні не відповідають правовим актам вищої юридичної сили та обмежують внутрішньо переміщених осіб у реалізації їхнього права на пенсійне, соціальне забезпечення, призводять до непрямої дискримінації за ознакою місця проживання та перебування на обліку таких осіб, а також порушують принцип рівності, передбачений ст.24 Конституції України.

В силу положень ч.5 ст.242 КАС України, суд враховує вказані висновки Верховного Суду у даній справі.

Отже, припинення відповідачем виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.06.2016 р. з підстав встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування є незаконним.

Крім того, суд приймає до уваги рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009, в якому зазначено, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій, право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про незалежність судової влади" від 13.06.2007 р. № 8 роз`яснено, що відповідно до ст.ст.8, 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод. Суди при визначенні юридичної сили законів та інших нормативно-правових актів щодо їх діяльності повинні керуватися Конституцією України як актом прямої дії.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 07.02.2014 р., право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до ст.46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов`язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й у рішенні у справі "Пічкур проти України", як джерело права відповідно до ст.17 Закону України від 23.02.2006 р. № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Отже, у вказаних рішеннях Конституційного Суду України та ЄСПЛ застосовано підхід, згідно з яким право на пенсію та її одержання не може пов`язуватися з місцем проживання людини. Такий підхід можна поширити не тільки на громадян, що виїхали на постійне місце проживання до інших держав, а й на внутрішньо переміщених осіб. У контексті справи, що розглядається, правовий зв`язок між державою і людиною, який передбачає взаємні права та обов`язки, підтверджується фактом набуття громадянства. Свобода пересування та вільний вибір місця проживання гарантується ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України.

Щодо доводу відповідача про відсутність окремого порядку виплати сум соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, прийняття якого передбачено Порядком № 365, що унеможливлює проведення управлінням виплати пенсії позивачу за минулий період, а саме: за період з 01.06.2016 р. по 30.06.2019 р., суд зазначає таке.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 335 внесено зміни до Порядку № 365, а саме, п. 15 викладено в такій редакції: "Орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.", а п.18 доповнено реченням такого змісту: "Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.".

При цьому, суд звертає увагу, що на момент розгляду даної справи відповідний окремий порядок виплати пенсії внутрішньо переміщеній особі за минулий час Кабінетом Міністрів України не визначено, однак відсутність відповідного нормативно-правового документу, що визначає механізм реалізації права на отримання невиплаченої суми пенсії за минулий період не може бути визнано обґрунтованою підставою для позбавлення особи такого права. До того ж на момент поновлення виплати пенсії приписів Кабінету Міністрів України про окремий порядок виплати пенсій не існувало.

Право позивача на отримання пенсії за минулий період чітко закріплено у ст. 46 Закону № 1058-IV, якою встановлено, що частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

При цьому, суд зазначає, що жодних змін у Закон № 1058-IV з приводу особливостей виплати заборгованості з пенсійних виплат особам, які є внутрішньо переміщеними особами, Верховною Радою не приймались.

До того ж, за змістом конституційних норм, Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Тому, припиняючи виплату позивачеві пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії. При цьому право на отримання пенсії є об`єктом захисту за статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Щокін проти України", питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним.

Отже, встановлення судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.

З огляду на викладене, суд вважає, що припинення виплати пенсії позивачу з 01.06.2016 року було здійснено не у спосіб, передбачений Законом № 1058-IV, а з точки зору положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії у подібних правовідносинах Верховний Суд сформулював раніше, зокрема, у постановах від 13 березня 2018 року (справа № 235/4162/17), 20 березня 2018 року (справа № 234/2389/17), а також у рішенні від 03 травня 2018 року у зразковій справі № 805/402/18 (провадження № Пз/9901/20/18).

Крім того, матеріалами справи підтверджено, що виплату пенсії позивачці було поновлено з 01.07.2019 року, однак у період з липня по серпень 2019 року включено відповідачем не виплачувалась пенсія ОСОБА_1 , внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 17 252,02 грн.

При цьому, з наявних у справі документів, зокрема, відзиву на позов та листування між ГУ ПФУ в Херсонській області та позивачем вбачається відсутність спору відносно розміру нарахованої заборгованості з виплати пенсії між сторонами.

Зокрема, у листі ГУ ПФУ в Херсонській області від 07.11.2019 р. за вих.. № 14593/02 відповідач підтверджує, що розмір пенсії ОСОБА_1 з 01.07.2019 р. складає 8 626,01 грн., а листом ГУ ПФУ в Херсонській області від 09.09.2019 р. № 597/Я-99-1, № 618-Я-99-1 повідомлено про направлення ГУ ПФУ в Херсонській області до ПФУ клопотання щодо розгляду питання виплати боргу ОСОБА_1 за липень-серпень 2019 року.

При цьому, відповідачем не надано пояснень щодо підстав звернення до Пенсійного фонду України з вищевказаного питання.

З огляду на вказане, суд вважає, що у відповідача відсутні законні підстави щодо не виплати ОСОБА_1 пенсії за липень-серпень 2019 р. після її відновлення, а тому сума заборгованості по пенсії за серпень-вересень 2019 року в сумі 17 252,02 грн. підлягає стягненню з відповідача.

VII. Висновки суду

Згідно частини 1 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 245 КАС України зазначено, що в разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Враховуючи, що відповідачем припинено позивачці виплату пенсії у період з 01.01.2016 р. по 30.06.2019 року з підстав, не передбачених Законом № 1058-IV та не у порядку, передбаченому чинним законодавством, і відповідач не надав суду доказів зворотного, тому суд дійшов висновку щодо протиправності таких дій відповідача та з метою відновлення порушених прав позивачки вважає за необхідне зобов`язати ГУ ПФУ в Херсонській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за період з 01.06.2016 року по 30.06.2019 року включно.

При цьому, встановивши безпідставність не виплати ОСОБА_1 пенсії за липень-серпень 2019 р. в сумі 17 252,02 грн. після її поновлення, суд дійшов висновку про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області вказаної суми заборгованість.

Разом з тим, суд вважає, що вимога позивача в частині зобов`язання ГУ ПФУ в Херсонській області відновити їй виплату пенсії з 01.06.2016 р. не підлягає задоволенню, оскільки рішенням Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Корабельної районної у місті Херсоні ради від 29.07.2019 р. № 23 ОСОБА_1 відновлено пенсію з 01.07.2019 р. і на теперішній час вона отримує пенсію за віком, що підтверджується матеріалами пенсійної справи.

Щодо вимоги позивача зобов`язати ГУ ПФУ в Херсонській області виплатити їй заборгованість у порядку та спосіб, передбачений положеннями статті 46 Закону № 1058, виплату розпочати з місяця, наступного за місяцем набрання чинності даним рішенням, з огляду на таке.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Разом з тим, аналізуючи вказану вимогу позивача, суд зазначає, що вони звернені на майбутнє, оскільки така виплата відповідачем не проведена, а тому права позивача в даній частині позовних вимог на час розгляду справи по суті не є порушеними, а тому не підлягають задоволенню.

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Приписами ч. 1 ст. 371 КАС України визначено, що негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Оскільки, присуджені позивачу виплати є періодичними та здійснюються з Державного бюджету України, рішення підлягає негайному виконанню у межах суми стягнення за один місяць.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (Код , адреса: вул. 28 Армії, 6, м. Херсон, Україна, 73005) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо припинення/призупинення виплати пенсії ОСОБА_1 за період з 01.06.2016 року по 30.06.2019 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за період з 01.06.2016 року по 30.06.2019 року включно.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області заборгованість по невиплаченій ОСОБА_1 пенсії за період з 01.07.2019 року по 30.08.2019 року включно в сумі 17 252,02 грн.

В частині присуджених виплат пенсії в межах суми стягнення за один місяць рішення суду виконати негайно.

В частині позовних вимог про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області відновити виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.06.2016 року - відмовити.

В частині позовних вимог про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області виплатити ОСОБА_1 заборгованість з виплати пенсії за період з 01.06.2016 року по 30.08.2019 року у порядку та у спосіб, передбачений положеннями статті 46 Закону України "Про загально обов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №1058-ІУ. Виплату заборгованості з пенсійних виплат за період з 01.06.2016 року по 30.06.2019 року розпочати з місяця наступного за місяцем набрання чинності даним рішенням суду відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя В.А. Дубровна

кат. 112010204