Справа № 201/11070/19
Суддя: Антонюк О. А.
Дата ухвалення: 2020-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

провадження 2а/201/2/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2020 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

в складі головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем Плевако О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління державної податкової служби у Дніпропетровській області про поновлення строку, визнання дій протиправними, визнання незаконною і скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_1 25 вересня 2019 року звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача ГУ ДПС у Дніпропетровській області про поновлення строку, визнання дій протиправними, визнання незаконною і скасування постанови про адміністративне правопорушення. Позивач в своєму позові та з представником посилаються на те, що ГУ ДПС у Дніпропетровській області проведено позапланову невиїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 31 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року. За результатами перевірки позивача відповідачем складено акт позапланової документальної невиїзної перевірки № 37088/04-36-13-05/ НОМЕР_1 від 08 липня 2019 року. Вказаним актом перевірки позивачу було встановлено порушення п. 292.1 ПК України, в результаті чого занижено суму єдиного податку за 2017 рік на 14186 грн., а саме у І кварталі 2017 року на суму 2901 грн., І півріччя 2019 року на суму 6313 грн., 9 місяців 2017 року на суму 13793 грн. Вказані порушення, за твердженням ГУ ДПС у Дніпропетровській області, виникли внаслідок невідображення у складі доходу, який підлягає оподаткуванню у 2017 році за ставкою 5% сум грошових коштів у розмірі 283734 грн., отриманих: від ТОВ «Ланжеронь» у сумі 195422 грн., від ТОВ «Сіклум» у сумі 88312 грн.

Не погоджуючись із вказаними актом перевірки, позивачем подано відповідачу заперечення. Відповідачем у відповідності до листа № 98662/10/04-36-13-05 від 27 серпня 2019 року частково враховано доводи заперечень та виключено із акту перевірки епізод поршень, пов`язаних з оподаткуванням доходу, отриманого від ТОВ «Сіклум». При цьому висновки акту перевірки про наявність порушень податкового законодавства пов`язаних з оподаткуванням доходу, ніби то отриманого позивачем від ТОВ «Ланжеронь», залишено без змін. З урахуванням акту перевірки та без врахування результатів розгляду заперечень на акт перевірки (лист відповідача про розгляд заперечень № 98662/10/04-36-13-05 від 27 серпня 2019 року) відповідачем складено протокол про адміністративне правопорушення № 170 від 27 липня 2019 року.

На підставі протоколу про адміністративне правопорушення № 170 від 27 липня 2019 року, акту перевірки (без врахування розгляду заперечень) ГУ ДПС у Дніпропетровській області прийнято постанову в справі про адміністративне правопорушення № 170 від 28 серпня 2019 року, у відповідності до якої позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 510 грн. за порушення ч. 1 ст. 164-1 та ч. 4 ст. 165-1 КУпАП. У відповідності до фабули адміністративного правопорушення, позивачем занижено єдиний податок за 2017 рік на 9771 грн., чим останнім порушено п. 292.1 ПК України. Позивач не погоджується із оскаржуваною постановою, вважає що порушень законодавства не допускав, а оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

З приводу пропуску строку на оскарження постанови в справі про адміністративне правопорушення, позивач зазначає наступне. Разом з листом № 98662/10/04-36-13-05 від 27 серпня 2019 року про розгляду заперечень на акт перевірки та листом відповідача № 99097/10/04-36-13-05 від 28 серпня 2019 року, були додані протокол про адміністративне правопорушення № 170 від 27 липня 2019 року, постанова в справі про адміністративне правопорушення № 170 від 28 серпня 2019 року. Вказані документи містилися в одному конверті та направлені позивачу поштою. Вказане поштове відправлення (конверт) отриманий позивачем 17 вересня 2019 року.

Відповідно до приписів ст. 287, 289 КУпАП постанову в справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено до суду протягом 10 днів з дня її прийняття. Зважаючи на те, що прийняття оскаржуваної постанови відбувалось без присутності позивача, а про її існування останній дізнався лише після її фактичного отримання поштою, то строк на оскарження постанови пропущено з поважних причин, а тому позивач просить його поновити. Отже, оскаржувана постанова складалася відповідачем без врахування зауважень позивача, доказів правопорушення не надано, факт порушення оснований на припущенні, що є порушенням закону; вважає дії, вчинені відповідачем протиправними і незаконними, оскаржувана постанова є протиправною, не відображає дійсних обставин справи, складена за відсутності належних доказів та з порушенням законодавства, тому просив поновити строк для звернення до суду, визнати дії відповідача по складанню вказаної постанови незаконними і скасувати цю постанову, задовольнивши позов в повному обсязі.

Представник відповідача ГУ ДПС у Дніпропетровській області позовні вимоги не визнала, надали письмові заперечення суду про те, що у вказаний позивачем день і час відповідачем дійсно було зафіксоване адміністративне правопорушення з боку ФОП ОСОБА_1 , в передбаченому законом порядку ними було складено постанову з роз`ясненням йому її змісту, постанова направлена поштою. Оспорювана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності обґрунтована, вважають її законною, складена вона вірно, всі істотні умови при її складанні дотримано і правильно відображено. Вважають, що все ними зроблено згідно вимог закону. Ніяких інших зобов`язань відносно позивача на себе не брали і не беруть, нічиїх прав не порушували і будь-якої шкоди не завдавали. Позов вважають не доведеним і безпідставним та не можливим його задоволення. Просили справу розглянути без їх участі і в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності представника вказаного відповідача згідно ст. 205 КАС України.

З`ясувавши думку сторін, дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позов обгрунтованим і підлягаючим задоволенню.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним та неупередженим судом.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України орган державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією та законами України.

У судовому засіданні встановлено, що ГУ ДПС у Дніпропетровській області проведено позапланову невиїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 31 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року. За результатами перевірки позивача відповідачем складено акт позапланової документальної невиїзної перевірки № 37088/04-36-13-05/ НОМЕР_1 від 08 липня 2019 року.

Вказаним актом перевірки позивачу було встановлено порушення п. 292.1 ПК України, в результаті чого занижено суму єдиного податку за 2017 рік на 14186 грн., а саме у І кварталі 2017 року на суму 2901 грн., І півріччя 2019 року на суму 6313 грн., 9 місяців 2017 року на суму 13793 грн. Вказані порушення, за твердженням ГУ ДПС у Дніпропетровській області, виникли внаслідок невідображення у складі доходу, який підлягає оподаткуванню у 2017 році за ставкою 5% сум грошових коштів у розмірі 283734 грн., отриманих: від ТОВ «Ланжеронь» у сумі 195422 грн., від ТОВ «Сіклум» у сумі 88312 грн.

Не погоджуючись із вказаними актом перевірки, позивачем подано відповідачу заперечення. Відповідачем у відповідності до листа № 98662/10/04-36-13-05 від 27 серпня 2019 року частково враховано доводи заперечень та виключено із акту перевірки епізод поршень, пов`язаних з оподаткуванням доходу, отриманого від ТОВ «Сіклум». При цьому висновки акту перевірки про наявність порушень податкового законодавства пов`язаних з оподаткуванням доходу, ніби то отриманого позивачем від ТОВ «Ланжеронь», залишено без змін.

З урахуванням акту перевірки та без врахування результатів розгляду заперечень на акт перевірки (лист відповідача про розгляд заперечень № 98662/10/04-36-13-05 від 27 серпня 2019 року) відповідачем складено протокол про адміністративне правопорушення № 170 від 27 липня 2019 року. На підставі протоколу про адміністративне правопорушення № 170 від 27 липня 2019 року, акту перевірки (без врахування розгляду заперечень) ГУ ДПС у Дніпропетровській області прийнято постанову в справі про адміністративне правопорушення № 170 від 28 серпня 2019 року, у відповідності до якої позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 510 грн. за порушення ч. 1 ст. 164-1 та ч. 4 ст. 165-1 КУпАП.

Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами, Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кодексу адміністративного судочинства України.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП передбачено, що може бути оскаржено постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, в районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими законом.

Згідно ст. 289 КУпАП, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Суд вважає, що позивачем по даній справі пропущено строк для оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення з поважних причин, позивач відразу отримав вказану оскаржувану постанову поштою і з цього часу в десятиденний термін (з урахуванням отримання інформації про постанову і пошту) звернувся з позовом до суду, не позбавлений права на оскарження постанови ГУ ДПС у Дніпропетровській області.

У тексті постанови зазначено, що після перевірки діяльності позивача як ФОП було складено акт; цим актом перевірки позивачу було встановлено порушення п. 292.1 ПК України, в результаті чого занижено суму єдиного податку за 2017 рік на 14186 грн., а саме у І кварталі 2017 року на суму 2901 грн., І півріччя 2019 року на суму 6313 грн., 9 місяців 2017 року на суму 13793 грн. Вказані порушення, за твердженням ГУ ДПС у Дніпропетровській області, виникли внаслідок невідображення у складі доходу, який підлягає оподаткуванню у 2017 році за ставкою 5% сум грошових коштів у розмірі 283734 грн., отриманих: від ТОВ «Ланжеронь» у сумі 195422 грн., від ТОВ «Сіклум» у сумі 88312 грн.

Не погоджуючись із вказаними актом перевірки, позивачем подано відповідачу заперечення. Відповідачем у відповідності до листа № 98662/10/04-36-13-05 від 27 серпня 2019 року частково враховано доводи заперечень та виключено із акту перевірки епізод поршень, пов`язаних з оподаткуванням доходу, отриманого від ТОВ «Сіклум». При цьому висновки акту перевірки про наявність порушень податкового законодавства пов`язаних з оподаткуванням доходу, ніби то отриманого позивачем від ТОВ «Ланжеронь», залишено без змін.

З урахуванням акту перевірки та без врахування результатів розгляду заперечень на акт перевірки (лист відповідача про розгляд заперечень № 98662/10/04-36-13-05 від 27 серпня 2019 року) відповідачем складено протокол про адміністративне правопорушення № 170 від 27 липня 2019 року. На підставі протоколу про адміністративне правопорушення № 170 від 27 липня 2019 року, акту перевірки (без врахування розгляду заперечень) ГУ ДПС у Дніпропетровській області прийнято постанову в справі про адміністративне правопорушення № 170 від 28 серпня 2019 року, у відповідності до якої позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 510 грн. за порушення ч. 1 ст. 164-1 та ч. 4 ст. 165-1 КУпАП.

Проте для таких висновків у особи, яка винесла постанову, не було жодних підстав. При розгляді справи не були з`ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в діях позивача є ознаки проступку, за який законом встановлено адміністративну відповідальність, посадовою особою не було з`ясовано чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність; повинен своєчасно, всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи. Істотне значення мають ті обставини, що в постанові прямо не відображено об`єктивна сторона правопорушення, пояснення від порушника ніхто не відбирав, додатків до постанови немає, належних доказів про інше суду не надано. Тобто порушено принцип юридичної визначеності, а отже і права позивача.

Постанова відповідача є незаконною та такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав: у якості доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідач посилається на протокол про адміністративне правопорушення № 170 від 27 липня 2019 року та акт позапланової документальної невиїзної перевірки № 37088/04-36-13- 05/ від 08 липня 2019 року. Проте, як вказувалось позивачем вище, останній 13 серпня 2019 року звернувся із запереченнями на вказаний акт перевірки і згідно відповіді відповідача (лист № 98662/10/04 - 36-13-05 від 27 серпня 2019 року) частково враховано доводи заперечень. А протокол, який відповідачем зазначено як доказ, складено до звернення із запереченнями та врахуванням останніх. Зважаючи на викладене, відповідачем не обгрунтовано жодними належними доказами факт вчинення позивачем адміністративних правопорушень, передбачених ст. 164-1 та ч. 4 ст. 165-1 КУпАП.

Крім того, позивач є приватним підприємцем, платником єдиного податку III групи за ставкою 5%. Підприємницьку діяльність здійснюється позивачем з 23 лютого 2012 року. Основним видом діяльності позивача є оброблення даних, розміщення інформації на веб-вузлах і пов`язана із ним діяльність. Наявність порушень податкового законодавства пов`язаних з оподаткуванням доходу, ніби то отриманого позивачем від ТОВ «Ланжеронь», відповідач пояснює тим, що позивачем не включено до складу доходу за 2017 рік сум грошових коштів ніби то отриманих від ТОВ «Ланжеронь» за договором від 01 листопада 2016 року № 01/11/16, укладеного з ТОВ «Ланжеронь» (розташоване в м. Одесі). У відповідності до матеріалів зустрічної звірки, проведеної ГУ ДФС в Одеській області (вказані документи в тому числі і первинні документи ймовірно наявні у відповідача), позивачем ніби то поставлено в адресу ТОВ «Ланжеронь» в 2017 році побутову техніку, телевізори, блютуз гарнітури, аудіосистеми), а розрахунок проведено в готівковій формі, шляхом виплати позивачу грошових коштів в касі підприємства.

У лютому 2016 року у позивача було викрадено реєстраційні документи фізичної особи-підприємця та паспорт. Про вказану обставину позивачем 03 лютого 2016 року заявлено в поліцію і 04 лютого 2016 року було зареєстровано кримінальне провадження № 0000556 за фактом таємного викрадення оригіналів документів. З урахуванням викладеного, невідомі особи від імені позивача використовували реєстраційні документи та документи, що посвідчують особу для оформлення неіснуючих господарських операцій. Вказані господарські операції позивачем не здійснювались, ТОВ «Ланженронь» позивачеві невідомо. Зазначеної в документах номенклатури товарів позивач не мав і остання не відноситься до господарської діяльності позивача. Крім того, у позивача відсутня каса, позивачем розрахунки здійснюються виключно в безготівковій формі. Про те, що в позивача вкрадено реєстраційні документи та паспорт неодноразово інформовано податкові органи в тому числі в ході розгляду заперечень.

Окремо слід зазначити, що новий паспорт громадянина України було видано позивачу 15 квітня 2016 року, і це, очевидно, не може співпадати із реквізитами щодо паспортних даних, які маються в документах (договір, накладні, касові ордери), які наявні у відповідача від ТОВ «Ланженронь».

Відповідно до п. 292.1 ПК України доходом платника єдиного податку є для фізичної особи - підприємця - дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті. При цьому до доходу не включаються отримані такою фізичною особою пасивні доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті, страхові виплати і відшкодування, а також доходи, отримані від продажу рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі та використовується в її господарській діяльності;

Оскільки позивачем вказані господарські операції не здійснювалися та жодні документи не складалися і не підписувалися, то цьому випадку в діях позивача відсутнє порушення п. 292.1 ПК України, оскільки через відсутність господарських операцій з поставки в адресу ТОВ «Ланжеронь» товарів, позивач не міг отримувати відповідний дохід і не отримував його.

Вказані обставини виключають в діях позивача наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 164-1 та ч.4 ст. 165-1 КУпАП, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

З приводу пропуску строку на оскарження постанови в справі про адміністративне правопорушення, позивач зазначає наступне. Разом з листом № 98662/10/04-36-13-05 від 27 серпня 2019 року про розгляду заперечень на акт перевірки та листом відповідача № 99097/10/04-36-13-05 від 28 серпня 2019 року, були додані протокол про адміністративне правопорушення № 170 від 27 липня 2019 року, постанова в справі про адміністративне правопорушення № 170 від 28 серпня 2019 року. Вказані документи містилися в одному конверті та направлені позивачу поштою. Вказане поштове відправлення (конверт) отриманий позивачем 17 вересня 2019 року.

Суттєве значення мають і ті обставини, що в даній постанові під час встановлення обставин для повного та всебічного розгляду справи, згідно з вимогами ст. 251, 280 КУпАП у постанові немає даних чи були свідки правопорушення, дані цих осіб є відомостями, які мають зазначатися у постанові (сам характер порушення і його обставини, про які йде мова, говорить про неможливість його вчинення без свідків або доказів вище викладеного). У відповідності до ст. 251 КУпАП, пояснення цих осіб є доказами по справі. Відсутність у справі не тільки пояснень, але й даних свідків грубо протирічить вищезазначеним нормам та призводить до відсутності у справі передбачених законом доказів. Взагалі суть правопорушення і об`єктивна сторона скоєного не тільки не роз`яснені порушнику, але і не розписані в постанові і не зрозумілі з пояснень і заперечень проти позову.

Позивачем оскаржено до суду податкове повідомлення-рішення, прийняте за наслідками перевірки (за цією перевіркою також прийнята і оскаржувана постанова). Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2019 року по справі № 160/9293/19 (отримане позивачем у лютому 2020 року) позов про скасування податкового повідомлення-рішення задоволено та останнє скасовано. Судом встановлено, що господарських операцій із ТОВ «Ланженронь» позивач не вчиняв і грошових коштів від ТОВ «Ланженронь» не отримував, а висновки відповідача про порушення позивачем п. 292.1 ПК України є безпідставними.

Оскільки оскаржувана постанова прийнята з підстав саме порушення позивачем п. 292.1 ПК України, що є незаконним та встановлено судом в межах розгляду справи № 160/9293/19, то це є додатковим обгрунтуванням доводів позивача.

Згідно з ст. 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Положеннями ч. 2, 3, 4, 5 ст. 77 КАС України визначено: - в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Згідно ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

В цій справі позивач не погоджується із таким рішенням суб`єкта владних повноважень та мотивує незаконність притягнення його до адміністративної відповідальності; зазначене в постанові, що оскаржується, не відповідає дійсності, оскільки позивача не порушував вимог вказаних відповідачем норм закону.

Як вбачається із оскаржуваної постанови, у ній відсутнє зазначення доказів, на яких грунтувався висновок відповідача про вчинення адміністративного правопорушення. Стороною відповідача також не доведено, що ним було вжито всіх можливих заходів для отримання доказів вини позивача до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що стороною відповідача, в силу положень ч. 2 ст. 77 КАС України, не доведено належними й допустимими доказами, достатніми у їх сукупності та логічному взаємозв`язку факт вчинення позивачем за обставин, зазначених в оскаржуваній постанові, а відтак не доведено й правомірності оскаржуваної постанови та наявності у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164-1 та ч. 4 ст. 165-1 КУпАП.

Відповідно до ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, може бути винесено одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 241 цього Кодексу; 3) про закриття справи. Постанова про закриття справи виноситься при наявності обставин, передбачених статтею 247 КУпАП.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164-1 та ч. 4 ст. 165-1 КУпАП, потребує умисної форми вини особи, коли, відповідно до положень статті 10 КУпАП, особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Однак в діях позивача не було ніякого умислу, оскільки він діяв в передбаченому законом порядку, не створив нікому перешкод, документи надавав.

В постанові не зрозуміло і відповідачем не відображено чому саме такий штраф і за яке порушення накладено на позивача, не вказано чому саме так і як індивідуалізоване покарання та інш..

Згідно з частиною другою статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Необхідність індивідуалізації адміністративної відповідальності передбачена частиною другою статті 33 Кодексу, якою визначено, що при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. У Кодексі конкретизовано й інші конституційні принципи, зокрема принцип рівності громадян перед законом (стаття 248). Кодексом закріплено низку гарантій забезпечення прав суб`єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. В сукупності з наведеними конституційними нормами ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту вказаних осіб. У контексті питання, що розглядається, Конституційний Суд України враховує положення статей 9, 33, 248, 268 Кодексу. За змістом статті 9 Кодексу саме винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність суб`єкта адміністративної відповідальності є однією з ознак адміністративного правопорушення (проступку).

При таких обставинах суд вважає, що дії, вчинені відповідачем при розгляді справи про адміністративне правопорушення, слід визнати не правомірними, а постанову № 170 від 28 серпня 2019 року в справі про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення на позивача за ч. 1 ст. 164-1 та ч. 4 ст. 165-1 КУпАП слід вважати як винесену бездоказово, вона основана на припущеннях і в порушення прав позивача, а тому її слід скасувати.

Вирішення даної адміністративної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові можуть бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що дії відповідачів стосовно спірного питання відповідають вимогам діючого законодавства, а тому позов підлягає задоволенню повністю.

Не може суд прийняти до уваги заперечення відповідача проти позову, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджуються.

Таким чином суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, вони ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 41, 55, 124, 129 Конституції України, ст. 255, 2565, 258, 288, 289 КУпАП, ст. 5, 15, 72-77, 79, 241-246, 250, 251 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Поновити позивачу строк на оскарження постанови № 170 від 28 серпня 2019 року в справі про адміністративне правопорушення, винесену ГУ ДФС у Дніпропетровській області, у відповідності до якої Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 510 грн. за порушення ч. 1 ст. 164-1 та ч. 4 ст. 165-1 КУпАП.

Скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення № 170 від 28 серпня 2019 року прийняту ГУ ДФС у Дніпропетровській області, у відповідності до якої Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 510 грн. за порушення ч. 1ст. 164-1 та ч. 4 ст. 165-1 КУпАП.

Рішення може бути оскаржене в Третій апеляційний адміністративний суд протягом 10 днів з дня його проголошення в порядку, передбаченому ст. 286 КАС України.

Суддя -