Справа № 333/7235/18
Суддя: Круглікова А. В.
Дата ухвалення: 2020-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 333/7235/18
Провадження № 2-а/333/22/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2020 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

судді Круглікової А.В.,

за участю секретаря судового засідання Іщенко А.О.,

представника позивача Скрипки О.М.,

представників відповідача Біюн О.В.,

Маменко К.С.,

розглянувши в судовому засіданні в залі суду адміністративну справу

за адміністративним позовом: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідача: Комунарського районного відділу у місті Запоріжжі Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області, 69027, м. Запоріжжя, вул. Космічна, буд. 40

про визнання протиправним та скасування рішення в частині заборони в`їзду на територію України строком на три роки, -

встановив:

В провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя на розгляді перебувала адміністративна справа №333/7235/18 за позовом ОСОБА_1 до Комунарського районного відділу у місті Запоріжжі Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14.03.2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, скасовано рішення Комунарського РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства від 13.12.2018 року № 15 (а.с. 100-101).

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 17.04.2019 року рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14.03.2019 року у адміністративній справі №333/7235/18 залишено без змін (а.с. 128-129).

Постановою Верховного суду від 15.08.2019 року рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14.03.2019 року в адміністративній справі №333/7235/18 за позовом ОСОБА_1 до Комунарського районного відділу у місті Запоріжжі Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 17.04.2019 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с. 186-197).

19.11.2019 року адміністративну справу №333/7235/18 на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передано в провадження судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя Круглікової А.В.

В судовому засіданні 26.02.2020 року від представника позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, яку судом прийнято до розгляду. Так, в зазначеній заяві представник позивача просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Комунарського РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства від 13.12.2018 року № 15 в частині заборони громадянину Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в`їзду в Україну строком на три роки. Зазначена заява обґрунтована тим, що 13.12.2018 року Комунарським РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язано останнього покинути територію України до 26.12.2018 року; заборонено громадянину Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в`їзду в Україну строком на три роки. Наразі позивач перебуває за межами України, куди виїхав 26.06.2019 року. Таким чином, на даний час оскарження рішення Комунарського РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області від 13.12.2018 року № 15 в частині, що стосується примусового повернення до країни походження є недоцільним та не буде мати жодних юридичних наслідків ані у разі його скасування, ані у разі набрання законної сили, оскільки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично вже перебуває поза межами України і примусово покинути її межі не зможе жодним чином.

В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог підтримав з підстав, викладених у адміністративному позові та заяві про зменшення розміру позовних вимог, просив суд їх задовольнити.

Представники відповідача заперечували проти задоволення позовних вимог.

Заслухавши пояснення сторін у справі, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, з огляду на наступне.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 26 Конституції України, іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (п. 2 ч. 1). Ніхто не може бути позбавлений права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку (ч. 5). Іноземці, особи без громадянства та іноземні юридичні особи користуються в Україні таким самим правом на судовий захист, що й громадяни та юридичні особи України (ч. 7).

Відповідно до ч. 1 ст. 288 КАС України, позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну, а також позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів.

Частиною 16 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Згідно з ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України (ч. 1). Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України (ч. 3).

Частиною 1 ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, митних та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну; якщо така особа з порушенням встановленого законодавством України порядку здійснила в`їзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них або вчинила спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Республіки Азербайджан, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_1 , виданого 30.05.2015 року Міністерством внутрішніх справ (а.с. 20-23).

З матеріалів справи слідує, що 14.08.2018 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибув на територію України через КПП «Жуляни» по паспорту громадянина Республіки Азербайджан серії НОМЕР_1 , виданого 30.05.2015 року Міністерством внутрішніх справ, терміном дії до 29.05.2025 року (а.с. 20-23).

Згідно з ст. 17 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземцю або особі без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, може бути продовжено строк перебування (за наявності законних підстав) (ч. 1). Документи про продовження строку перебування в Україні оформляються на підставі письмових звернень іноземця або особи без громадянства та приймаючої сторони, які подаються не пізніш як за три робочих дні до закінчення встановленого строку їх перебування на території України (ч. 2). Продовження строку перебування на території України здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції, в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 4).

Відповідно до п.п. 2 п. 2 постанови КМУ України «Про затвердження порядку

продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України» від 15.02.2012 №150», іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС.

Згідно з результатами розрахунку міграційного калькулятору Державної міграційної служби України від 13.12.2018 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував на території України 143 дні, що на 53 дні перевищує дозволеного іноземцю строку перебування на території України (а.с. 67).

В судовому засіданні представники відповідача зазначили, що до 13.12.2018 року позивач у справі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порушення вимог ст. 17 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», з заявою про продовження строку перебування на території України до Комунарського районного відділу у місті Запоріжжі Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області не звертався.

Доказів протилежного матеріали справи №333/7235/19 не містять та представником позивача не надано.

Відповідно до ст. 16 КУпАП, іноземці і особи без громадянства, які перебувають на території України, підлягають адміністративній відповідальності на загальних підставах з громадянами України.

Статтею 203 КУпАП передбачена відповідальність, зокрема, за ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування.

Відповідно до ст. 222-2 КУпАП, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, розглядає справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням законодавства про паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, законодавства про перебування в Україні іноземців та осіб без громадянства, про транзитний проїзд через територію України, невиконанням рішення про заборону в`їзду в Україну, а також питання щодо реєстрації місця проживання (статті 200, 201, частина перша статті 203, стаття 203-1 (крім порушень, виявлених у пункті пропуску (пункті контролю) через державний кордон України, контрольному пункті в`їзду-виїзду або контрольованому прикордонному районі), статті 204, 205, 206) (ч. 1). Від імені центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівник, заступники керівника центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, інші уповноважені керівником посадові особи цього органу (ч. 2).

З огляду на те, що позивачем у справі порушено строк перебування на території України та останній не звертався до контролюючого органу з заявою про продовження такого строку, 13.12.2018 року головним спеціалістом Комунарського районного відділу у місті Запоріжжі Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області Біюн О.В. складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МЗП №130815, відповідно до якого 13.12.2018 року о 10 год. 00 хв. за адресою: м. Запоріжжя, вул. Космічна, буд. 40, відповідачем у справі виявлено громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який ухилявся від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування (а.с. 66).

Статтею 268 КУпАП визначено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Із змісту протоколу про адміністративне правопорушення від 13.12.2018 року серії ПР МЗП №130815 слідує, що права, передбачені ст. 268 КУпАП, зокрема, про право користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, були повідомлені та роз`яснені ОСОБА_1 огли, що підтверджується підписом останнього на вказаному протоколі (а.с. 66).

З зазначеним вище протоколом позивач у справі був ознайомлений в день його складання, що підтверджується його підписом, надав письмові пояснення про те, що вчасно не покинув територію України у зв`язку з тим, що допомагав родині брата, а також зазначив, що послуг перекладача та з надання правової допомоги не потребує (а.с. 66).

Постановою Комунарського районного відділу у місті Запоріжжі Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області про накладення адміністративного стягнення від 13.12.2018 року серії ПН МЗП №138015, за результатами розгляду протоколу про адміністративне правопорушення від 13.12.2018 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 203 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3 400 грн. Зазначену постанову позивач у справі отримав 13.12.2018 року, що підтверджується підписом останнього (а.с. 68).

Згідно з квитанцією від 13.12.2018 року №24, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сплатив штраф у розмірі 3 400 грн., накладений на останнього постановою Комунарського районного відділу у місті Запоріжжі Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області від 13.12.2018 року серії ПН МЗП №138015 (а.с. 69).

Статтею 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення (ч. 1). Один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання (ч. 3). Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (ч. 5). Примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту". Іноземці та особи без громадянства, зазначені у частині двадцятій статті 4 цього Закону, не можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, яка вчинила акт агресії проти України, або в країну, яка не визнає територіальну цілісність та суверенітет України або відмовляється визнавати протиправність посягань на територіальну цілісність та суверенітет України, зокрема, голосувала проти Резолюції Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй "Про територіальну цілісність України" від 27 березня 2014 року № 68/262 (ч. 8).

Судом встановлено, що рішенням Комунарського РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства від 13.12.2018 року №15 примусово повернуто до країни походження або третьої країни громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язано його покинути територію України у термін до 26.12.2018 року; заборонено громадянину Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в`їзд в Україну строком на три роки (а.с. 70-71).

Згідно з п. 2 розділу ІІ Наказу Міністерства внутрішніх справ України,

Адміністрації Державної прикордонної служби України,

Служби безпеки України «Про затвердження Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства» від 23.04.2012 № 353/271/150, рішення про примусове повернення оголошується іноземцю протягом 72 годин з дати його ухвалення, за винятком випадків, коли місцезнаходження іноземця не встановлено, в присутності перекладача та/або законного представника (на вимогу особи) під підпис та обліковується посадовою особою органу ДМС, органу охорони державного кордону та органу СБУ, яка уповноважена складати документи для примусового повернення, у журналі обліку прийнятих рішень про примусове повернення та видворення з України іноземців та осіб без громадянства.

Як вбачається із змісту рішенням Комунарського РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства від 13.12.2018 року №15, останнє оголошено Юсіфову Рашадату Ханлару огли - 13.12.2018 року, що підтверджується підписом позивача.

Крім того, відповідно до запису ОСОБА_1 , зазначене рішення оголошено за відсутності перекладача та фахівця в галузі права, у зв`язку з тим, що позивач у справі станом на час його проголошення не потребував перекладача та правової допомоги.

Також, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зобов`язався не пізніше 26.12.2018 року покинути територію України, що підтверджується розпискою останнього від 13.12.2018 року (а.с. 73).

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

При розгляді справи по суті судом встановлено, що при винесені рішення Комунарського РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства від 13.12.2018 року №15, підстави, визначені ч. 8 ст. 26, ч. 1 ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», на підставі яких ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не міг бути примусово повернутий чи примусово итворений з території України, були відсутні.

Як встановлено судом в ході розгляду цієї справи, ОСОБА_1 , покинув територію України 26.06.2019 року та на даний час перебуває за її межами.

Позивачем заявлено вимогу про визнання протиправним та скасувати рішення Комунарського РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства від 13.12.2018 року № 15 в частині заборони громадянину Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в`їзду в Україну строком на три роки.

Розглянувши заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги, суд виходить з наступного.

Частиною 2 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в`їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

З огляду на викладене, рішення щодо заборони подальшого в`їзду в Україну не є обов`язковим до застосування при прийнятті рішення про примусове повернення в країну походження, а отже, є факультативною санкцією, яка може застосовуватись під час примусового повернення в країну походження цих осіб. Водночас передбачене право на прийняття рішення про заборону подальшого в`їзду в Україну іноземців та осіб без громадянства свідчить про наявність дискреційних повноважень органу Державної міграційної служби за належної оцінки обставин справи.

Нормами ч. 1 ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачені підстави для заборони для в`їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну при в`їзді на територію України, натомість положеннями ст. 26 вказаного Закону передбачено заборону подальшого в`їзду в Україну, як факультативну санкцію при примусовому видворенні або поверненні в країну походження.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду від 08.11.2018 року у справі №750/8187/16-а.

Як вбачається із змісту оскаржуваного позивачем рішення Комунарського РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області від 13.12.2018 року № 15, відповідач у справі, застосовуючи заборону громадянину Республіки Азербайджан ОСОБА_1 в`їзду в Україну строком на три роки, прийняв до уваги повторність притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за скоєння правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП (21.04.2017 року), а саме ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування.

Згідно з 1 ст. 78 КАС України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Відповідно до рішення Комунарського РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області про примусове повернення з України іноземця або особи без громадянства від 22.04.2017 року №8, 21.04.2017 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП (протокол про адміністративне правопорушення від 21.04.2017 року серії ПР МЗП №135888).

Зазначена вище обставина визнана представником позивача Скрипкою О.М. в судовому засіданні, у зв`язку з чим суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності зазначеної обставини та не виключає добровільності її визнання.

При цьому, із змісту п. 2 ч. 1 ст. 35 КУпАП слідує, що повторністю є вчинення протягом року однорідного правопорушення, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню; вчинення правопорушення особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення.

Отже, враховуючи, що ОСОБА_1 вперше притягнуто до адміністративної відповідальності - 21.04.2017 року за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП, а 13.12.2018 року вдруге за вчинення аналогічного правопорушення, тобто, більше, ніж через рік, суд приходить до висновку, що, застосовуючи відносно позивача заборону в`їзду в Україну строком на три роки, Комунарський РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області при винесенні відповідачем оскаржуваного у цій справі рішення помилково кваліфікував повторність у скоєнні ОСОБА_1 огли адміністративного правопорушення.

При цьому, як встановлено судом, Комунарський РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області, застосувавши у своєму рішенні від 13.12.2018 року № 15 факультативну санкцію - заборону громадянину Республіки Азербайджан ОСОБА_1 в`їзду в Україну строком на три роки не зазначено жодних підстав, визначених ч. 1 ст. 13, ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», для прийняття такого рішення.

З огляду на викладене, дослідивши наявні в матеріалах справи №333/7235/19 докази у їх сукупності, заслухавши пояснення сторін у справі, суд дійшов висновку, що заявлені ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Комунарського РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства від 13.12.2018 року № 15 в частині в частині заборони в`їзду в Україну строком на три роки є обґрунтованими, підтвердженими зібраними у справі доказами, а тому задовольняються судом.

Керуючись ст.ст. 46, 48, 241-244, 246, 288 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Комунарського РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства від 13.12.2018 року № 15 в частині в частині заборони громадянину Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в`їзду в Україну строком на три роки.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Третього апеляційного адміністративного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя А.В.Круглікова