Справа № 200/12505/19-а
Суддя: Галатіна О.О.
Дата ухвалення: 2020-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2020 р. Справа№200/12505/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Галатіної О.О.,

при секретарі Пустовіт Ю.С.

за участю

представника відповідача Вовченка С.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення від 17.11.2010 року про взяття на облік платника податку (єдиного внеску) та вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 15 травня 2019 року, суд -

В С Т А Н О В И В:

24 жовтня 2019 року на адресу Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення від 17.11.2010 року про взяття на облік платника податку (єдиного внеску) та вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 15 травня 2019 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач у 2004 році звернулася до державного реєстратора Волноваської районної державної адміністрації із заявою про отримання свідоцтва фізичної особи підприємця. Зазначила, що свідоцтва підприємця не отримувала, до реєстратора не зверталась, оскільки від наміру займатись підприємницької діяльністю відмовилась. Вказала, що з 2004 року і до 25 травня 2019 року не отримувала жодного повідомлення від податкової служби, що вона є приватним підприємцем та має подавати звіти і сплачувати податки як підприємець.

25 травня 2019 року отримала лист ГУ ДФС у Донецькій області з вимогою про сплату боргу з ЄСВ № Ф-88751-45 від 15 травня 2019 року на суму 2754,18 грн.

29 травня 2019 року до ГУ ДФС у Донецькій області надіслала скаргу, в якій просила надати пояснення, яким чином здійснювався розрахунок боргу з ЄСВ.

В подальшому отримала лист № 49116/10/05-99-48-21 від 24.06.2019 року, з якого встановила, що борг нараховано згідно інтегрованої картки платника, яка сформована на дівоче прізвище « ОСОБА_1 ».

20 вересня 2019 року позивач звернулася до державного реєстратора з запитом про надання витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. В подальшому отримала відповідь, з якої встановила, що дата державної реєстрації є 31 серпня 2004 року на обліку в ГУ ДФС у Донецькій області перебуває з 17 листопад 2010 року.

22 листопада 2019 року отримала дві вимоги про сплату боргу з ЄСВ № «Ф»-88751-48 від 13 серпня 2019 року на суму 5508,36 грн. та № «Ф»-88751-48 від 06 листопада 2019 року на суму 8262,54 грн.

22 січня 2020 року позивач звернулася до державного реєстратора з запитом про надання копії реєстраційної картки на проведення державної реєстрації фізичної особи - підприємця. Вказує, що в реєстраційній картці відсутні дані про проведення державної реєстрації фізичної особи - підприємця, номер запису, дата запису, серія та номер свідоцтва про державну інформацію, підпис державного реєстратора. Вказала, що відсутня інформація про отримання нею свідоцтва про державну реєстрацію.

На думку позивача відсутність у реєстраційній картці інформації про вчинення державним реєстратор реєстраційних дій свідчить про те, що вона не набула прав та обов`язків підприємця з 31.08.2004 року.

З урахуванням уточнення позовних вимог просить суд:

Визнати протиправним та скасувати рішення від 17.11.2010 року про взяття на облік платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування ОСОБА_1 .

Визнати протиправними та скасувати вимоги Головного управління ДФС у Донецькій області про сплату боргу (недоїмки) від 15.05.2019 року № Ф-88751-48 на суму 2754,18 грн. № Ф-88751-48 від 13.08.2019 року на суму 5508,36 грн. № Ф-88751-48 від 06.11.2019 року на суму 8262,54 грн.

Позивач у судове засідання не прибула, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи без участі.

Представник відповідача проти позову заперечував, про що надав письмовій відзив відповідно до якого просив відмовити у задоволені позову в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши думку представника відповідача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ,

31.08.2004 року звернулася із реєстраційною карткою на проведення державної реєстрації фізичної - особи підприємця.

ОСОБА_1 була зареєстрована в якості фізичної особи - підприємця (номер запису: 2 000051) з 31 серпня 2004 року по 26 лютого 2020 року, на обліку перебувала в Волновасько-Мангушському управлінні з 17 листопада 2010 року за номером 12165, основний вид діяльності за кодом КВЕД 52.47.0 роздрібна торгівля книгами; КВЕД 72.20 створення програмного забезпечення.

Під час підготовчого засідання позивач пояснила, що підприємницькою діяльністю ніколи не займалась. На обліку в ГУ ДФС у Донецькій області перебуває під дівочим прізвищем.

З 01.01.2017 року до ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» внесені зміни, одна із яких стосується порядку нарахування єдиного внеску фізичними особами - підприємцями, у разі відсутності у них доходу у звітному році або окремому місяці звітного періоду, яким встановлений обов`язок самостійного визначення бази для нарахування ЄСВ.

У зв`язку з цими змінами у законодавстві, у позивача виникла заборгованість зі сплати єдиного внеску, що підтверджено інтегрованою карткою платника податків.

Матеріалами справи підтверджено, що 15.05.2019 року ГУ ДФС у Донецькій області прийнято вимоги № Ф-88751-48 на загальну суму 2754,18 грн. № Ф-88751-48 від 13.08.2019 року в розмірі 5508,36 грн. № Ф-88751-48 від 06.11.2019 року на загальну суму 8262,54 грн.

15.08.2019 року постановою № 59821755 відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню вимоги № Ф-88751-48 в сумі 2754,18 грн.

Також, матеріалами справи підтверджено, що позивач 29.05.2019 року оскаржила вимогу № Ф-88751-48 від 15.05.2019 року.

ГУ ДФС у Донецькій області листом № 49116/10/05-99-48-21 від 24.06.2019 року повідомлено позивачу про обов`язок подання звітності та сплати податків.

Позивач не погоджуючись із рішенням про взяття на облік платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та вимогами від 15.05.2019 року № Ф-88751-48 в розмірі 2754,18 грн. № Ф-88751-48 від 13.08.2019 року в розмірі 5508,36 грн. № Ф-88751-48 від 06.11.2019 року в розмірі 8262,54 грн. звернулася до Донецького окружного адміністративного суду із цим позовом.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено).

Закон України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» від 15 травня 2003 року № 755-IV регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, їхньої символіки (у випадках, передбачених законом), громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців. Цей Закон набрав чинності з 01 липня 2004 року.

І саме з 01 липня 2004 року розпочав функціонування Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Під час судового засідання 10.03.2020 року відповідач зазначив, що Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців розпочав своє функціонування з 01 липня 2004 року, а тому не може у собі містити запис про проведення будь-якої реєстраційної дії безпосередньо у його програмному забезпеченні до цієї дати.

Ч.1 ст. 42 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» (в редакції від 15.05.2003 року) встановлено, що Для проведення державної реєстрації фізична особа, яка має намір стати підприємцем (далі - заявник), повинна подати особисто (надіслати рекомендованим листом з описом вкладення) державному реєстратору за місцем проживання такі документи: заповнену реєстраційну картку на проведення державної реєстрації фізичної особи - підприємця; копію довідки про включення заявника до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів; документ, що підтверджує внесення реєстраційного збору за проведення державної реєстрації фізичної особи - підприємця. Документи, які відповідно до вимог цього Закону подаються (надсилаються рекомендованим листом) державному реєстратору, повинні бути викладені державною мовою. Реєстраційна картка заповнюється машинодруком або від руки друкованими літерами. Якщо документи надсилаються державному реєстратору рекомендованим листом, підпис заявника на

реєстраційній картці повинен бути нотаріально посвідчений.

Згідно ст. 43 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» (в редакції від 15.05.2003 року) Державний реєстратор за відсутності підстав для залишення документів, які подані для проведення державної реєстрації фізичної особи - підприємця, без розгляду зобов`язаний перевірити ці документи на відсутність підстав для відмови у проведенні державної реєстрації фізичної особи - підприємця, які передбачені частиною першою статті 44 цього Закону. Перевірка на відсутність підстав для відмови у проведенні державної реєстрації фізичної особи - підприємця, які передбачені абзацами третім та четвертим частини першої статті 44 цього Закону, здійснюється з використанням відомостей Єдиного державного реєстру. За відсутності підстав для відмови у проведенні державної реєстрації фізичної особи - підприємця державний реєстратор повинен внести до Єдиного державного реєстру запис про проведення державної реєстрації фізичної особи - підприємця на підставі відомостей реєстраційної картки на проведення державної реєстрації фізичної особи - підприємця. Дата внесення до Єдиного державного реєстру запису про проведення державної реєстрації фізичної особи - підприємця є датою державної реєстрації фізичної особи - підприємця. Строк державної реєстрації фізичної особи - підприємця не повинен перевищувати два робочих дні з дати надходження документів для проведення державної реєстрації фізичної особи - підприємця. Свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця повинно бути оформлено державним реєстратором і видано (надіслано рекомендованим листом) заявнику не пізніше наступного робочого дня з дати державної реєстрації фізичної особи - підприємця. Державний реєстратор не пізніше наступного робочого дня з дати державної реєстрації фізичної особи - підприємця зобов`язаний передати відповідним органам статистики, державної податкової служби, Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування повідомлення про проведення державної реєстрації фізичної особи - підприємця із зазначенням номера та дати внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру та відомості з реєстраційної картки на проведення державної реєстрації фізичної особи - підприємця для взяття фізичної особи - підприємця на облік.

Ч.1, 2 ст. 45 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» (в редакції від 15.05.2003 року) визначено, що зміни до відомостей про фізичну особу - підприємця, які містяться в Єдиному державному реєстрі, а саме зміни щодо імені фізичної особи або місця її проживання, набирають чинності з дня їх державної реєстрації. Для проведення державної реєстрації змін до відомостей про фізичну особу - підприємця, що передбачені частиною першою цієї статті, фізична особа - підприємець подає державному реєстратору особисто (надсилає рекомендованим листом з описом вкладення) такі документи: заповнену реєстраційну картку на проведення державної реєстрації змін до відомостей про фізичну особу - підприємця; оригінал свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця; документ, що підтверджує сплату реєстраційного збору за державну реєстрацію змін до відомостей про фізичну особу - підприємця.

Відтак, із матеріалів справи вбачається, що 31.08.2004 року ОСОБА_1 було подано реєстраційну картку на проведення державної реєстрації фізичної особи - підприємця.

Згідно витягу з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, судом встановлено, що 31.08.2004 року ОСОБА_1 зареєстровано в якості фізичної особи - підприємця за номером 2 000051.

Що стосується посилань позивача на те, що інтегрована картка платника сформована на дівоче прізвище « ОСОБА_1 », суд не приймає до уваги, оскільки саме фізична особа - підприємець повинна надати відомості щодо зміни імені.

Ч.1 ст. 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» (в редакції від 15.05.2003 року) встановлено, державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця проводиться у разі: прийняття фізичною особою - підприємцем рішення про припинення підприємницької діяльності; смерті фізичної особи - підприємця; постановлення судового рішення про оголошення фізичної особи померлою або визнання безвісно відсутньою; постановлення судового рішення про визнання фізичної особи, яка є підприємцем, недієздатною або про обмеження її цивільної дієздатності; постановлення судового рішення про припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.

Згідно ч.1 ст. 47 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» (в редакції від 15.05.2003 року) для внесення до Єдиного державного реєстру запису про рішення фізичної особи - підприємця щодо припинення нею підприємницької діяльності фізична особа - підприємець або уповноважена нею особа повинні подати державному реєстратору (надіслати рекомендованим листом з описом вкладення) такі документи: нотаріально посвідчену заяву про припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем; документ, що підтверджує внесення плати за публікацію

повідомлення про прийняття фізичною особою - підприємцем рішення щодо припинення підприємницької діяльності.

Отже, законодавством, чинним на момент виникнення спірних правовідносин, був регламентований певний порядок припинення підприємницької діяльності фізичної особи шляхом її звернення до органу, наділеного компетенцією на вчинення реєстраційних дій.

Під час судових засідань судом встановлено, що позивачем заява про припинення підприємницької діяльності не подавалась.

За таких обставин суд дійшов висновку про відмову у задоволені позову в цій частині.

Що стосується позовних вимог про визнання протиправними та скасування вимог № Ф-88751-48 від 15.05.2019 року, № Ф-88751-48 від 13.08.2019 року, № Ф-88751-48 від 06.11.2019 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" № 2464-VI (далі Закон № 2464-VI) єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з ч. 1 ст. 4 цього Закону платниками єдиного внеску є, крім інших, роботодавці - підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Статтею 12 Закону № 2464-VI забезпечення адміністрування єдиного внеску шляхом його збору, ведення обліку надходжень від його сплати та здійснення контролю за сплатою єдиного внеску віднесено до завдань центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Відповідно до частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI, п. 3 Інструкції № 499 орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку (на кінець календарного місяця), вимогу про її сплату. Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується за даними інформаційної системи органу доходів та зборів.

Згідно пункту 6 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI недоїмкою є сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

За змістом пункту 9-4 розділу VIII Закону № 2464-VІ (9-3 в редакції Закону №2464-VI чинній до Закону N 219-VІІІ від 02.03.2015), платники єдиного внеску, визначені статтею 4 цього Закону, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України від 02.09.2014 № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" (далі Закон № 1669-VII), де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону № 2464-VІ, на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану. Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Серед обов`язків платника єдиного внеску, визначених частиною другою статті 6 Закону України № 2464-VI наявний обов`язок своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Пункт 9-4 Закону України № 2464-VІ є чинним та не скасований на час прийняття спірної вимоги, будь-яких змін, пов`язаних із його дійсністю до цього Закону не вносилося, через що суд вважає безпідставними посилання відповідача на втрату цією нормою чинності через виключення пунктом 28 Закону України від 24.12.2015 № 911-VIII, що набрав чинності 01.01.2016, підпункту 8 пункту 4 статті 11 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції".

Статтею 1 Закону № 1669-VII встановлено наступне: період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України; територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Розпорядженням КМУ від 30 жовтня 2014 року № 1053-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція" на виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1669-VII затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком, в якому зазначено серед населених пунктів у Донецькій області м. Краматорськ, де здійснює свою господарську діяльність позивач.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 р. № 1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. № 1053. Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 лютого 2015 року у справі № 826/18330/14 визнано нечинним розпорядження Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 1079-р "Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. № 1053". Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19 травня 2015 року у справі № 826/18330/14 зупинено виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 лютого 2015 року та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2015 року до закінчення касаційного провадження у Вищому адміністративному суді України Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 30 вересня 2015 року у справі № 826/18330/14 постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 лютого 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2015 року в частині задоволеного позову в цій справі скасовано, а справу в цій частині направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Розпорядження від 5 листопада 2014 р. № 1079-р та розпорядження від 30 жовтня 2014 р. № 1053 втратили чинність у зв`язку із прийняттям Розпорядженням КМУ від 2 грудня 2015 р. № 1275-р.

Розпорядженням КМУ від 2 грудня 2015 р. № 1275-р. "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України"на виконання абзацу третього пункту 5 статті 1-1 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1669-VII був затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком, у якому також наявне село Степне Волноваського району.

Отже, з наведених вище нормативно-правових актів вбачається, що на час виникнення спірної суми недоїмки та на час прийняття відповідачем спірних вимог населені пункти, в яких знаходяться позивач, відповідач та органи доходів та зборів, в яких перебувають позивач, включені до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Оскільки Указ Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 набув чинності, із врахуванням змісту частини 1 статті 1 Закону № 1669-VII період проведення антитерористичної операції розпочався. Про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України не публіковувався, проведення антитерористичної операції триває, у зв`язку з чим посилання відповідача з цього приводу судом не приймаються.

Доводи відповідача про неподання платником до податкового органу заяви про звільнення від виконання обов`язків платника єдиного внеску суд до уваги не приймає, оскільки, як закріплено у абзаці другому пункту 9-4 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VІ, така заява подається у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції, отже строк подання такої заяви не сплинув.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що починаючи з 14 квітня 2014 року позивач є такими, що звільнений від обов`язку щодо сплати єдиного внеску у строки, встановлені Законом України № 2464-VI.

Суд також не приймає твердження відповідача стосовно правомірності та обґрунтованості оскаржуваних вимог, вмотивовані встановленням обов`язку контролюючого органу щодо формування вимог про сплату боргу відповідно, зокрема, пунктами 3-4 Розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.20145 № 449, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за № 508/26953 (далі - Інструкція № 449), за змістом яких вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів та зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень у разі, якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску, оскільки за прямою вказівкою пункту 9-4 Закону України № 2464-VI позивач та його відокремлений підрозділ звільнені від обов`язку сплати у встановлені строки нарахованого внеску до закінчення антитерористичної операції, а тому сума нарахованого єдиного внеску платником не може вважатися недоїмкою.

Формування та направлення вимоги є одним з заходів впливу та стягнення органів доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції та відбувається на підставі статті 25 Закону України № 2464-VI. Проте, за вказівкою частини другої пункту 1 цієї статті положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Як вже зазначалося вище, позивача та його відокремлений підрозділ звільнено від обов`язку сплачувати єдиний внесок з 14 квітня 2014 року по день завершення антитерористичної операції, а тому до позивача не мають застосовуватись заходи впливу та стягненню.

Таким чином, спірні вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 15.05.2019 року № Ф-88751-48 на суму 2754,18 грн. № Ф-88751-48 від 13.08.2019 року на суму 5508,36 грн. № Ф-88751-48 від 06.11.2019 року на суму 8262,54 грн. є такими, що порушують права позивача та підлягають скасуванню, а отже позовні вимоги позивача в цій часини підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 КАС України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ст. 76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, а також доводи стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог частково.

За приписами частини 3 статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6, 12, 72, 77,90, 139, 246, 255,295,297 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення від 17.11.2010 року про взяття на облік платника податку (єдиного внеску) та вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 15 травня 2019 року - задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати вимоги Головного управління ДФС у Донецькій області про сплату боргу (недоїмки) від 15.05.2019 року № Ф-88751-48 на суму 2754,18 грн. № Ф-88751-48 від 13.08.2019 року на суму 5508,36 грн. № Ф-88751-48 від 06.11.2019 року на суму 8262,54 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Донецькій області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

В решті позову відмовити.

Рішення виготовлено у нарадчій кімнаті та проголошено вступну та резолютивну частини у судовому засіданні 10 березня 2020 року.

Повний текст рішення суду виготовлено 20 березня 2020 року.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.О. Галатіна