Справа № 200/797/20-а
Суддя: Олішевська В.В.
Дата ухвалення: 2020-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2020 р. Справа№200/797/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Олішевської В.В., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , м. Маріуполь

до відповідача: Маріупольського об`єднаного управління пенсійного Фонду України Донецької області

про: визнання протиправними та скасування рішення Маріупольського об`єднаного управління пенсійного фонду України Донецької області № 4792 від 21.11.2019 року про відмову в переведенні ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по інвалідності, відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII від 16 грудня 1993 року, зобов`язання Маріупольське об`єднане управління пенсійного фонду України Донецької області перевести ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності призначеної за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по інвалідності відповідно до ст. 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-XII «Про державну справу», зобов`язання Маріупольське об`єднане управління пенсійного фонду України Донецької області призначити, розрахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію державного службовця, відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року, № 3723-XII, починаючи з 12 вересня 2016 року у розмірі 60% заробітку, зазначеного в довідках Територіального управління Державної судової адміністрації № 04-1144 від 07.08.2019; №04-1144 від 07.08.2019.

В С Т А Н О В И В

Позивач ОСОБА_1 м. Маріуполь звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Маріупольського об`єднаного управління пенсійного Фонду України Донецької області про: визнання протиправними та скасування рішення Маріупольського об`єднаного управління пенсійного фонду України Донецької області № 4792 від 21.11.2019 року про відмову в переведенні ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по інвалідності, відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII від 16 грудня 1993 року, зобов`язання Маріупольське об`єднане управління пенсійного фонду України Донецької області перевести ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності призначеної за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по інвалідності відповідно до ст. 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-XII «Про державну справу», зобов`язання Маріупольське об`єднане управління пенсійного фонду України Донецької області призначити, розрахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію державного службовця, відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року, № 3723-XII, починаючи з 12 вересня 2016 року у розмірі 60% заробітку, зазначеного в довідках Територіального управління Державної судової адміністрації № 04-1144 від 07.08.2019; №04-1144 від 07.08.2019.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він перебуває на обліку в Маріупольському управлінні пенсійного фонду України Донецької області, як отримувач пенсії по інвалідності (2 група загального захворювання) відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 15.08.2019 р. звернувся до УПФУ з заявою про переведення пенсії, призначеної до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по інвалідності згідно з Законом України «Про державну службу». Рішенням № 4792від 21.11.2019 р. Маріупольське УПФУ відмовило у задоволенні вказаної заяви, мотивуючи свою правову позицію відсутністю у позивача стажу на посаді державного службовця, а обіймання посади судді створює передумови для застосування норм Закону України «Про судоустрій та статус судді», а не Закону України «Про державну службу», при вирішенні питання про пенсійне забезпечення. Позивач посилається на те, що відповідач повинен перерахувати призначену у вересні 2016 року пенсію по інвалідності (2 група) відповідно до ч. 6 ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723 від 16.12.1993 з урахуванням норми, яка діяла на момент отримання 2 групи інвалідності, оскільки юридичний факт - призначення пенсії по інвалідності на підставі присвоєння 2 групи настав 12 вересня 2016 р. Також позивач зазначає, що п. 12 частини 3 статті 3 Закону України «Про державну службу» № 889 від 10.12.2015 р. передбачено, що дія цього Закону не поширюється на суддів. Отже, з часу набрання чинності, а саме: з 01.05.2016 р. посада судді, яку продовжує обіймати позивач, відповідно до Закону № 889 не відноситься до посад державних службовців. Таким чином, у зв`язку із припиненням державної служби, позивач вважає, що відповідач повинен був перерахувати призначену пенсію по інвалідності, відповідно до ч. 6 ст. 37 ЗУ «Про державну службу» № 3723, як для особи, яка припинила державну службу в розмірі 60 % від суми заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу. В зв`язку з чим, позивач вважає, що він має право на призначення пенсії по інвалідності відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723 від 16.12.1993 р., з часу виникнення права на пенсію, а саме: з часу встановлення 2 групи інвалідності з 12 вересня 2016 р. Також зазначає, що дії відповідач щодо відмови у призначенні пенсії, як держслужбовцю з посиланням на вимоги ст. 90 Закону України «Про державну службу» № 889, є неправомірним.

Позивач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, надавши відзив, відповідно до якого зазначив наступне. Позивач є отримувачем пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», не має стажу роботи на посаді державного службовця, Маріупольським ОУПФУ Донецької області було вирішено відмовити ОСОБА_1 в переведенні з пенсії по інвалідності відповідно до ст. 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу» № 889. Крім того, відповідно до ст. 90 нового Закону з 01.05.2016 р. пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідач явку свого представника у судове засідання не забезпечив, надав клопотання відповідно до якого просив розглянути справу за відсутності представника.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 20 січня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження на 10 лютого 2020 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 10 лютого 2020 року відкладено розгляд справи на 11 березня 2020 р.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Приписами частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

З огляду на те, що позивач у судове засідання не з`явився, відповідача просив суд розглянути справу за відсутності представника, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи без участі сторін в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, має 2 групу інвалідності з 12.09.2009 р. Указом Президента України № 920/2009 від 10.11.2009 р. призначено на посаду судді Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області строком на п`ять років. Відповідно до указу Президента України № 348/2017 від 02.11.2017 р. призначений на посаду судді Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 25.10.2016 р. звернувся до УПФУ Орджонікідзевського району м. Маріуполя з заявою про призначення /перерахунок пенсії, відповідно до якої просив призначити пенсію за інвалідністю. (а.с. 37)

Відповідно до Протоколу № 4638 від 10.11.2016 р. позивачу призначено пенсію по інвалідності, загальне захворювання, група інвалідності 2, дата встановлення інвалідності 12.09.2016 р. розмір пенсії 5364,01 грн. (а.с.31-32)

13.04.2017 р. позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення/перерахунок пенсії, відповідно до якої просив перевести на пенсію по інвалідності ЗУ «Про державну службу». (а.с. 64)

Рішенням № 19 від 25.04.2017 р. відмовлено в переведенні з пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу». Докази оскарження даного рішення суду не надано.

Відповідно до Розпорядження № 308367 від 21.11.2017 р. проведено перерахунок пенсії, відповідно розмір пенсії склав 5364,80 грн. (а.с. 52)

15.08.2019 р. позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення/перерахунок пенсії, відповідно до якої просив перевести на інший вид пенсії. (а.с. 73)

Рішенням від 21.11.2019 р. № 4792 відповідач відмовив в переведенні з одного виду пенсії на інший. (а.с. 5)

Як зазначено в рішенні про відмову заявником для переведення з одного виду пенсії на інший були надані наступні документи: заява від 15.08.2019 р., трудова книжка серія НОМЕР_1 від 11.04.2002 р., Довідки ТУ ДСА № 04-1445 від 07.08.2019 р. про складові заробітної плати за 60 календарних місяців, № 04-1144 від 07.08.2019 р. про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, паспорт, ідентифікаційний номер.

Відповідно до ст. 90 Закону України «Про державну службу» № 889, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Закон України «Про державну службу» № 889 набув чинності з 01.05.2016 р.

Заявник з 12.09.2016 р. вже призначено пенсію по інвалідності відповідно до ст. 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 11.04.2002 р. заявник з 26.11.2009 р. призначений на посаду судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області. З огляду на зазначене на заявника з приводу пенсійного забезпечення розповсюджуються норми Закону України «Про судоустрій та статус суддів», а не Закон України «Про державну службу».

За таких обставин, враховуючи що заявник вже є отримувачем пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», не має стажу роботи на посаді державного службовця, відмовлено ОСОБА_1 в переведенні з пенсії по інвалідності відповідно до ст. 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу» № 889.

Не погоджуючись з відмовою, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Спірним питанням даної справи є переведення позивача який працює на посаді судді та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по інвалідності відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення", громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 32 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування» пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності внаслідок загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства) за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.

Як вбачається з матеріалів справи позивачу була призначена пенсія по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове соціальне страхування».

Згідно позовної заяви позивач зазначає, що йому повинна була бути призначена пенсія по інвалідності відповідно до ч. 6 ст. 37 Закону України «Про державну службу № 3723» з - 12.09.2016 р. (час встановлення інвалідності).

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях регулюються Законом України «Про державну службу» №889-VIII від 10.12.2015, який набрав чинності 01.05.2016 (за винятком окремих положень) (далі - Закон України №889-VIII).

Згідно підпункту 1 пункту 2 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про державну службу» №889-VIII від 10.12.2015, визнано таким, що втратив чинність Закон України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст.490 із наступними змінами), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Пунктом 10 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону України № 889 передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Пунктом 12 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону України №889-VIII передбачено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст.490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до п 11 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону України № 889 перелік посад державної служби, які займали особи з числа колишніх державних службовців, що належать до певної категорії посад, передбачених цим Законом, визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 1 статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723 «Про державну службу» (далі - Закон України № 3723) на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли

пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини

першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Частиною 9 статті 37 Закону № 3723 пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених частиною першою цієї статті, призначається за наявності страхового стажу,

встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", особам, визнаним інвалідами I або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів I або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби

на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно до цього Закону призначається незалежно від причини

інвалідності за умови припинення державної служби.

Якщо зазначені особи повертаються на державну службу, виплата пенсії по інвалідності припиняється на період до звільнення з роботи або досягнення ними граничного віку перебування на державній службі (ч. 10 ст. 37 Закону № 3723).

Якщо інваліду I або II групи було встановлено III групу інвалідності, то в разі наступного визнання його інвалідом I або II групи право на отримання раніше призначеної пенсії на умовах, передбачених цим Законом, поновлюється з дня встановлення I або II групи інвалідності за умови, якщо після припинення виплати пенсії минуло не більше п`яти років. У такому самому порядку визначається право на отримання пенсії по інвалідності на умовах, передбачених цим Законом, особам, яким така пенсія не була призначена у зв`язку з продовженням перебування зазначених осіб на державній службі (ч. 12 ст. 37 Закону № 3723-XII).

З урахуванням вищенаведеного суд зазначає, що підставою для призначення пенсії по інвалідності позивачу відповідно до Закону України «Про державну службу» № 3723 станом на 01.05.2016 р. (дата набрання чинності Закону України «Про державну службу» № 889) є наявність страхового стажу, стажу на посадах віднесених до категорії посад держаних службовців та припинення державної служби.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач в період з 11.04.2002 р. по 25.11.2009 р. працював на посадах помічника прокурора та з 26.11.2009 р. був призначений на посаду судді станом на 01.05.2016 р. (дата набрання чинності Закону України «Про державну службу» № 889) позивач мав стаж на посадах віднесених до посад державної служби 14 років 2 місяці 28 днів.

12.09.2016 р. позивачу була встановлена друга група інвалідності та призначена пенсія по інвалідності відповідно до Закону України № 1558.

Таким чином, на час визнання позивача інвалідом та його звернення за призначенням пенсії, та на час розгляду справи він перебував на посаді судді місцевого суду.

Відповідно до Закону України № 889, на час визнання позивача інвалідом та призначення йому пенсії, відповідно до частини 2 статті 1 цього Закону державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Суд звертає увагу, що Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.07.2016 № 1402-VIІ (далі - Закон України № 1402) який є спеціальним Законом, що регулює, зокрема, пенсійне забезпечення суддів на день встановлення позивачу II групи інвалідності, та його звернення до Маріупольського об`єднаного управління пенсійного фонду України Донецької області для призначення пенсії, передбачає призначення пенсії після досягнення відповідного віку на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Призначення пенсії по інвалідності Законом № 1402 не передбачено, тому суддям, яким встановлена інвалідність, пенсія по інвалідності призначається на загальних умовах, тобто відповідно до Розділу IV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Суд не приймає посилання позивача на правову позицію яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 р. у зразковій справі № 888/524/18 (Пз/9901/23/18), оскільки правовідносини які розглядалися стосувалися особи яка отримувала пенсію по інвалідності, працювала на посаді державного службовця та на час звернення щодо переходу на пенсію в порядку ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723, державна служба була припинена.

Також суд не приймає посилання позивача, на те, що ним було припинено державну службу з 01.05.2016 р., оскільки Закон України «Про державну службу» № 889 не поширюється на суддів.

Позивач, не державним службовцем а ні в розумінні Закону України «Про державну службу» № 3723 а ні Закону України «Про державну службу» № 889, позивач є суддею та його статус визначений Законом України «Про судоустрій і статус суддів». Посада судді не відноситься до посади державного службовця, але стаж на посаді судді може бути зарахований до стажу державної служби.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 та ч. 1 ст. 73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що відмова відповідача у перерахунку пенсії позивача є правомірною, у зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Зважаючи на те, що позивач звільнений від сплати судового збору, то відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд -

В И РІ Ш И В:

У задоволенні позовних вимоги ОСОБА_1 , м. Маріуполь до Маріупольського об`єднаного управління пенсійного Фонду України Донецької області про визнання протиправними та скасування рішення Маріупольського об`єднаного управління пенсійного фонду України Донецької області № 4792 від 21.11.2019 року про відмову в переведенні ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по інвалідності, відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII від 16 грудня 1993 року, зобов`язання Маріупольське об`єднане управління пенсійного фонду України Донецької області перевести ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності призначеної за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по інвалідності відповідно до ст. 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-XII «Про державну справу», зобов`язання Маріупольське об`єднане управління пенсійного фонду України Донецької області призначити, розрахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію державного службовця, відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року, № 3723-XII, починаючи з 12 вересня 2016 року у розмірі 60% заробітку, зазначеного в довідках Територіального управління Державної судової адміністрації № 04-1144 від 07.08.2019; №04-1144 від 07.08.2019 - відмовити.

Рішення прийнято та підписано 20 березня 2020 року

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.п. 15-5 п. 15 розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя В.В. Олішевська