Справа № 520/5566/19
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2020-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2020 р.Справа № 520/5566/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Калиновського В.А. , Сіренко О.І. ,

за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.

позивача ОСОБА_1 ; представника відповідача Цуканової С.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.11.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Бідонько А.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 20.11.19 року по справі № 520/5566/19

за позовом ОСОБА_1

до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб , Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства " Комерційний банк "Український фінансовий світ"

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Український фінансовий світ", в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» щодо невнесення інформації про ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами у Публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Український фінансовий світ» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню;

- зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» внести інформацію про вкладника ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п.: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами у Публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Український фінансовий світ» за Договором банківського вкладу (депозиту) «ПЛАНЕР» №45113 від 09.07.2014 р. за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню та надати її до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

- зобов`язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб виплатити ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п.: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) суму відшкодування за вкладом у Публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Український фінансовий світ» за Договором банківського вкладу (депозиту) «ПЛАНЕР» № 45113 від 09.07.2014 р. за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він уклав договір з ПАТ « Комерційний банк «УФС» та на виконання умов договору передав, а ПАТ «КБ «УФС» прийняв на вкладний (депозитний) рахунок грошові кошти. Укладення договору й зарахування коштів на рахунок відбулись до початку віднесення банку до категорії неплатоспроможних та запровадження тимчасової адміністрації, тому, як зазначає позивач, він підпадає під дію гарантій відшкодування коштів за вкладом на підставі статті 26 Закону № 4452- VI. Проте, Уповноваженою особою його не було включено до переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування суми вкладу за рахунок коштів Фонду. Зазначає, що Уповноважена особа у повідомленні про недійсність договору, надісланому позивачу, не вказав конкретні положення закону, на підставі яких правочин є нікчемним. Вважає, що Уповноваженою особою неправомірно не було включено ОСОБА_1 до Переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування суми вкладу за рахунок коштів Фонду з посиланням на те, що правочин є нікчемним.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.11.2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» щодо невнесення інформації про ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами у Публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Український фінансовий світ» за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Зобов`язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб доповнення до Переліку вкладників, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами у Публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Український фінансовий світ» за Договором банківського вкладу (депозиту) «ПЛАНЕР» № 45113 від 09.07.2014 р. за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, шляхом включення інформації про ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п.: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ), як вкладника Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ», який має право на одержання відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Зобов`язано Фонд гарантування вкладів фізичних осіб включити ОСОБА_1 до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в Публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Український фінансовий світ» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Відповідач, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, у апеляційній скарзі зазначає, що виконавча дирекція Фонду затверджує Загальний реєстр виключно на підставі Переліку вкладників, складеного та наданого уповноваженою особою.

У Фонду гарантування відсутні будь-які первинні документи по вкладникам і тому при складанні Загального реєстру використовуються виключно інформація, що наявна в переданому уповноваженою особою Переліку вкладників. Законодавство не покладає обов`язок на Фонд враховувати під час складання Загального реєстру інші документи, окрім Переліку вкладників.

Оскільки позивача не було включено уповноваженою особою до Переліку вкладників, отже, Фонд гарантування не мав правових підстав здійснюватися відповідні процедури по включенню його до Загального реєстру.

Перелік, який складається уповноваженою особою та Загальний реєстр вкладників, який затверджується Фондом гарантування, є різними за суттю, змістом та призначенням документами. Перелік складається уповноваженою особою Фонду, а Загальний реєстр вкладників формується та затверджується Фондом на підставі Переліку. Перелік, який складається уповноваженою особою, по суті має характер попереднього документу, який надалі у формі Загального реєстру затверджується Фондом гарантування.

На думку відповідача, вимоги позивача щодо зобов`язання Фонду гарантування включити позивача до Загального реєстру є безпідставними, оскільки у Фонду не настав обов`язок перед позивачем, відповідно жодної бездіяльності/протиправних дій Фондом гарантування стосовно позивача допущено не було, а тому вимоги до Фонду гарантування є передчасними.

Отже, відповідач вважає, що позивачем не доведено факту порушення своїх прав внаслідок законних дій Фонду гарантування, який діяв в межах наданих законом повноважень. Підстав для задоволення позову немає, так як звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

Відповідач зазначає, що оскільки в силу вимог статті 38 Закону №4452-VI Фонд гарантування у межах заходів щодо забезпечення збереження активів банку, запобігання втратам майна та збиткам банку протягом дії тимчасової адміністрації зобов`язаний здійснити не тільки перевірку правочинів на предмет виявлення нікчемних правочинів, але й учинити дії щодо застосування наслідків нікчемності правочинів, то таке рішення Фонду або його уповноваженої особи впливає на права іншої сторони правочину.

Крім того, правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону (частини другої статті 215 ЦК України та частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб») незалежно від того, чи була проведена передбачена частиною другою статті 38 цього ж Закону перевірка правочинів Банку і виданий згаданий наказ. Наслідки нікчемності правочину також наступають для сторін в силу вимог закону.

Дані обставини щодо нікчемності правочину повністю узгоджуються з вимогами Цивільного кодексу України, оскільки згідно ч. 2 сг. 215 ЦК України, визнання такого нікчемного правочину у судовому порядку недійсним не вимагається Уповноважена особа лише виявляє нікчемний правочин. Нікчемним він є в силу закону, а не рішення Уповноваженої особи.

Таким чином, на думку відповідача, Фонд або уповноважена особа, виконуючи обов`язок, визначений статтею 38 Закону М4452-УІ, здійснює перевірку правочинів, виявляє та фіксує, які правочини є нікчемними в силу вимог закону, а не визнає їх нікчемними.

Відповідач звертає увагу, що правовідносини, які складаються між зацікавленими особами та уповноваженою особою Фонду стосовно зазначених та подібних їм обставин, є публічними, за яких ця особа на підставі регулятивного акта реалізує владні управлінські повноваження (функції), однією з яких і є її обов`язок прийняти рішення про віднесення правочину (договору) до нікчемних на підставі закону.

Особа, яка оскаржує дії Фонду чи її уповноваженої особи, вправі (за наявності для цього підстав та з дотриманням процедури розгляду) вимагати визнання протиправними дій чи рішення уповноваженої особи Фонду щодо віднесення правочину до нікчемних у разі, коли таке рішення прийнято не на підставі закону, який містить перелік підстав, за яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними (частина третя статті 38 Закону № 4452-УІ).

На думку відповідача, уповноваженою особою Фонду гарантування на ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ» було прийнято рішення щодо віднесення до нікчемних правочину за договором банківського вкладу позивача на підставі закону, у спосіб та у межах визначених чинним законодавством.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача підтримав апеляційну скаргу, просив задовольнити її, посилаючись на доводи та обґрунтування, викладені в апеляційній скарзі.

Представник позивача, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а позов залишенню без розгляду з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що між публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Український фінансовий світ" (банк) (далі - ПАТ «КБ «УФС») та ОСОБА_1 (вкладник) укладено договір банківського вкладу (депозиту) "Планер" від 09.07.2014 № 45113, на виконання умов договору, позивач передав, а ПАТ «КБ «УФС» прийняв на вкладний (депозитний) рахунок грошові кошти у тимчасове строкове користування та зобов`язується сплачувати проценти за його користування.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 14.08.2014 № 491 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 14.08.2014 № 69 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Український фінансовий світ», згідно з яким з 15.08.2014 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ» - Гончарова Сергія Івановича.

Постановою Правління Національного банку України від 10.10.2014 № 717 відкликано банківську ліцензію та вирішено ліквідувати ПАТ «КБ «Український фінансовий світ».

13.11.2014 згідно рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 119 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ» з відшкодуванням з боку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами фізичних осіб (далі ФГВФО) відповідно до плану врегулювання з 13.11.2014р. та призначено Гончарова Сергія Івановича уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ» строком на 1 рік з 13.11.2014 по 12.11.2015.

На офіційному сайті ФГВФО опубліковано оголошення про те, що з 21.11.2014 року Фонд розпочинає виплати коштів вкладникам ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ»; для отримання коштів вкладники ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ» з 21.11.2014 по 31.12.2014 включно можуть звертатись до установ банку-агента Фонду - ПАТ «Альфа-Банк»; виплати гарантованої суми відшкодування здійснюватимуться відповідно до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

Дізнавшись про відсутність його в Загальному реєстрі вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантуванні вкладів фізичних осіб, ОСОБА_1 звернувся до Уповноваженої особи із заявою, у якій просив включити його до переліку (реєстру) вкладників ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ», які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду, та виплатити гарантовану суму відшкодування за вкладом.

Також позивач письмово звернувся до ФГВФО та Уповноваженої особи Фонду за примірником заяви розміщеної на офіційному сайті ФГВФО.

На письмові звернення до ФГВФО та Уповноваженої особи фонду Куделі І.В. Уповноваженою особою Фонду Оберемко Р.А. направлено лист № 886 від 18.08.2016 р., в якому було повідомлено, що за результатом проведеної перевірки уповноваженою особою Фонду виявлено правочини, які є нікчемними. Зокрема, ОСОБА_1 було повідомлено про неможливість внесення його до Загального реєстру вкладників та неможливість включення до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в банку ПAT «КБ`УФС» та виплати депозиту на підставі п.1 ч.4 ст.38 Закону, оскільки правочин, в тому числі Договір банківського вкладу укладений між ПАТ «КБ`УФС» та ОСОБА_1 №45113 від 09.07.2014р., операції з внесення та перерахування грошових коштів по рахунку , відкритому на виконання вказаного договору - є нікчемними з підстав, визначених п.2 та п.7 ч. 3 ст.38 (а.с. 8).

Фондом гарантування вкладів фізичних осіб також було повідомлено позивача, що у зв`язку із відсутністю ОСОБА_1 у Загальному реєстрі станом на дату написання цього листа Фонд не може задовольнити вимоги щодо виплати коштів. (а.с. 9).

Вважаючи протиправними зазначені дії відповідачів щодо не включення позивача до переліку та Загального реєстру вкладників, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що Уповноваженою особою Фонду біло допущено протиправну бездіяльність щодо не включення позивача до переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування суми вкладу за рахунок коштів Фонду, внаслідок чого порушені права позивача, які підлягають судовому захисту.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову з наступних підстав.

Згідно частини1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

З аналізу вказаної норми вбачається, що на момент подання позову чинним законодавством право особи на звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів обмежено конкретно визначеним строком.

Зокрема, це зумовлено специфікою спорів, що розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Вказані строки обмежують час, протягом якого конкретні правовідносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом встановленого законодавством строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознак стабільності.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи, що початок шестимісячного строку визначено альтернативно - це день, коли особа або дізналася, або повинна була дізнатися про порушення свого права, то суд при визначенні початку такого строку повинен з`ясувати момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для особи на вчинення певних дій.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач у своїй позовній заяві просить визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» щодо невнесення інформації про ОСОБА_1 до Повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами у Публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Український фінансовий світ» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню та зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» внести інформацію про вкладника ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п.: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами у Публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Український фінансовий світ» за Договором банківського вкладу (депозиту) «ПЛАНЕР» №45113 від 09.07.2014 р. за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню та надати її до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідачем було повідомлено позивача, листом № 886 від 18.08.2016 р., що за результатом проведеної перевірки уповноваженою особою Фонду виявлено правочини, які є нікчемними. Зокрема, ОСОБА_1 було повідомлено про неможливість внесення його до Загального реєстру вкладників та неможливість включення до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в банку ПAT «КБ`УФС» та виплати депозиту на підставі п.1 ч.4 ст.38 Закону, оскільки правочин, в тому числі Договір банківського вкладу укладений між ПАТ «КБ`УФС» та ОСОБА_1 №45113 від 09.07.2014р., операції з внесення та перерахування грошових коштів по рахунку , відкритому на виконання вказаного договору - є нікчемними з підстав, визначених п.2 та п.7 ч. 3 ст.38

Вищевказане стало підставою для невключення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Отже, позивачу було відомо про не включення його до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду ще в серпні 2016 року.

Відтак, звертаючись до суду з даним позовом в червні 2019 року, позивачем пропущено встановлений законом шестимісячний строк на звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів.

Доводи представника позивача про те, що в межах спірних правовідносин порушення прав позивача має триваючий характер, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки, відповідно до ч.ч. 2, 5 ст. 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур`єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Таким чином, законом визначені строки для формування Уповноваженою особою повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а також для затвердження Фондом гарантування вкладів фізичних осіб реєстру вкладників для здійснення виплат. Такий строк на час вручення позивачу повідомлення закінчився.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що в даному випадку, інформація про прийняті відповідачем рішення були опубліковані та доведені до відома населення, відповідно до вимог Закону України «Про банки і банківську діяльність» та Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а відтак, про порушення вказаним рішенням своїх прав, позивач міг дізнатися саме з дати розміщення такої інформації.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання позивача на наявність, на його думку, поважних причин пропуску такого строку, з огляду на на проведення антитерористичної операції, оскільки, як вбачається із матеріалів справи (а.с. 8), в серпні 2016 року позивач мешкав у АДРЕСА_2 , а до Московського районного суду м. Харкова звернувся лише у лютому 2019 року.

Зважаючи на встановлені обставини, апеляційний суд звертає увагу, що Конституція України гарантує право кожного на судовий захист своїх прав та інтересів, що включає також право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. При цьому звернення до суду може здійснюватися у межах встановленого строку.

Правова природа строку звернення до суду, дозволяє констатувати, що запровадження строку, у межах якого фізична або юридична особа, орган державної влади та місцевого самоврядування можуть звернутися до суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргою, обумовлено передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності, що є невід`ємною складовою верховенства права.

Зміст принципу правової визначеності розкрито у ряді рішень Конституційного Суду України. Наприклад, у Рішенні від 29 червня 2010 року №17-рп/2010 Конституційний Суд України звернув увагу на правову визначеність як елемент верховенства права, зазначивши, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, в якому стверджується, що обмеження основних прав людини і громадянина та втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дозволять особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Отже, встановлення строків звернення до адміністративного суду у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень у адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом встановленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії у часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

При цьому, у рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що у разі якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

Виходячи з встановлених обставин та наведених міркувань, апеляційний суд вважає, що позивач з серпня 2016 року обізнаний про дії, в тому числі бездіяльність та рішення, які вчиняв відповідач, однак, протягом тривалого часу не вчинив дій щодо їх оскарження, вважаючи їх протиправними.

Колегія суддів вважає, що процесуальна бездіяльність позивача не може бути визнана поважною для поновлення строку звернення до суду з цим позовом, оскільки в такому разі буде порушено принцип правової визначеності.

Згідно ч. 4 ст. 123 КАС України якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч. 1 та 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308 КАС України).

Пунктом 4 ч. 1 ст. 317 КАС України установлено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі (п. 4 ч. 3 ст. 317 КАС України).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 319 КАС України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, скасування рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.11.2019 у справі № 520/5566/19 та прийняття постанови про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства " Комерційний банк "Український фінансовий світ" про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії залишити без розгляду.

З урахуванням наведеного, колегія суддів не вбачає підстав для надання правової оцінки іншим доводам апеляційної скарги.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, враховуючи те, що позивачем пропущений встановлений законом строк звернення до суду з даним адміністративним позовом та не наведено будь-яких обґрунтувань обставин та доказів, на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду, колегія суддів дійшла висновку про залишення без розгляду позову ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства " Комерційний банк "Український фінансовий світ" про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії залишити без розгляду.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.11.2019 року по справі № 520/5566/19 скасувати.

Прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства " Комерційний банк "Український фінансовий світ" про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) В.А. Калиновський О.І. Сіренко
Повний текст постанови складено 19.03.2020 року