Справа № 640/1917/19
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2020-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/1917/19 Суддя (судді) першої інстанції: Шрамко Ю.Т.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Аліменка О.В.,

Кучми А.Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 липня 2019 року (справу розглянуто в порядку спрощеного провадження) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року позивач, ОСОБА_1 , звернулась до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просила:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві №, №, №, № від 31 жовтня 2018 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 липня 2019 року позовні вимоги задоволено частково:

визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 31.10.2018 № на суму адміністративного штрафу та інших санкцій в сумі 510 грн.

В задоволенні позову в частині позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 31.10.2018 №, №, № - відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду в частині відмовлених позовних вимог, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права та неповно з`ясовано обставини справи. В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт наполягає, що відповідно до пп. 165.1.59 п.165.1 ст. 165 Податкового кодексу України сума прощеного банком основного зобов`язання не включаються до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу, а кредит в іноземній валюті був отриманий позивачем для придбання єдиного житла.

13 березня 2020 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив Головного управління ДФС у м. Києві, в якому відповідач повністю підтримує рішення суду першої інстанції.

06 березня 2020 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання про здійснення розгляду справи за участі сторін.

Щодо заявленого позивачем клопотання, колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав для задоволення клопотання про вихід із письмового провадження та проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.

Відповідно до ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 16.10.2006 року ОСОБА_1 уклала з Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» договір про надання споживчого кредиту № 32-А37/10-2016И ( ), відповідно до якого позивач отримала кредитні кошти в сумі 83 600 доларів США, що дорівнювало еквіваленту 422 180,00 грн. за курсом НБУ на день укладання договору.

Кредитний договір був забезпечений договором іпотеки № 53936 від 04 травня 2007 року та відповідним договором поруки.

22 липня 2016 року між позивачем та банком було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору (щодо прощення частини боргу), відповідно до якої сторони дійшли згоди, що банк має право здійснити анулювання (прощення) частини заборгованості позичальника за довго ром за умови погашення позичальником частини заборгованості у розмірі не менше еквіваленту, що дорівнює 436 612,29 грн. у валюті наданого кредиту за договором за курсом уповноваженого банку, а саме за курсом купівлі такої валюти, що склався на дату купівлі валюти банком за заявою клієнта.

27.07.2016 року ПАТ «УкрСиббанк» направив ОСОБА_1 за вихідним № 31-5/265 повідомлення про анулювання боргу (в порядку абз. «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України), в якому повідомлено позивача, як платника податку на доходи фізичних осіб боржника, що АТ «УкрСиббанк» прийнято рішення про анулювання кредитної заборгованості, яка станом на 27.07.2016 року становить 17543,78 доларів США, що становить 434 827,13 грн. по курсу НБУ, з яких 17 331,75 доларів США або 429 571,91 грн. за основною сумою боргу і 212,03 доларів США або 5255,22 грн. сума відсотків.

20.09.2018 року Головним управлінням ДФС у м. Києві видано наказ № 14225 про проведення з 01.10.2018 року документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_1 з питання своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору до бюджету та отриманого доходу як додаткове благо у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податків, прощеного (анульованого) кредитором АТ «Укрсиббанк» за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 року тривалістю 5 робочих днів.

Крім цього, повідомленням від 24.09.2018 року № 54304/Р/26-15-42-02-27 відповідачем було витребувано від позивача Книгу обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподаткованого доходу та всіх необхідних документів, що пов`язані з нарахуванням і сплатою податку на доходи фізичних осіб та військового збору з отриманого доходу як додаткове благо у вигляді основної суми боргу платника податків, прощеного (анульованого) кредитором АТ «Укрсиббанк».

11.10.2018 року Головним управлінням ДФС у м. Києві було складено Акт про результати документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року, в якому встановлено порушення:

- 179.1 ст. 179 розділу ІV Податкового Кодексу України (далі. - Кодексу)з урахуванням вимог п.п. 49.18.4 п. 49.19 ст. 49 Кодексу, не подано податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2016 рік до ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві;

- п.п. «а» п. 176.1 ст. 176, п. 44.1, п. 44.3, ст. 44 Кодексу, не надано до перевірки Книгу обліку доходів і витрат для визначення суми загальнорічного оподаткованого доходу;

- п.п. 168.2.1 п. 168.2 ст. 168 з урахуванням вимог п.п. «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Кодексу, не задекларовано річний оподатковуваний дохід за 2016 рік у сумі 429 571,91 грн., та не перераховано до бюджету податок на доходи фізичних осіб в сумі 77 322,94 грн.;

- п.п. 1.2, п.п. 1.3 п. 1.6-1 підрозділу ХХ Перехідних Положень Кодексу, не нараховано, не утримано та не перераховано до бюджету військовий збір за 2016 рік у сумі 6443,58 гривень.

31.10.2018 року Головним управлінням ДФС у м. Києві винесені податкові повідомлення-рішення:

- № яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 96 653,68 грн., з яких за податковими зобовязаннями з податку на доходи фізичних осіб 77 322,94 грн., за штрафними (фінансовими) у сумі 19 330,74 грн.;

- № , яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на загальну суму 8054,48 грн., з яких - 6 443,58 грн. податкових зобов`язань з військового збору, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 1 610,90 грн.;

- № , яким застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) в сумі 510,00 грн.;

- № , яким застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) в сумі 170,00 грн.

Вважаючи податкові повідомлення-рішення відповідача протиправними, позивач звернулась з даним адміністративним позовом до суду.

Суд першої інстанції адміністративний позов задовольнив частково та зазначив, що кредитором (банком) здійснено анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту), що є підставою для зобов`язання позичальника (позивача) відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку на доходи з фізичних осіб у відповідності до підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відтак, рішення суду першої інстанції переглядається колегією суддів в частині відмови в задоволенні позовних вимог в межах доводів і вимог апеляційної скарги.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з пп. 163.1.1. п. 163.1 ст. 163 Податкового кодексу України (тут і далі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), об`єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Відповідно до абзацу другого пункту 164.1 статті 164 ПК України загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року.

Приписами підпункту 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

Згідно підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час прощення боргу за кредитним договором) додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Як вбачається з матеріалів справи, що ПАТ «УкрСиббанк» було анульовано заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором, яка складається з основного зобов`язання у розмірі 17 331,75 доларів США (429 571,91 грн.) та відсотків 212,03 доларів США (5 255,22 грн.).

Головне управління ДФС у місті Києві, керуючись пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України включило суму прощеного основного зобов`язання 17 331,75 доларів США (429 571,91 грн.) до загального річного оподатковуваного доходу ОСОБА_1 , що стало підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

В той же час, в обґрунтування доводів апеляційної скарги, позивач наголошує, що банк здійснив прощення (анулювання) заборгованості за кредитом в іноземній валюті, що був отриманий на придбання єдиного житла, у зв`язку з чим до спірних правовідносин належить застосувати пп.165.1.59 п. 165.1 ст. 165 Податкового кодексу України, однак суд першої інстанції не врахував відповідну норму.

Так, доходи, які не включаються до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу, визначені у ст. 165 Податкового кодексу України.

Статтю 165 Податкового кодексу України було доповнено новим пп. 165.1.59 згідно із Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році», який набув чинності з 01 січня 2016 року.

Відповідно до пп. 165.1.59 п. 165.1 ст. 165 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включається сума, прощена (анульована) кредитором у порядку, передбаченому законом щодо реструктуризації зобов`язань громадян України за кредитами в іноземній валюті, що отримані на придбання єдиного житла (іпотечні кредити).

Відповідно до відомостей офіційного веб-порталу Верховної Ради України, проект Закону про реструктуризацію зобов`язань громадян України за кредитами в іноземній валюті, що отримані на придбання єдиного житла був зареєстрований 17 червня 2016 року, однак в подальшому відкликаний, знятий з розгляду та на момент прийняття рішення в даній справі не прийнятий.

В той же час, вищевказана норма пп. 165.1.59 п. 165.1 ст. 165 Податкового кодексу України залишається чинною та не є скасованою.

Згідно з пояснювальною запискою до проекту Закону про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році, метою його прийняття, було вдосконалення норм Податкового кодексу України для покращення адміністрування податків, шляхом, зокрема, звільнення від оподаткування сум, прощених (анульованих) кредитором за кредитами в іноземній валюті, що отримані на придбання єдиного житла (іпотечні кредити).

Таким чином, положення пп. 165.1.59 п. 165.1 ст. 165 Податкового кодексу України були спрямовані саме на звільнення від оподаткування сум, прощених (анульованих) кредитором за кредитами в іноземній валюті, що отримані на придбання єдиного житла (іпотечні кредити).

Виключивши зазначені суми із переліку доходів, що входять до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу, законодавець додатково передбачив, що прощення (анулювання) боргу має відбуватися у порядку, передбаченому законом щодо реструктуризації зобов`язань громадян України за кредитами в іноземній валюті, що отримані на придбання єдиного житла (іпотечні кредити) та взяв на себе зобов`язання прийняти такий закон.

Разом з тим, закріпивши на законодавчому рівні право на звільнення від оподаткування відповідних сум, держава не виконала взятого на себе зобов`язання щодо прийняття спеціального нормативно-правового акту, який встановлює порядок прощення (анулювання) такої заборгованості.

У відповідності до ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У справі «Суханов та Ільченко проти України» Європейський суд з прав людини встановив, що Закон України «Про соціальний захист дітей війни» діяв у редакції зі змінами, внесеними Законом України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» та передбачав, що розмір відповідної надбавки визначатиме Кабінет Міністрів України. Зважаючи на імперативне формулювання, заявники могли законно сподіватись, що Кабінет Міністрів України встановить розмір пенсії за відповідний період. Таким чином, протягом цього періоду заявники мали «законне сподівання» щодо підвищеного розміру пенсії. Однак такої постанови в 2006 році прийнято не було.

Європейський суд з прав людини констатував, що у цьому випадку відмова держави здійснити певні дії становила втручання в права заявників, передбачені статтею 1 Першого протоколу. Суд не бачив жодних причин, чому органи влади не вжили заходів для визначення розміру надбавки до пенсії заявників, і вважав це втручання невиправданим.

Колегія суддів наголошує, що з 01.01.2016 року та, зокрема, станом на момент анулювання боргу позивача, Податковий кодекс України містить імперативне формулювання про те, що сума, прощена (анульована) кредитором за кредитами в іноземній валюті, що отримані громадянами України на придбання єдиного житла (іпотечні кредити) не включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу.

Отже, ОСОБА_1 , з огляду на пряму вказівку Податкового кодексу України, мала законне очікування, що сума прощеної АТ «УкрСиббанк» заборгованості не є об`єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб та військовим збором.

Не прийнявши спеціальний закон, передбачений пп. 165.1.59 п. 165.1 ст. 165 Податкового кодексу України, держава допустила невиправдане втручання у права позивача.

В той же час, з системного аналізу положення пп. 165.1.59 п. 165.1 ст. 165 Податкового кодексу України слідує, що ключовими умовами, з якими пов`язано звільнення суми прощеного боргу від оподаткування, є наступні: прощення боргу кредитором; боржником є громадянин України; кредит був отриманий в іноземній валюті; кредит надавався для цілей придбання єдиного житла; виконання кредитного зобов`язання було забезпечене іпотекою.

Так, матеріалами справи підтверджується, а відповідачем не заперечується наявність у позивача всіх вказаних вище вимог для застосування до неї положень пп. 165.1.59 п. 165.1 ст. 165 Податкового кодексу України.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що сума прощеного боргу ОСОБА_1 основного зобов`язання у розмірі 17 331,75 доларів США не підлягає включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу згідно з пп. 165.1.59 п.165.1 ст. 165 Податкового кодексу України.

Аналогічна правова позиція щодо застосування положення пп. 165.1.59 п.165.1 ст. 165 Податкового кодексу України викладена в постанові Верховного Суду від 20 грудня 2018 року у справі №820/2600/16, яка в силу ч. 5 ст. 242 КАС України враховується судом при розгляді даної справи.

Суд першої інстанції дійшов невірного висновку, що анульована (прощена) за договором сума боргу є основною сумою заборгованості за кредитом (тілом кредиту), а тому зазначена сума відповідно до підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті164 Податкового кодексу України є додатковим благом платника податку (Позивача) та підлягає включенню до його загального місячного (річного) оподатковуваного доходу за 2016 рік, оскільки суд першої інстанції помилково не врахував положення пп. 165.1.59 п.165.1 ст. 165 Податкового кодексу України, який набрав чинності з 01 січня 2016 року.

Крім того, відповідно до п. 161 підрозділу 10 Розділу XX Податкового кодексу України, тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Проте, згідно з пп. 1.7. п. 161 підрозділу 10 Розділу XX Податкового кодексу України, звільняються від оподаткування збором доходи, що згідно з розділом IV цього Кодексу не включаються до загального оподатковуваного доходу фізичних осіб (не підлягають оподаткуванню, оподатковуються за нульовою ставкою).

Відтак нарахування позивачу грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб і військового збору, а також застосування штрафних (фінансових) санкцій за неподання податкової декларації про майно і доходи за 2016 рік є незаконним.

За таких обставин вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДФС у м. Києві від 31 жовтня 2018 року № , та є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до пп. б, в п. 4 ч. 1 ст. 322 КАС України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 7 ст.139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір згідно з квитанцією № 65500 від 01.02.2019 року у розмірі 1 053,88 грн. (а.с.4) та за подання апеляційної скарги згідно з квитанцією № 5287 від 13.02.2020 - 1 580, 82 грн.

При цьому, судом першої інстанції при частковому задоволенні позову було стягнуто за рахунок Головного управління ДФС у м. Києві частину судових витрат по сплаті судового збору в сумі 263,47 грн.

Отже, понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання позовної заяви у розмірі 790,41 грн. (1 053,88 - 263,47) та за подання апеляційної скарги у розмірі 1 580, 82 грн., тобто, на загальну суму 2 371,23 грн. підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для повного задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 243, 315, 317, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 липня 2019 року - задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 липня 2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 31 жовтня 2018 року №, №, № - скасувати.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень в цій частині - задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 31 жовтня 2018 року №, №, №.

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 липня 2019 року - залишити без змін.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві (04655, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в загальній сумі 2 371 грн. (дві тисячі триста сімдесят одна гривня) 23 коп. (двадцять три копійки).

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст виготовлено 18.03.2020.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді В.О. Аліменко,

А.Ю. Кучма