Справа № 300/221/20
Суддя: Микитин Н.М.
Дата ухвалення: 2020-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" березня 2020 р. справа № 300/221/20

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

судді Микитин Н.М.,

при секретарі судового засідання Маковійчук С.М,

за участю: прдеставника позивача - Говзана М.М.

представника відповідача - Медицької С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської міської ради про визнання протиправним та скасування пункту 18.4 Рішення № 202-28 від 16.08.2019, зобов`язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Івано-Франківської міської ради згідно якого просить суд визнати протиправним та скасувати пункт 18.4 рішення Івано-Франківської міської ради (28 сесія) сьомого демократичного скликання від 16.08.2019 за №202-28, яким йому відмовлено в наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення ділянки площею 0,0700 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 ; зобов`язати відповідача повторно розглянути його заяву від 02.08.2019 про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення ділянки площею 0,0700 га (довідка з МБК № 21961) для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 .

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.02.2020 відкрито провадження в адміністративній справі №300/221/20 за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 27.02.2020.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив про те, що 02.08.2019 він, як постраждалий учасник Революції Гідності, звернувся у порядку ст.ст.118, 121 Земельного кодексу України до міського голови Івано-Франківської міської ради із заявою та додатками до неї про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0700 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 . Однак, рішенням Івано-Франківської міської ради (28 сесія) сьомого демократичного скликання від 16.08.2019 за №202-28 (пунктом 18.4) йому відмовлено в наданні такого дозволу без зазначення жодної підстави відмови. Вважаючи таке рішення протиправним, позивач звернувся до суду.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог у відзиві на позовну заяву, зазначив про те, що заява ОСОБА_1 була внесена на розгляд чергового засідання Івано-Франківської міської ради, яке відбулося 16.08.2019, за результатами розгляду якої, прийнято рішення від 16.08.2019 за №202-28 про відмову позивачу в наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Звернув увагу суду на те, що причиною такої відмови є п. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, оскільки земельна ділянка згідно Генерального плану міста Івано-Франківська відноситься до території громадської забудови та території пожежних депо, що також підтверджується інформацією яка міститься у Довідці з містобудівного кадастру № 21961 від 02.08.2019(а.с.27-29).

27.02.2020 у судовому засіданні оголошено перерву у зв`язку із витребуванням додаткових доказів до 13.03.2020.

Представником позивача 13.03.2020 подано заяву про уточнення позовної заяви щодо допущення описки у мотивувальній частині позову, яка прийнята судом як заява про виправлення описки(а.с.39).

В судовому засіданні представник позивач заявлені вимог підтримав з мотивів наведених в позовній заяві, просив позов задоволити.

Представник відповідача щодо задоволення позову заперечила з огляду на належний розгляд заяви ОСОБА_1 із зазначенням причини відмови у вигляді посилання на довідку з МБК № 21961. Вказала, що фактично підставою відмови те, що обране місце розташування земельної ділянки не відповідає цільовому призначенню - землі сільськогосподарського призначення. Щодо не зазначення причин відмови із посиланням на норму Земельного кодексу України, то вказала, що у випадку детального зазначення підстави відмови, рішення Івано-Франківської міської ради були б громіздкими та не лаконічними. Просила в задоволенні позову відмовити.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданим Івано-Франківським МВ УДМС в Івано-Франківській області 18.03.2014 (а.с.15-16).

02.08.2019 ОСОБА_1 , як постраждалий учасник Революції Гідності, звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки розташованої в м .Івано -Франківську за адресою АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства(а.с.35).

До вказаної заяви позивачем серед іншого долучено довідку з містобудівного кадастру № 21961 від 02.08.2019 та кадастровий план земельної ділянки (а.с.6-13).

Вказана заява внесена на розгляд 26 сесії Івано-Франківської міської ради.

16.08.2019 Івано-Франківською сільською радою прийнято рішення № 202-28, пунктом 18.4 якого вирішено «відмовити в наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, для ведення особистого селянського господарства громадянину ОСОБА_1 на АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,0700 га (довідка з МБК № 21961, постраждалий учасник Революції Гідності)» (а.с. 65)

Не погоджуючись з правомірністю прийняття спірного рішення від 16.08.2019, як такого, що не містить підстави відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступного.

Суд, у відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в редакції, чинній на момент врегулювання спірних правовідносин.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до частин 1, 2 статті 2 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 за №280/97-В (надалі по тексту, також - Закон №280/97-В) місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

За змістом статті 5 Закону №280/97-В система місцевого самоврядування, серед іншого, включає: територіальну громаду; міську раду; міського голову; виконавчі органи міської ради.

Відповідно до пунктів 30, 34 частини 1 статті 26 Закону №280/97-В виключно на пленарних засіданнях міської ради, поряд з іншим, вирішуються питання прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна та вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування (частина 1 статті 1 Закону №280/97-В)

Згідно частин 1, 2, 5 статті 60 Закону №280/97-В територіальним громадам сіл належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, землю.

Підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.

Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Аналіз вказаних норм закону свідчить, що Івано-Франківська міська рада Івано-Франківської області є органом місцевого самоврядування, який наділений повноваженнями, зокрема, у сфері регулювання земельних відносин і розпорядження комунальним майном.

Відповідно до частини 1 статті 116 Земельного кодексу України(надалі - ЗК України) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Статтею 121 ЗК України визначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, зокрема, для ведення особистого селянського господарства не більше 2,0 гектара.

Згідно частини 6 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим, Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (ч.7 ст.118 ЗК України).

З наведених норм права слідує, що частиною 7 статті 118 ЗК України регламентовано виключний перелік правових підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, а також встановлює обов`язок органу місцевого самоврядування надати мотивовану відмову по дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Судом встановлено, що в п. 18.4 рішення Івано-Франківської міської ради (28 сесія) сьомого демократичного скликання від 16.08.2019 за №202-28 не зазначено мотивів відмови у наданні дозволу.

Посилання представника відповідача на зазначення у оскаржуваному рішенні довідки з МБК № 21961 від 02.08.2019 як підставу відмови суд оцінює критично, оскільки в такій довідці міститься загальна інформація щодо земельної ділянки, ситуаційна схема, фрагменти генерального плану міста, відтак встановити, яка саме інформація з вказаної довідки є причиною відмови - неможливо.

У відповідності до ст. 19 Конституції України та ч. 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи зазначене вище, суд приходить до висновку, що Івано-Франківською міською радою не зазначено мотивів відмови позивачу у наданні йому дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення вказаної у рішенні земельної ділянки, чим порушено норми чинного законодавства.

За таких обставин, п. 18.4 рішення Івано-Франківської міської ради від 16.08.2019 за №202-28 є протиправним та підлягає скасуванню із зобов`язанням відповідача повторно розглянути на черговій сесії заяву ОСОБА_1 від 02.08.2019 про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення ділянки площею 0,0700 га (довідка з МБК № 21961) для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 .

Також, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до копії фрагменту Генерального плану міста Івано-Франківська, що досліджена в судовому засіданні, запитувана позивачем земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства у формі прямокутника розташована по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 , згідно умовних позначень відноситься до території громадської забудови та території пожежних депо(а.с.10).

Згідно із ч.1 ст. 22 Земельного кодексу України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Частиною 2 ст. 22 Земельного кодексу України визначено, що до земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків

Таким чином, матеріали справи не підтверджують приналежність запитуваної земельної ділянки до земель сільськогосподарського призначення, а свідчать про те, що така земельна ділянка відноситься до території громадської забудови та території пожежних депо. Однак, встановлені обставини не звільняють відповідача від обов`язку зазначення правових підстав (мотивів) відмови у наданні дозволу на складання проекту землеустрою.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, слід стягнути з Івано-Франківської міської ради за рахунок її бюджетних асигнувань на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 840,80 гривень.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати пункт 18.4 рішення Івано-Франківської міської ради (28 сесія) сьомого демократичного скликання від 16.08.2019 за №202-28, яким відмовлено ОСОБА_1 в наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення ділянки площею 0,0700 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 .

Зобов`язати Івано-Франківську міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.08.2019 про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення ділянки площею 0,0700 га (довідка з МБК № 21961) для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою АДРЕСА_1

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Івано-Франківської міської ради на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 840,80 гривень (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статтей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , АДРЕСА_4 );

відповідач - Івано-Франківська міська рада (, вул. Грушевського, 21, м. Івано-Франківськ, 78016).

Суддя /підпис/ Микитин Н.М.

Рішення складене в повному обсязі 18 березня 2020 р.