Справа № 160/11412/19
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2020-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіПрудника С.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю АМТ ТРЕЙД до Дніпровської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів, -
ТОВ АМТ ТРЕЙД звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Дніпровської митниці Держмитслужби, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Дніпропетровської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів № UА110000/2019/800237/2 від 25.09.2019 року.
В обґрунтування позову та відповіді на відзив на позовну заяву позивач зазначає, що спірне рішення про коригування митної вартості товарів, в яких митна вартість визначена не за ціною договору, а за резервним методом, є неправомірним, оскільки митному органу було надано всі необхідні документи, які в повній мірі підтверджували заявлену митну вартість товарів (числові значення складових митної вартості товарів) і жодних розбіжностей такі документи не містили. Посилання ж митного органу, як на підставу виникнення у нього сумнівів у правильності визначення декларантом митної вартості товарів, на нижчий ціновий рівень імпортованого позивачем товару порівняно з митним оформленням інших ідентичних чи подібних (аналогічних) товарів, є нормативно необґрунтованими, оскільки лише сама по собі різниця між вартістю подібних (аналогічних) товарів не свідчить про наявність порушень з боку декларанта та не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів, адже законодавство таких підстав прямо не встановлює.
Дніпровською митницею Держмитслужби до Дніпропетровського окружного адміністративного суду подано відзив на позовну заяву та заперечення щодо відповіді на відзив на позовну заяву, в якому містилось клопотання щодо заміни сторони. В мотивування своє правової позиції митний орган заперечив щодо задоволення позовних вимог. Так, відповідач зазначив, що відповідно до частини 1 ст. 320 Митного кодексу України, форми та обсяги контролю, достатнього для забезпечення додержання законодавства з питань державної митної справи та міжнародних договорів України при митному оформленні, обираються митницями (митними постами) на підставі результатів застосування системи управління ризиками. Автоматизованою системою аналізу та управління ризиками за електронною митною декларацією від 24.09.2019 № UA110030/2019/011569 згенеровано форми контролю: 105-2 «Контроль правильності визначення митної вартості товарів» Наявні рішення про коригування митної вартості по товару №1 (№UA 110000/2019/800185/2 від 29.07.2019) про визначення митної вартості за подібним товаром по даному підприємству; 106-2 «Витребування документів, які підтверджують митну вартість товарів»; 117-2 «Здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів із залученням спеціалізованого підрозділу митниці ДФС для перевірки числового значення заявленої митної вартості. Поставка товару заявлена до митного оформлення на підставі зовнішньоекономічного контракту від 20.11.2018 № KNS-1-2018 між KINGSENDER ENTERPRISE CO.,LTD та ТОВ "АМТ ТРЕЙД", специфікації (додатку) від 05.07.2019 № 3, яка є невід`ємною частиною контракту, інвойсу від 15.07.2019 № AMT-KS-201901. У пункті 10.5 контракту від 20.11.2018 № KNS-1-2018 Компанія KINGSENDER ENTERPRISE CO.,LTD зазначено, як виробник товару. Однак, документального підтвердження щодо цього твердження не надано. Для підтвердження виробника товарів можуть бути надані документи, в тому числі: копія ліцензії на виробництво товару; копія нормативно-технічної документації на виготовлення товару; копія сертифікату на систему якості товару; копія сертифікату продукції власного виробництва; копія свідоцтва про присвоєння товару штрихового коду EAN. У митній декларації від 24.09.2019 № UA110030/2019/011569 контракт від 20.1.2018 № KNS-1-2018 заявлений під кодом 4104 як зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються. На зображенні з технічної документації товару, доданих до митної декларації 24.09.2019 № UA110030/2019/011569 у графі 44 під кодом 9000 в описі зазначається маркування товару (торгова марка Vitals), виробник товару, а саме KINGSENDER ENTERPRISE CO.,LTD не зазначено, а також на самому зображенні товару не відображається маркування та/або виробник. Продавцем в контракті 20.11.2018 № KNS-1-2018 виступає компанія KINGSENDER ENTERPRISE CO.,LTD. Це може свідчити про те, що виробник товару не є його продавцем, та договірні відносини з яким не встановлені, зазначене може свідчити про посередницький характер угоди. Документальне підтвердження виробника товарів до митного оформлення не надавались.
Щодо клопотання про заміну сторони відповідач зазначив, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2018року № 1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу. Державна податкова служба та Державна митна служба є правонаступниками майна, прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби у відповідних сферах діяльності. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 02.10.2019 року № 858 «Про утворення територіальних органів Державної митної служби», утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної митної служби України, в тому числі - Дніпровську митницю Держмитслужби. Дніпропетровська митниця ДФС реорганізована шляхом її приєднання до Дніпровської митниці Держмитслужби. Отже, з огляду на приписи ст. 52 КАС України, суд вважає за необхідне замінити Дніпропетровську митницю ДФС на її правонаступника Дніпровську митницю Держмитслужби.
У період з 09.12.2019 року по 10.12.2019 року, та 16.12.2019 року суддя Прудник С.В. перебував у щорічній відпустці.
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Дослідивши всі документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити з огляду на таке.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 20.11.2018 року ТОВ «АМТ ТРЕЙД» (м. Дніпро) уклало з компанією KINGSENDER ENTERPRISE CO.,LTD зовнішньоекономічний контракт № KNS-1-2018 на поставку в Україну товарів в асортименті, кількості та за цінами, вказаними у Специфікаціях (Додатках), які є невід`ємною частиною даного контракту.
24.09.2019 року ТОВ "АМТ ТРЕЙД" задекларувало до митного поста "Аеропорт" Дніпропетровської митниці товар - тачки ручні, несамохідні, садові, для легких будівельних та садово-городних потреб, що надійшли в Україну згідно зазначеного контракту на підставі специфікації №3 від 05.07.19 р. та комерційних та товаросупровідних документів - інвойсу № AMT-KS-201901 від 15.07.19 p., коносаменту №MRFB19072294 від 24.07.19 p.
Електронна митна декларація зареєстрована на № UA110030/2019/011569. Митна вартість товару підприємством була визначена виходячи з ціни контракту згідно вимог п.1 ч. 1 п.1 ч.1 ст.57 Митного кодексу України за основним методом, зазначеним у ст.58 Митного кодексу України на підставі наданих документів.
Разом з тим, Автоматизованою системою аналізу та управління ризиками за електронною митною декларацією від 24.09.2019 № UA110030/2019/011569 згенеровано форми контролю: 105-2 «Контроль правильності визначення митної вартості товарів» Наявні рішення про коригування митної вартості по товару №1 (№UA 110000/2019/800185/2 від 29.07.2019) про визначення митної вартості за подібним товаром по даному підприємству; 106-2 «Витребування документів, які підтверджують митну вартість товарів»; 117-2 «Здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів із залученням спеціалізованого підрозділу митниці ДФС для перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Під час здійснення митницею контролю правильності визначення митної вартості товарів виявлені розбіжності у наданих документах, які, на думку митниці, впливають на числове значення митної вартості, а також встановлено, що подані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів.
За результатами здійснення контролю за правильністю та повнотою визначення декларантом митної вартості товару, відповідно до ч. 5 ст. 54 МКУ митницею були додатково витребувані:
- банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару за наявності;
- інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити необхідні для ідентифікації товару;
- страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування;
- документи що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів (у тому числі витрати на організацію перевезення та винагорода експедитору);
- виписку з бухгалтерської документації;
- каталоги, прайс-листи виробника товару;
- копію митної декларації країни відправлення;
-висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями;
25.09.19 між позивачем та митницею проходило листування щодо визначених митницею розбіжностей в відомостях, зазначених у наданих документах.
Листами від 25.09.19 № №422, 423 позивач додатково надав митниці прайс-лист, комерційну пропозицію виробника товару, копію ліцензії на заняття підприємницькою діяльністю з перекладом та сторінки з мережі Інтернет, також позивач надав свої пояснення щодо розбіжностей та зазначив причини відмови у наданні інших додаткових документів.
Разом з цим, 25.09.2019 відповідачем прийняте рішення про коригування митної вартості №UА110000/2019/800237/2, яким була скоригована митна вартість на товари.
Не погоджуючись із спірним рішенням, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.
Згідно з ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
У відповідності до ч.1, ч.2 ст.1 Митного кодексу України (далі МК України або МКУ) визначено, що законодавство України з питань митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.
За приписами ст. 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
При цьому п. 5, п. 6, п. 7 ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України встановлено, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на страхування цих товарів.
Заявления митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою (ст. 52 Митного кодексу України).
Згідно із частиною другою статті 53 Митного кодексу України до переліку документів, які декларант повинен подавати для підтвердження митної вартості товару, заявленої у декларації, і методу, обраного для її обчислення, належать: декларація митної вартості, зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності, рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу), якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню, якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Частиною третьою статті 53 Митного кодексу України передбачено, У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Статтями 49, 51, 52, 53, 57, 58 Митного кодексу України встановлено, що митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України, відповідно до митного режиму імпорту, за загальним правилом обчислюється за першим методом визначення митної вартості товарів, тобто за ціною договору.
Якщо митна вартість не може бути визначена за першим методом, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному з продавцем покупцю.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень ст. 55 цього Кодексу (ч. 3 ст. 54 Митного кодексу України).
Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України).
У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (ч. 7 ст. 54 Митного кодексу України).
Таким чином, право митного органу на витребування від декларанта додаткових документів виникає лише у разі наявності обґрунтованого сумніву у повноті та/або достовірності відомостей про митну вартість товарів, однією з підстав виникнення якого є виявлення розбіжностей у поданих декларантом документах і такі розбіжності мають впливати саме на числове значення складових митної вартості товарів.
При цьому, у розумінні наведених статей сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи, зазначені у частині 2 статті 53, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відтак, наведені приписи зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Згідно ст.ст.72-77 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
У процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару, а відтак суперечності ( розбіжності) між відомостями які не впливають на ціну товару та інші складові митної вартості не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.
Судом установлено, що партія товару поставлялась на умовах FOB - Qingdao(KHP) згідно правил ІНКОТЕРМС 2010.
Базис поставки FOB Інкотермс 2010 покладає на продавця обов`язок по виконанню експортних митних процедур для вивезення товару з оплатою експортних мит і інших зборів у країні відправлення, однак продавець не зобов`язаний виконувати митні формальності для ввезення товару, сплачувати імпортні мита або виконувати інші імпортні митні процедури при ввезенні.
Покупець зобов`язаний оплатити фрахт судна, розвантажити в порту прибуття, виконати імпортне митне оформлення з оплатою імпортних мит і зборів, і доставити товар до місця призначення.
Ціна FOB (FOB price) означає, що контрактна (інвойсна або митна) ціна за товар включає в себе суму вартості самого товару, експортного митного оформлення цього товару з оплатою експортних мит і інших зборів, а також вартості доставки в порт відвантаження і завантаження вантажу на борт судна без вартості перевезення (фрахту) в порт призначення.
Таким чином складовими митної вартості товару є інвойсна вартість товару та вартість перевезення (фрахту) товару в порт призначення (до кордону України).
З матеріалів справи убачається, що для підтвердження вартості товару, які повинна бути сплачена продавцю, товариство надало митниці документи, передбачені частинами 2, 3 ст. 53 Митного кодексу України: декларацію митної вартості; зовнішньоекономічний контракт № KNS-1-2018 від 20.11.2018 року; специфікація №3 від 05.07.2019 р. до контракту; інвойс №AMT-KS-201901 від 15.07.2019 p.; пакувальний лист; комерційну пропозицію від підприємства - виробника від 26.06.2019 p.; прайс - лист виробника від 19.06.2019; технічний опис товару.
Відтак, суд вважає, що надані документи у своїй сукупності підтверджують заявлену підприємством митну вартість та її складові частини, не мають розбіжностей, відомості про визначення митної вартості в цих документах є достовірними, базуються на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Так, ціна товару та загальна вартість, зазначена у додатку (специфікації) від 05.07.19 №3 до контракту підтверджується рахунком-фактурою (інвойсом) № AMT-KS-201901 від 15.07.19 p., співпадає з ціною за товар, зазначеною підприємством-виробником у своїх прайс-листі від 19.06.19 та комерційній пропозиції від 26.06.2019 року.
У своєму рішенні про коригування митної вартості митниця зазначає виявлені розбіжності, які на її думку унеможливили митне оформлення за основним методом і стали підставою для здійснення коригування: поставка товару заявлена до митного оформлення на підставі зовнішньоекономічного контракту від 20.11.2018 № KNS-1-2018 між KINGSENDER ENTERPRISE CO.,LTD та ТОВ "АМТ ТРЕЙД", специфікації (додатку) від05.07.2019 № 3, яка є невід`ємною частиною контракту, інвойсу від 15.07.2019 № AMT-KS-201901. В пункті 10.5 контракту контракту від 20.11.2018 № KNS-1-2018 Компанія KINGSENDER ENTERPRISE CO.,LTD зазначено, як виробник товару. Однак, документального підтвердження щодо цього твердження не надано. Для підтвердження виробника товарів можуть бути надані документи, в тому числі: копія ліцензії на виробництво товару; копія нормативно-технічної документації на виготовлення товару; копія сертифікату на систему якості товару; копія сертифікату продукції власного виробництва; копія свідоцтва про присвоєння товару штрихового коду EAN.
Для підтвердження вартості товару, які повинна бути сплачена продавцю, позивач надав митниці документи, передбачені частинами 2, 3 ст. 53 Митного кодексу України: декларацію митної вартості; зовнішньоекономічний контракт № KNS-1-2018 від 20.11.2018 року; специфікація №3 від 05.07.2019 р. до контракту; інвойс №AMT-KS-201901 від 15.07.19 p.; пакувальний лист; комерційну пропозицію від підприємства - виробника від 26.06.19 p.; прайс - лист виробника від 19.06.2019 р.; технічний опис товару.
Отже, надані документи у своїй сукупності підтверджують заявлену підприємством митну вартість та її складові частини, не мають розбіжностей, відомості про визначення митної вартості в цих документах є достовірними, базуються на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Так, ціна товару та загальна вартість, зазначена у додатку (специфікації) від 05.07.2019 р. №3 до контракту підтверджується рахунком-фактурою (інвойсом) № AMT-KS-201901 від 15.07.2019 p., співпадає з ціною за товар, зазначеною підприємством-виробником у своїх прайс-листі від 19.06.2019 року та комерційній пропозиції від 26.06.2019 року.
У своєму рішенні про коригування митної вартості митниця зазначає виявлені розбіжності, які на її думку унеможливили митне оформлення за основним методом і стали підставою для здійснення коригування: поставка товару заявлена до митного оформлення на підставі зовнішньоекономічного контракту від 20.11.2018 № KNS-1-2018 між KINGSENDER ENTERPRISE СО., LTD та ТОВ "АМТ ТРЕЙД", специфікації (додатку) від05.07.2019 № З, яка є невід`ємною частиною контракту, інвойсу від 15.07.2019 № AMT-KS-201901. В пункті 10.5 контракту контракту від 20.11.2018 № KNS-1-2018 Компанія KINGSENDER ENTERPRISE CO., LTD зазначено, як виробник товару. Однак, документального підтвердження щодо цього твердження не надано. Дія підтвердження виробника товарів можуть бути надані документи, в тому числі: копія ліцензії на виробництво товару; копія нормативно-технічної документації на виготовлення товару: копія сертифікату на систему якості товару; копія сертифікату продукції власного виробництва; копія свідоцтва про присвоєння товару штрихового коду EAN.
В митній декларації від 24.09.2019 №UA110030/2019/011569 контракт від 20.11.2018 року № KNS-1-2018 заявлений під кодом 4104 як зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються. На зображенні з технічної документації товару, доданих до митної декларації 24.09.2019 №UA110030/2019/011569 у графі 44 під кодом 9000 в описі зазначається маркування товару (торгова марка Vitals), виробник товару, а саме KINGSENDER ENTERPRISE CO.,LTD не зазначено, а також на самому зображенні товару не відображається маркування та/або виробник. Продавцем в контракті 20.11.2018 року № KNS-1-2018 виступає компанія KINGSENDER ENTERPRISE CO.,LTD. Це може свідчити про те, що виробник товару не є його продавцем, та договірні відносини з яким не встановлені, зазначене може свідчити про посередницький характер угоди. Документальне підтвердження виробника товарів до митного оформлення не надавались.
Як вбачається з пункту 10.5 контракту №KNS-1-2018 від 20.11.2018 року компанія «KINGSENDER ENTERPRISE CO.,LTD» та Специфікації №3 від 05.07.19 р. задекларувала себе як виробника товарів, які є предметом контракту. Умовами контракту не передбачено обов`язок Продавця надати Покупцю копії ліцензії на виробництво товару; копії нормативно-технічної документації на виготовлення товару; копії сертифікату на систему якості товару; копія сертифікату продукції власного виробництва; копії свідоцтва про присвоєння товару штрихового коду EAN.
Компанією-виробником, на прохання позивача, була надана копія ліцензії на заняття підприємницькою діяльністю, за якою вбачається, що зазначена компанія є виробником гумових коліс, тачок та інших товарів. Статус виробника також підтверджується інформацією з мережі Інтернет.
Таким чином, контракт №KNS-1-2018 у митній декларації обґрунтовано класифіковано як контракт з виробником (класифікатор 4104).
У митній декларації № UA110180/2019/011569 виробник товару та торгівельна марка зазначені у графі 31 відповідно до «Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа». Крім того, найменування торгової марки «VITALS» зазначене на самому товарі.
Згідно з частиною 2 ст.53 МКУ серед документів, які надаються для підтвердження митної вартості відсутні документи для підтвердження статусу виробника, а тому Ваше зауваження щодо відсутності таких документів не може розцінюватись як розбіжності у документах, які мають наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Пунктом 3.5 контракту від 20.11.2018№ KNS-1-2018 обумовлено що протягом 10 календарних днів з моменту відвантаження партії товару Продавець висилає Покупцю оригінали документів: рахунок - фактуру, пакувальний лист, морський коносамент на момент митного оформлення оригінали зазначених документів не надавалися.
Зазначене зауваження є помилковим і не може вважатись розбіжністю у документах, яка дає підстави вимагати додаткові документи та здійснювати коригування митної вартості.
Декларування товару здійснювалось шляхом надання електронної митної декларації до якої в електронному вигляді долучались документи на підставі яких здійснювалась поставка товару.
Відповідно до абз. 4 п. 2.2. Порядку, у разі здійснення митного оформлення товарів за ЕМД інформація про необхідність подання сканованих копій документів, зазначених в графі 44 ЕМД, надсилається Декларанту електронним повідомленням, засвідченим ЕЦП посадової особи органу доходів і зборів. Таким чином, діючим законодавством України, не встановлений обов`язок для декларанта надавати органу доходів і зборів разом з електронною митною декларацією оригінали зазначених документів. Оскільки Відповідачу на момент митного оформлення Товарів, підприємством було надано електронну вантажну митну декларацію, декларацію митної вартості та скановані копії зазначених документів, а ним вимога про надання оригіналів саме цих документів не заявлена ні на час митного оформлення, ні в ході консультацій щодо правильності визначення митної вартості товарів, а ведеться мова лише про не надання оригіналів документів до електронної митної декларації саме та лише на момент її подачі для митного оформлення, то відповідно, зауваження щодо ненадання зазначених документів, є необґрунтованим та протиправним.
Однак, суд вважає, що ця підстава є необгрнутованою, оскільки до митної декларації надано не договір транспортно-експедиційного обслуговування, як зазначено у повідомленні, а договір перевезення вантажу морським транспортом (фрахту), який по своїй суті не є договором ТЕО. Відповідно до пункту пунктів 1.1,1.2, 2.1 договору перевезення вантажу морським транспортом №1511-1/912/2018 від 15.11.2018р., предметом договору є міжнародне морське перевезення (фрахт) вантажів, яке зобов`язаний виконати Перевізник у порядку та на умовах Договору. Детальні умови морського перевезення визначаються у заявках, підписаних Замовником, які є невід`ємною частиною Договору.
Коносамент, відповідно до умов договору Перевізником був виданий 24.07.2019 року. Інвойс за зовнішньоекономічним контрактом № АМТ-К8-201901, в жому зазначені номери контейнерів, оформлений 15.07.2019р.
Суд зазначає, що Верховним Судом з приводу надання заявок про перевезення вантажу висловлена наступна позиція: «Серед документів, перелічених у ч. 2 ст. 53 МК України, відсутня заявка на перевезення вантажу, оскільки така не є первинним чи розрахунковим документом та, відповідно, не підтверджує факт надання транспортних послуг чи їх вартість.» (постанова від 16.11.2018 по справі №813/1012/17).
«Обґрунтовано суди попередніх інстанцій не взяли до уваги і посилання контролюючого органу на ненадання позивачем заявки на перевезення вантажу, яка містить відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів та подання якої передбачено договором на транспортно-експедиційне обслуговування від 11.12.2015 № 11/12-1, оскільки: 1) заявка на перевезення вантажу не є первинним чи розрахунковим документом та, відповідно, не підтверджує факт надання транспортних послуг чи їх вартість; 2) частиною другою ст. 53 Митного кодексу України заявка на перевезення вантажу, не є документом, який підтверджує митну вартість товарів; 3) декларантом до митного оформлення було подано рахунок-фактура (інвойс) №143 від 01.12.2016 та CMR від 01.12.2016, які підтверджують вартість понесених позивачем витрат на перевезення.» (постанова від 05.03.2019 по справі №813/1359/17).
З приводу цього суд зазначає, що оскільки за зазначеним інвойсом оплата фрахту повинна бути здійснена до 23.10.2019 р., на час декларування - 24.09.2019р., строк оплати не сплинув, тобто зазначене зауваження є необґрунтованим та необ`єктивним.
Щодо тверджень відповідача про те, що відповідно до листа посольства України в КНР, на запит МЗС України отримано відповідь за №6156/16-200-81 від 17.01.2019 щодо вартості контейнерних морських перевезень. Так вартість перевезення 40 футового контейнера з портів КНР до порта «Південий» складає від 2 500-3 000 дол. США суд зазначає.
Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 632 ЦКУ, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.
Таким чином, відповідач, ставлячи під сумнів вартість морського перевезення за зазначеним Договором морського перевезення (фрахту) порушує принципи, встановлені ч. 1 ст. 627, ч. 1 ст. 632 ЦКУ, тому зауваження в цій частині є безпідставним та необґрунтованим.
Також, суд зауважує, що у листі-відповіді посольства України в КНР зазначається інформація про вартість фрахту не зі всіх портів КНР, а лише порту Shanghai та Dalian.
Крім того, в інформації посольства приводиться інформація, яка потребує додаткових уточнень для її використання.
Так, приводиться інформація, що зазначені тарифи включають в себе: агентські ставки, фрахт, та вивантаження з борту судна . В той же час зазначено: «Валідність 30/9». Термін «валідність» відносно статистичної інформації означає: надійність інформації, відсутність у ній помилок через неточності обраної методики збору даних. У листі не розкривається ступінь надійності наданої інформації, і незрозуміло, що таке «валідність 30/09».
Отже, зазначений лист не може використовуватись у якості доказу по справі оскільки не є нормативно-правовим актом України, обов`язковим для виконання, не має пріоритет у відношенні до інших доказів, наданих для підтвердження вартості фрахту з порту КНР Qingdao до порту України «Південний».
До того ж, посилання відповідача на лист посольства України в КНР є безпідставним і з огляду на те, що посольство України в КНР не займається морськими перевезеннями вантажів. Норми ЗУ «Про дипломатичну службу» не передбачають право посольства приймати участь у коригуванні митної вартості будь-якого товару, який підлягає митному оформленню шляхом висловлення припущень щодо «розмірів тарифів на морський вид транспорту».
Відтак, посилання на лист Посольства України не може вважатись достатнім та об`єктивним доказом заниження транспортних витрат (вартості контейнерних морських перевезень). До митного оформлення надані документи, що підтверджують вартість витрат на транспортування до порту призначення. Ці документи не мають протиріч і у своїй сукупності дозволяють митниці здійснити контроль розрахунку митної вартості шляхом перевірки числових значень.
Крім того, як вбачається з рішення митниці, в ньому йде посилання тільки на раніше оформлену МД і на рівень митної вартості, розрахований виходячи з вагових характеристик товару, але не проведено детальне дослідження даної митної декларації з доданими до неї документами. Так, наприклад не зазначено загальна кількість партії товару, вага одиниці товару та розрахунок митної вартості, не наведені технічні характеристики товару, що має значення, оскільки ціна товару за контрактом встановлювалась не виходячи з ваги товару, а з його характеристик.
У ході консультацій, до прийняття рішення про коригування митної вартості, митницею представнику підприємства для ознайомлення для аналізу розрахунку не надавалась інформація та документи щодо товарів, раніше оформлених органами доходів та зборів. Тим самим митницею було порушено один із принципів здійснення державної митної справи - додержання прав та охоронюваних законом інтересів осіб ( пункт 7 частини 1 статті 8 МКУ), який означає обов`язок органу доходів і зборів вжити заходів щодо забезпечення інтересів декларанта, зокрема інтересу бути обізнаним із попередньою оцінкою, даною органом доходів і зборів у справі. Це означає що орган доходів і зборів повинен довести до відома декларанта таку свою оцінку з тим, щоб декларант міг сформувати власну правову позицію і стратегію її відстоювання у конкретній митній процедурі.
Слід зазначити, що Верховний Суд, розглядаючи судові справи щодо оскарження рішень митниці зазначає у своїх постановах, що «розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості товару. В цьому випадку митниця повинна здійснити дослідження документів щодо поставки товару з метою встановлення доказів, які підтверджують або спростовують цей сумнів. Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування. Між тим, спірні Рішення про коригування митної вартості товарів такої інформації не містить, що не дає підстав вважати його обґрунтованим та мотивованим у контексті положень пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України.» (Постанова від 22.04.2019 справа №815/6242/17).
Автоматизована система аналізу та управління ризиками з об`єктивних причин не може містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар.
Водночас, ціна є грошовим вираженням лише у разі коли існує рівновага між попитом та пропозицією. В інших випадках коливання цін спричиняються не вартістю, а іншими причинами. Отже, факт наявності у автоматизованій системі митного органу інформації, що товар, який задекларовано позивачем, розмитнювався ним раніше чи іншими особами за значно вищою вартістю, за відсутності інших визначених законом підстав, не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів, адже законодавство таких підстав прямо не встановлює, тому не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару (Постанова Верховного Суду від 07.08.2018 справа 815/3400/17)
Враховуючи вище наведене, суд зазначає, що позивач для митного оформлення і підтвердження митної вартості надав достатні документи для застосування основного методу визначення митної вартості. Надані документи підтверджують числове значення складових митної вартості, відомості в них не мають протиріч та розбіжностей, та дозволяють провести обчислення митної вартості. Митниця при винесенні рішення про коригування митної вартості та у ході винесення рішення за результатами розгляду додаткових документів порушила вимоги Митного кодексу України щодо застосування методів визначення мите вартості. Відмова митниці у визнанні митної вартості з урахуванням доданих документів є необґрунтованою, оскільки не проведена оцінка всіх наданих документів щодо неможливості застосування основного методу.
Окрім цього, відповідно до ч.1 ст.6 Господарського кодексу України загальними принципами господарювання в Україні є: забезпечення економічної багатоманітності та рівний захист державою усіх суб`єктів господарювання; свобода підприємницької діяльності у межах, визначених законом; вільний рух капіталів, товарів та послуг на території України; обмеження державного регулювання економічних процесів у зв`язку з необхідністю забезпечення соціальної спрямованості економіки, добросовісної конкуренції у підприємництві, екологічного захисту населення, захисту прав споживачів та безпеки суспільства і держави; захист національного товаровиробника; заборона незаконного втручання органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у господарські відносини.
Згідно з положеннями ст.ст.179, 189, 190 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначити зміст договору на основі вільного волевиявлення; суб`єкти господарювання можуть використовувати у господарській діяльності вільні ціни; ціни у зовнішньоекономічних договорах (контрактах) можуть визначатися в іноземній валюті за згодою сторін; вільні ціни визначаються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін, а у внутрішньогосподарських відносинах - також за рішенням суб`єкта господарювання.
Під час розгляду справи відповідач не підтвердив належними та допустимими доказами, а також аргументованими доводами про наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари.
Тобто, правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об`єктивна можливість застосування першого методу не були спростовані відповідачем.
Відповідно до ч.3 ст.318 Митного кодексу України митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Ця норма також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 року № 3018-VI «Про внесення змін до Закону України «Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур», якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.
Крім того, це узгоджується з проголошеними у ст.8 Митного кодексу України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі, заохочення доброчесності та інших.
З урахуванням зазначеного, суд прийшов до висновку, що митний орган не навів доказів того, що документи подані декларантом є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, невідповідності обраного позивачем методу визначення митної вартості товарів. В поданих при митному оформленні товарів документах відсутні розбіжності, оскільки вони містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару та щодо ціни, що підлягала сплаті за цей товар.
Згідно з ч.1 ст.256 Митного кодексу України відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення органу доходів і зборів про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом.
За таких обставин, суд прийшов до висновку, що рішення про коригування митної вартості товарів № UА110000/2019/800237/2 від 25.09.2019 року є протиправним та належить до скасування.
Згідно з ч.1 та ч.2 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.
Крім того, ЄСПЛ у своєму рішення по справі Yvonne van Duyn v.Home Office зазначив, що «принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться в законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії». З огляду на принцип юридичної визначеності, держава не може посилатись на відсутність певного нормативного акта, який би визначав механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституції чи інших актах. Така дія названого принципу пов`язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності. Захист принципу обґрунтованих сподівань та юридичної визначеності є досить важливим у сфері державного управління та соціального захисту. Так, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію своєї політики чи поведінки, така держава чи такий орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки щодо фізичних та юридичних осіб на власний розсуд та без завчасного повідомлення про зміни у такій політиці чи поведінці, позаяк схвалення названої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у названих осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.
Також, у рішенні від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008 року), Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.
Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Згідно з ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.
Відповідно до п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року, заява 4909/04, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Виходячи з викладеного, позовні вимоги є обґрунтованими і їх необхідно задовольнити у повному обсязі.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 1921 грн., що документально підтверджується платіжним дорученням №3407 від 04.11.2019 року.
Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду в сумі 1921 грн. підлягає стягненню з Дніпровської митниці Держмитслужби за рахунок бюджетних асигнувань.
Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю АМТ ТРЕЙД до Дніпровської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення Дніпропетровської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів № UА110000/2019/800237/2 від 25.09.2019 року.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С. В. Прудник