Справа № 440/279/20
Суддя: І.Г. Ясиновський
Дата ухвалення: 2020-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2020 року м. ПолтаваСправа № 440/279/20
Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Ясиновського І.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про визнання неправомірним та скасування наказу, зобов`язання поновити на посаді, -

В С Т А Н О В И В:

17 січня 2020 року ОСОБА_1 (надалі також - позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Полтавській області (надалі також - відповідач) про визнання неправомірним та скасування наказу Головного управління Національної поліції в Полтавській області №517 о/с від 11 жовтня 2019 року в частині звільнення ОСОБА_1 за п. 10 ч.1 ст.77 (у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення), зобов`язання Головного управління Національної поліції в Полтавській області поновити ОСОБА_1 на службі в Національній поліції на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Кобеляцького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області з 11 жовтня 2019 року.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що з 01.08.2002 по 11.10.2019 проходив службу в органах внутрішніх справ України та Національної поліції України. 11.10.2019 на підставі наказу ГУ НП в Полтавській області № 517 о/с ОСОБА_1 звільнений зі служби в Національній поліції України за п. 10 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення). Підставою звільнення є вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 17.12.2018 у справі № 537/2068/16-к та подання Кобеляцького ВП від 11.10.2019. Позивач зазначає, що у кримінальній справі останній підозрювався у скоєнні злочину, а не кримінального правопорушення, та був звільнений від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, крім того подання Кобеляцького ВП складено з порушенням вимог Дисциплінарного статуту та без проведення службового розслідування, у зв`язку з чим вважає наказ про звільнення незаконним.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 22.01.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі 440/279/20, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

07.02.2020 до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області від 17.12.2018 у справі № 537/2068/16-к позивача визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, а звільнення від відбування покарання на підставі ст. 49 КК України (у зв`язку із закінченням строків давності) не виключає факт притягнення позивача до кримінальної відповідальності. Крім того, звільнення зі служби у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України, та звільнення у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення є самостійними підставами для звільнення, передбаченими ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» /а.с. 23-26/.

18.02.2020 до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, у якій позивач з обґрунтуванням викладеної у позовній заяві позиції зазначив, що рішення судів першої та апеляційної інстанції в межах розгляду кримінальної справи № 537/2068/16-к ухвалені з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність, у зв`язку з чим позивачем подано скаргу до касаційної інстанції /а.с. 53-55/.

18.02.2020 до суду надійшла заява позивача про зупинення провадження у справі до закінчення касаційного розгляду кримінальної справи № 537/2068/16-к /а.с. 57-59/.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 19.02.2020 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про зупинення провадження в адміністративній справі відмовлено /а.с. 62/.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України, а з 07.11.2015 - в органах Національної поліції України /а.с. 28/.

Вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області від 17.12.2018 у справі № 537/2068/16-к ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням функцій представника влади строком на 3 (три) роки. На підставі ст. 54 КК України ОСОБА_1 позбавлено спеціального звання капітан поліції. У відповідності до ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності /а.с. 42/.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 16.07.2019 у справі № 537/2068/16-к вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 17.12.2018 залишено без змін /а.с.49/.

10.10.2019 на адресу ГУ НП в Полтавській області отримано копію вироку Кременчуцьким районним судом Полтавської області від 17.12.2018 по справі № 537/2068/16-к та копію ухвали Полтавського апеляційного суду від 16.07.2019 відносно ОСОБА_1 (вих. № 537/2068/16/7942/2019), що згідно відмітки на супровідному листі надійшли 11.10.2019 /а.с. 35/.

Наказом ГУ НП в Полтавській області № 517 о/с від 11.10.2019 капітана поліції ОСОБА_1 , оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Кобеляцького відділу поліції звільнено зі служби в поліції за п. 10 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення). Підстава звільнення: вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 17.12.2018 у справі № 537/2068/16-к, ухвала Полтавського апеляційного суду від 16.07.2019 у справі № 537/2068/16-к, подання Кобеляцького ВП від 11.10.2019 /а.с. 50/.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та відповідним доводам сторін, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 19 Закону України «Про Національну поліцію» (який діяв станом на момент звільнення) у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Згідно ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення (п. 10); у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України (п.6).

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.

Пунктом 2 розділу ІІ Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 893 від 07 листопада 2018 року передбачено, що службове розслідування призначається, зокрема, за наявності даних про: внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєння поліцейським кримінального правопорушення; повідомлення поліцейському про підозру в учиненні ним кримінального правопорушення, якщо службове розслідування не було проведено на підставі абзацу другого цього пункту або якщо за його результатами не було встановлено дисциплінарного проступку.

З аналізу вищенаведених правових норм слідує, що законодавець визначає дві різні самостійні підстави звільнення: за результатами службового розслідування та за наслідками набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення.

При цьому внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєння поліцейським кримінального правопорушення чи повідомлення поліцейському про підозру в учиненні ним кримінального правопорушення є підставою для призначення службового розслідування та у випадку встановлення факту вчинення поліцейським дисциплінарного проступку може мати наслідком накладення дисциплінарного стягнення, зокрема у виді звільнення із служби в поліції, що відбувається за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Суд зауважує, що п. 10 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» не тотожний п. 6 ч. 1 ст. 77 цього ж Закону та містить норми імперативного характеру, відповідно до яких подальша служба у поліції є неможливою. Підставою для звільнення поліцейського зі служби за п. 10 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» є наявність рішення суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, що набрало законної сили, а не встановлення факту вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, що є метою проведення службового розслідування.

У зв`язку з вищевикладеним, судом не беруться до уваги посилання позивача на те, що звільнення відбулося без попереднього проведення службового розслідування.

Щодо доводів позивача про притягнення до відповідальності за вчинення злочину за КПК України 1960 року, а не за вчинення кримінального правопорушення, що передбачено КПК України 2013 року, та є підставою для звільнення за п. 10 ч. 1 ст. 77 ЗУ «Про Національну поліцію», суд виходить із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Частиною 1 статті 11 КК України встановлено, що злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.

Суд зазначає, що поняття «кримінальне правопорушення», передбачене КПК України 2013 року є узагальнюючим терміном, який охоплює як злочини так і кримінальні проступки. У зв`язку з цим, суд не бере до уваги доводи позивача про те, що підставою для звільнення за п. 10 ч. 1 ст. 77 ЗУ «Про Національну поліцію» є саме наявність рішення суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, що набрало законної сили, а не за вчинення злочину, оскільки поняття «кримінальне правопорушення» включає поняття «злочин».

Відповідно до ч. 2 ст. 373 КПК України передбачено, що якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок і призначає покарання, звільняє від покарання чи від його відбування у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, або застосовує інші заходи, передбачені законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно ч. 5 ст. 74 КК України особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Абзацом 3 пункту 2 Рішення Конституційного Суду України № 1-15/99 від 27.10.1999 у справі за конституційним поданням Міністерства внутрішніх справ України щодо офіційного тлумачення положень частини третьої статті 80 Конституції України (справа про депутатську недоторканність) визначено, що кримінальна відповідальність передбачає офіційну оцінку відповідними державними органами поведінки особи як злочинної. Підставою кримінальної відповідальності є наявність у діяннях особи складу злочину, передбаченого кримінальним законом. Це форма реалізації державою правоохоронних норм, яка в кінцевому підсумку, як правило, полягає в застосуванні до особи, що вчинила злочин, конкретних кримінально-правових заходів примусового характеру через обвинувальний вирок суду. Кримінальна відповідальність може мати не лише форму покарання. За вироком суду вона може зводитись тільки до осуду особи, яка вчинила злочин, і звільнення її від покарання. Тому сам факт порушення кримінальної справи щодо конкретної особи, затримання, взяття під варту, пред`явлення їй обвинувачення не можна визнати як кримінальну відповідальність. Особа не несе кримінальної відповідальності до тих пір, поки її не буде визнано судом винною у вчиненні злочину і вирок суду не набере законної сили.

Судом встановлено, що відповідно до вироку Кременчуцького районного суду Полтавської області від 17.12.2018 у справі № 537/2068/16-к та Ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 19.02.2020 ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні злочину та призначено покарання, при цьому на підставі ст. 49 КК України звільнено від відбування покарання. Таким чином, оскільки звільнення від відбування покарання не означає звільнення від кримінальної відповідальності, то ОСОБА_1 вважається притягнутим до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення.

Стосовно доводів позивача про те, що рішення судів першої та апеляційної інстанції в межах розгляду кримінальної справи № 537/2068/16-к ухвалені з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність, у зв`язку з чим позивачем подано скаргу до касаційної інстанції, суд виходить із наступного.

Статтею 533 КПК України зазначено, що вирок або ухвала суду, які набрали законної сили, обов`язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до ч. 2 ст. 532 КПК України у разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Судом встановлено, що ухвалою Полтавського апеляційного суду від 16.07.2019 вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 17.12.2018 залишено без змін. Ухвала набрала законної сили з моменту проголошення /а.с.49/, а отже підлягає виконанню.

Зважаючи на вищевикладене, суд зазначає, що неправильне застосування, на думку позивача, судом першої та апеляційної інстанції закону про кримінальну відповідальність є лише підставою для подання скарги до касаційної інстанції. При цьому, ймовірність ухвалення касаційною інстанцією, на яку розраховує позивач, рішення відмінного від того, що ухвалене першою та апеляційною інстанцією, не є підставною для визнання звільнення позивача за п. 10 ч. 1 ст. 77 ЗУ «Про Національну поліцію» незаконним.

Відтак, матеріалами справи підтверджено, що відповідач в спірних обставинах, які викладені в позові та досліджувалися судом в межах цієї справи, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законами України, а отже суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання неправомірним та скасування наказу Головного управління Національної поліції в Полтавській області №517 о/с від 11 жовтня 2019 року щодо звільнення ОСОБА_1 за п. 10 ч.1 ст.77 (у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення).

Зважаючи, що судом не встановлено підстав для задоволення основної вимоги про визнання неправомірним та скасування наказу Головного управління Національної поліції в Полтавській області №517 о/с від 11 жовтня 2019 року, то і вимога про зобов`язання Головного управління Національної поліції в Полтавській області поновити ОСОБА_1 на службі в Національній поліції на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Кобеляцького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області з 11 жовтня 2019 року, як похідна, задоволенню не підлягає.

Інших належних та допустимих доказів на підтвердження підстав та вимог позову позивачем до суду не надано.

Отже, позов ОСОБА_1 є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Полтавській області (вул. Пушкіна, 83, м. Полтава, 36000, ідентифікаційний код 40108630) про визнання неправомірним та скасування наказу, зобов`язання поновити на посаді - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.Г.Ясиновський