Справа № 2а-16181/12/2670
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2020-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого судді Лічевецького І.О., суддів Кобаля М.І., Мельничука В.П., при секретарі Рейтаровській О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Міністра оборони України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: - Головне квартирно-експлуатаційне управління Збройних Сил України, Житлова комісія гарнізону міста Києва, про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.01.2013 р. у справі №2а-16181/12/2670 за нововиявленими обставинами.

На обґрунтування даної заяви позивач посилався на існування обставин, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду і позивачу під час розгляду справи. Вказав на виявлені Рахунковою палатою України порушення відповідачами вимог законодавства під час вирішення питання про забезпечення військовослужбовців житлом, які мають безпосереднє відношення і щодо позивача, відображені у бюлетені «Про результати аудиту ефективності використання коштів Державного бюджету України, передбачених Міністерству оборони України на будівництво (придбання) житла для військовослужбовців Збройних Сил України».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.05.2016 р., яку залишено без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 21.09.2016, заяву ОСОБА_1 про перегляд постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.01.2013 р. у справі №2а-16181/12/2670 за нововиявленими обставинами залишено без задоволення.

Постановою Верховного Суду від 02.08.2018 р. ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.05.2016 р. та Київського апеляційного адміністративного суду від 21.09.2016 р. скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Направляючи справу на новий судовий розгляд Верховний Суд зазначив, що нововиявленими обставинами, на які посилався позивач у своїй заяві, були факти порушень відповідачами законодавства, відображені у бюлетені «Про результати аудиту ефективності використання коштів Державного бюджету України, передбачених Міністерству оборони України на будівництво (придбання) житла для військовослужбовців Збройних Сил України». Тому, часом виникнення цих обставин слід вважати період допущення відповідачами порушень законодавства, а не дату їх виявлення за наслідками проведеного аудиту чи дату складення бюлетеню. Також Верховний Суд вказав на помилковість висновків судів в тій частині, що встановлені обставини щодо виявлених порушень можуть бути підставою для подальших дій позивача з метою вирішення питання про забезпечення його та членів його сім`ї житлом. Зауважив, що зазначені висновки судів не можуть бути покладені в основу відмови у задоволенні заяви позивача про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, адже вони не мають безпосереднього впливу на реалізацію позивачем свого права на звернення до суду із даною заявою.

За наслідками нового судового розгляду рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 грудня 2019 року заяву ОСОБА_1 про перегляд постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.01.2013 р. у справі №2а-16181/12/2670 за нововиявленими обставинами задоволено частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.01.2013 у справі №2а-16181/12/2670 скасовано. Прийнято нове рішення, яким адміністративний позов задоволено частково. Визнано дії та бездіяльність Міністерства оборони України, що порушують законне право ОСОБА_1 на забезпечення житлом для постійного проживання протиправними. Зобов`язано Міністерство оборони України забезпечити реалізацію законного права ОСОБА_1 ветерана військової служби та його сім`ї на безоплатне забезпечення житлом для постійного проживання площею у розмірі, встановленому чинним законодавством відповідно до його статусу ветерана та військового звання «полковник» шляхом безоплатного забезпечення позивача та його сім`ї житлом для постійного проживання в місті Києві або в іншому місті шляхом закупівлі житла, надання грошової компенсації чи кредиту для будівництва житла за вибором позивача. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Міністерства оборони України, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове, яким у задоволенні заяви відмовити повністю.

Зокрема апелянт зазначає, доданий до заяви бюлетень «Про результати аудиту ефективності використання коштів Державного бюджету України, передбачених Міністерству оборони України на будівництво (придбання ) житла для військовослужбовців Збройних Сил України» свідчить про відсутність відповідних обставин, які можуть слугувати підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 04.11.1992 р. позивача на підставі рапорту разом із сім`єю, кількістю 4 осіб, зараховано на квартирний облік житлової комісії гарнізону м. Києва, що підтверджено довідками №2255 від 11.11.2003 р. та №1741 від 04.07.2006 р.

Наказом Міністра оборони України №119 від 09.03.1998 р. ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за пунктом 65 підпунктом «в» (за станом здоров`я) тимчасового Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу.

Як вбачається з відповіді Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України, від 24.10.2012 р. позивач з 04.11.1992 р. перебуває на квартирному обліку у списку осіб на отримання житла у загальній черзі за № 649 та з 09.03.1998 р. у списку осіб, які користуються правом позачергового отримання житла за № 367.

З метою отримання належного йому житла, позивач неодноразово звертався до Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України, Міністра оборони України, на що йому надавались відповіді в яких йому було повідомлено, що у зв`язку з обмеженням видатків на будівництво житла для Збройних Сил України, немає можливості активізувати роботу по забезпеченню житлом сімей військовослужбовців, які перебувають на квартирному обліку, у тому числі позивача до цих пір не забезпечено житлом.

В результат чого, у лютому 2012 року ОСОБА_1 звернувся до суду позовом в якому просив:

- визнати дії та бездіяльність Міністра оборони України, що порушують законне право позивача на забезпечення житлом для постійного проживання, - протиправними;

- зобов`язати Міністерство оборони України та Міністра оборони України забезпечити реалізацію законного права позивача ветерана військової служби та його сім`ї на безоплатне забезпечення житлом для постійного проживання площею у розмірі, встановленому чинним законодавством відповідно до його статусу ветерана та військового звання «полковник»;

- зобов`язати Міністерство оборони України та Міністра оборони України вжити дієвих заходів щодо забезпечення реалізації права позивача ветерана військової служби та його сім`ї на безоплатне забезпечення житлом для постійного проживання в місті Києві або в іншому місті шляхом закупівлі житла, грошової компенсації чи надання кредиту для його будівництва за його вибором;

- зобов`язати відповідача забезпечити позивача та його сім`ю житлом для постійного проживання в місті Києві невідкладно - на черговому засіданні житлової комісії гарнізону міста Києва або при поступленні такого. Завірену копію рішення чергового засідання житлової комісії гарнізону міста Києва надати позивачу.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.01.2013 р. у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2013 апеляційну скаргу позивача на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.01.2013 р. задоволено частково. Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.01.2013 р. скасовано. Постановлено у справі нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано дії та бездіяльність Міністерства оборони України, що порушують законне право позивача на забезпечення житлом для постійного проживання, - протиправними. Зобов`язано Міністерство оборони України вжити заходи щодо забезпечення реалізації права ОСОБА_1 та його сім`ї на безоплатне житло для постійного проживання. В решті постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.01.2013 р. залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 05.08.2018 касаційну скаргу представника Міністерства оборони України та Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України задоволено повністю. Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2013 р. скасовано, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.01.2013 р. залишено в силі.

Скасовуючи рішення апеляційної інстанції та залишаючи без змін постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.01.2013 р. суд касаційної інстанції погодився з висновком окружного суду, що відповідачами не відмовлено позивачу у праві на отримання житла, оскільки позивач перебуває у списку осіб, які користуються правом позачергового отримання житла, а роз`яснено, що його буде забезпечено житлом згідно з чергою квартирного обліку по мірі надходження житла до житлової комісії на розподіл. Відтак, відповідачами не порушено право позивача на отримання житла.

За приписами пунктів 1, 5 частини другої статті 245 КАС України (у редакції станом на час подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами) підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи, встановлення Конституційним Судом України неконституційності закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконано.

Відповідно до статті 361 КАС України (у редакції станом на час розгляду заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами) судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлення вироком суду або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, яке підлягає перегляду.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

В адміністративному судочинстві перегляд судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами є особливим видом провадження. На відміну від перегляду судового рішення в порядку апеляційного та касаційного оскарження, підставою такого перегляду не є недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники судового розгляду не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд уже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення.

Нововиявлені обставини - це факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення прав і обов`язків осіб, що беруть участь у справі, тобто юридичні факти. Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення, та породжують процесуальні наслідки, впливають на законність і обґрунтованість ухваленого без їх врахування судового рішення. Ці обставини повинні бути належним чином підтверджені письмовими доказами, показаннями свідків, нотаріальною формою певних документів тощо.

Не вважаються нововиявленими нові обставини, які виявлені після ухвалення судом рішення, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах. Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, касаційній скарзі, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.

Отже, нововиявлені обставини - це юридичні факти (фактичні обставини) справи, які мають істотне значення для вирішення справи по суті, існували в період первинного провадження і ухвалення судового акта, але не були і не могли бути відомі ні сторонам, ні третім особам, їхнім представникам, іншим учасникам адміністративного процесу, ні суду, за умови виконання ними всіх вимог закону для об`єктивного повного і всебічного розгляду справи та ухвалення законного й обґрунтованого судового рішення.

Слід зазначити, що нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення, та породжують процесуальні наслідки, впливають на законність і обґрунтованість ухваленого без їх врахування судового рішення.

Так, звертаючись до суду ОСОБА_1 , як на підставу для перегляду постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.01.2013 р. за нововиявленими обставинами зазначив про існування істотних для справи обставин, що не могли бути відомі ні суду, ні позивачу під час розгляду справи, та які стали відомі йому з отриманого бюлетеня «Про результати аудиту ефективності використання коштів Державного бюджету України, передбачених Міністерству оборони України на будівництво (придбання) житла для військовослужбовців Збройних Сил України». Даний бюлетень підготовлено за матеріалами Звіту Рахункової палати України про результати аудиту ефективності використання коштів Державного бюджету України, передбачених Міністерству оборони України на будівництво (придбання) житла для військовослужбовців.

Частиною дев`ятою статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ (Закон №2011-ХІІ) встановлено, що військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла.

Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями, а також розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом (найом) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 №1081 затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями ( далі -Порядок).

Відповідно до пункту 3 Порядку, військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання провадиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.

Згідно пункту 7 частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист», першочергове, але не пізніше одного року після звільнення з військової служби або зі служби в органах внутрішніх справ та прибуття до місця проживання, обраного з урахуванням існуючого порядку прописки, забезпечення житлом осіб, які потребують поліпшення житлових умов, або одноразове надання безвідсоткового кредиту на індивідуальне житлове (кооперативне) будівництво чи придбання житла з урахуванням встановленої законодавством норми жилої площі на сім`ю і погашенням його в повному розмірі за рахунок Міністерства оборони України, Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, інших центральних органів виконавчої влади, утворених відповідно до законів України військових формувань, а також забезпечення земельними ділянками під забудову і право на їх безоплатне отримання у власність у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позачергово забезпечуються житлом ветерани військової служби, які при звільненні з військової служби здали державним органам займане ними у військових містечках жиле приміщення та не були забезпечені іншим жилим приміщенням, які досягли на 01.01.2001 60 і більше років, а також сім`ї таких померлих ветеранів військової служби.

Відповідно до пункту 1 Порядку кредитування будівництва та придбання житла для військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.01.2004 №88, цей Порядок визначає механізм реалізації пункту 8 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо права військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань (далі - військовослужбовці), які не мають жилого приміщення для постійного проживання і перебувають на квартирному обліку за місцем проходження служби, на одержання кредитів для індивідуального та кооперативного житлового будівництва або придбання житла (далі - будівництво або придбання житла) з погашенням їх за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті військовим формуванням для будівництва або придбання житла.

За таких обставин позивач має право на забезпечення його та членів його сім`ї житлом на пільгових умовах, однак на час вирішення справи судом, позивача усупереч вказаних норм не було забезпечено житлом.

Пунктами 22, 29, 31, 32 Порядку передбачено, що облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, ведеться у військових частинах та квартирно-експлуатаційних органах. Військовослужбовці, які перебувають на обліку при звільнені з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду, а в разі розформування військової частини - у військовому комісаріаті і квартирно-експлуатаційному органі та користуються правом позачергового одержання житла.

Житлові приміщення надаються тільки військовослужбовцям, які перебувають на обліку, крім випадків, передбачених законодавством.

Військовослужбовцям житло надається згідно з чергою.

Черговість надання житла визначається за часом зарахування на облік (включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень).

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членам їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністра оборони України від 30.11.2011 №737, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.01.2012 за №24/20337 (Інструкція) військовослужбовці та особи, звільнені з військової служби, які перебувають на квартирному обліку у ЗС України, забезпечуються жилими приміщеннями для постійного проживання в населеному пункті за місцем перебування їх на квартирному обліку згідно з чергою, яка визначається часом зарахування на квартирний облік осіб, що потребують поліпшення житлових умов (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень, або списків осіб, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень.

Згідно пункту 4.4 Інструкції військовослужбовці та особи, звільнені з військової служби, забезпечуються жилими приміщеннями для постійного проживання за рішенням КЕВ (КЕЧ) району, погодженим з житловою комісією військової частини та гарнізонною житловою комісією.

В окремому списку осіб, що мають право на позачергове отримання житла містяться особи, які мають це право з різних підстав: звільнені за станом здоров`я, вдови померлого військовослужбовця, звільнені за віком, звільнені в зв`язку з скороченням штатів, звільнені в запас за вислугою років, учасники бойових дій, звільнені в зв`язку з реформуванням Збройних Сил України і таке інше.

Згідно пункту 1.7 Інструкції перелік житлових об`єктів, які передбачається фінансувати в поточному році за рахунок коштів Державного бюджету України, готується Департаментом капітального будівництва Міністерства оборони України та погоджується Головним квартирно-експлуатаційним управлінням Збройних Сил України (далі - ГКЕУ ЗС України), після чого затверджується наказом Міністра оборони України (далі - Перелік).

Як вбачається з матеріалів справи у 2015 році Рахунковою палатою України складений бюлетень «Про результати аудиту ефективності використання коштів Державного бюджету України, передбачених Міністерству оборони України на будівництво (придбання) житла для військовослужбовців Збройних Сил України».

Крім того, листом Рахункової палати України від 11.04.2018 №02-1120 зазначено, що протягом 1997-2018 років Рахунковою палатою здійснювались у Мінобороні контрольні заходи використання коштів Державного бюджету України, передбачених Міністерству оборони України на будівництво (придбання) житла для військовослужбовців Збройних Сил України. Повідомлено, що згідно бюлетеня Рахункової палати України «Про результати аудиту ефективності використання коштів Державного бюджету України, передбачених Міністерству оборони України на будівництво (придбання) житла для військовослужбовців Збройних Сил України» (Бюлетень) даний бюлетень підготовлено за матеріалами Звіту про результати аудиту ефективності використання коштів Державного бюджету України, передбачених Міністерству оборони України на будівництво (придбання) житла для військовослужбовців Збройних Сил України, та стану реалізації рекомендацій, наданих Колегією Рахункової палати Київ: Рахункова палата України, 2015.

В свою чергу, аудитом у 2013 році встановлено системні недоліки у використанні бюджетних коштів, виділених з державного бюджету на будівництво (придбання) житла для військовослужбовців ЗС України: бюджетні кошти розпорошувалися між об`єктами будівництва, що призвело до зростання вартості незавершеного житлового будівництва; кошти спрямовувалися на умовах пайової участі на придбання житла, яке в окремих випадках мало будівельні недоробки, внаслідок чого виникла довгострокова дебіторська заборгованість.

Також були виявлені порушення при розподілі житла серед військовослужбовців: допускалися факти неодноразового забезпечення житлом одних і тих військовослужбовців керівного складу ЗС України; застосовувалась практика позачергового забезпечення військовослужбовців житлом шляхом надання їм службового житла без урахування вимог Житлового кодексу Української РСР, статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» тощо.

Таким чином, з виходячи з наявних матеріалів Бюлетеня та листа Рахункової палати України від 29.09.2014 С2-2014 можна дійти висновку, що Міноборони у 2011-2012 не забезпечило ефективного та відповідно до вимог законодавства використання виділених з державного бюджету асигнувань у сумі 489 млн. грн.. на будівництво (придбання) житла для військовослужбовців Збройних Сил України.

За таких обставин, наявність вказаних обставин, які свідчать про виявлені порушення у використанні бюджетних коштів, виділених з державного бюджету на будівництво (придбання) житла для військовослужбовців Збройних Сил України, підтверджують неналежне виконання відповідачами обов`язку щодо вжиття відповідних заходів щодо належної реалізації прав військовослужбовців на отримання житла.

З огляду на наведене та фактичні обставини справи слід погодитись з висновком окружного суду, що встановлення Рахунковою палатою України у звіті від 17.12.2013 №23-2 фактів вчинення Міністерством оборони України у 2011-2012 роках зазначених порушень, є нововиявленими обставинами, які підтверджують протиправність дій та бездіяльності Міністерства оборони України, щодо реалізації законного права позивача на забезпечення житлом для постійного проживання.

При цьому, колегія суддів приймає до уваги, що на сайті Рахункової палати України звіт не публікувався, а Бюлетень Рахункової палати України «Про результати аудиту ефективності використання коштів Державного бюджету України, передбачених Міністерству оборони України на будівництво (придбання) житла для військовослужбовців Збройних Сил України» не видавався. Отже, на час ухвалення рішення у справі суд не мав можливості врахувати дані обставини, які могли суттєво вплинути на вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 грудня 2019 р. без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова складена в повному обсязі 17 березня 2020 р.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя М.І. Кобаль

суддя В.П.Мельничук