Справа № 620/190/20
Суддя: Заяць О.В.
Дата ухвалення: 2020-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
19 березня 2020 року Чернігів Справа № 620/190/20
Суддя Чернігівського окружного адміністративного суду Заяць О.В., перевіривши матеріали адміністративного позову Приватного підприємства "Семенівська мануфактура" до Чернігівської митниці Державної фіскальної служби про скасування рішень та карток відмови,
Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 03.02.2020 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного провадження.
Від відповідача надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку із пропуском строку звернення до адміністративного суду встановленого частиною 2 статті 122 КАС України.
Ухвалою суду від 26.02.2020 адміністративний позов Приватного підприємства "Семенівська мануфактура" до Чернігівської митниці ДФС про скасування рішень та карток відмови залишено без руху та позивачу встановлено строк для усунення недоліку адміністративного позову шляхом подання до суду заяви про поновлення пропущеного строку та доказів поважності причин його пропуску.
16.03.2020 пазивачем подано до суду пояснення на виконання ухвали суду.
Відповідно до частини 15 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.
Згідно з пунктом 7 частини 1 статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо провадження в адміністративній справі було відкрито за позовною заявою, яка не відповідає вимогам статей 160, 161, 172 цього Кодексу, і позивач не усунув цих недоліків у строк, встановлений судом.
Водночас, суд зазначає, що згідно з частиною 4 статті 240 КАС України, особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.
При цьому, судом не приймається до уваги пояснення позивача про відсутність підстав для залишення даного адміністративного без розгляду, з огляду на наступне.
Обґрунтовуючи вказані пояснення, позивач зазначив наступне.
У відповідності до ч. 1 ст. 29 Митного кодексу України рішення, дії або бездіяльність органів доходів і зборів або їх посадових осіб можуть бути оскаржені безпосередньо до суду в порядку, визначеному законом.
Оскарження податкових повідомлень-рішень органів доходів і зборів, згідно з ч. 5 ст. 24 Митного кодексу України, здійснюється у порядку, встановленому Податковим кодексом України.
Зі сказаного вище випливає, що відносини Приватного підприємства «Семенівська мануфактура», як платника податків та зборів, з Чернігівською митницею ДФС, що виникають у сфері адміністрування митних платежів, а також права Приватного підприємства «Семенівська мануфактура», зокрема, на оскарження до суду рішень Чернігівської митниці ДФС, у тому числі про визначення митної вартості, урегульовано Податковим кодексом України.
Відповідно до п. 56.18 ст. 56 Податкового кодексу України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.
Відповідно до ст. 102 Податкового кодексу України строк давності щодо спорів платника податків та контролюючого органу складає 1095 днів.
Таким чином, п. 56.18 ст. 56 ПК України безпосередньо врегульовано застосування строків оскарження рішення контролюючого органу до суду, а саме: визначено тривалість строку звернення до суду з вимогою щодо протиправності рішення контролюючого органу (1095 днів) та визначено момент початку перебігу строку звернення до суду з вимогою щодо протиправності рішення контролюючого органу (з моменту отримання такого рішення).
З урахуванням викладеного, приписи п. 56.18 ст.56 Податкового кодексу України є нормою, що регулює питання застосування строків звернення до адміністративного суду з позовами про визнання протиправними рішень контролюючих органів.
У відповідності до ч. 3 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Отже, Кодекс адміністративного судочинства України передбачає можливість встановлення іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, а також спеціального порядку обчислення таких строків. Такі спеціальні строки мають переваги в застосуванні порівняно із загальним строком звернення до адміністративного сулу, визначеним ч. 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України.
Розглядаючи вказані пояснення по суті, суд виходить з наступного.
Суд звертає увагу, що саме по собі рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, а також картка відмови у прийнятті декларації, не є рішеннями суб`єкта владних повноважень, пов`язаними з нарахуванням грошових обов`язків суб`єктам господарювання.
Крім того, суд зауважує на тому, що МК України не передбачено повноваження митного органу щодо стягнення коштів на підставі рішення про корегування митної вартості та картки відмови в прийнятті митної декларації.
З урахуванням зазначеного, у разі незгоди декларанта з рішенням митного органу щодо корегування митної вартості товару та карткою відмови у прийнятті декларації, останній позбавлений права звернутися з позовом до суду щодо стягнення сум за такими рішеннями.
Отже, суд приходить до висновку, що в даному випадку має застосовуватись загальний строк звернення до адміністративного суду, який, відповідно до вимог ч. 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, складає шість місяців з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Досліджуючи питання строку звернення до суду, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, згідно з ч.2 ст.6 КАСУ.
За приписами ст.17 Закону України від 23.02.2006 №3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 04.11.1950 (ратифіковано Україною 17.07.1997) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Водночас, як зазначив Європейський Суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності заяви від 30.08.2006 (справа "Каменівська проти України"), "право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані". Отже, за практикою Європейського Суду з прав людини право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").
Так, суд зазначає, що дотримання строків звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Тому у разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку. Зазвичай це обставини, що не залежать від волі такої особи.
Відповідно, ст. 123 КАС України передбачає наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду. Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, та пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.
В даному випадку, докази, які б підтверджували наявність поважних причин строку звернення до суду, позивачем не надано.
При цьому, суд враховує, що строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними.
Так, у рішенні Європейського суду з прав людини в справі "Пономарьов проти України" (№ 3236/03 від 03.04.2008, §41) зазначено, що "…Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави".
Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивач оскаржує рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Чернігівської митниці ДФС, які датовані 03.02.2017 та 16.02.2017.
Тобто, в даному випадку, передбачений ч. 2 ст. 122 КАСУ шестимісячний строк звернення до суду пропущений. При цьому, докази, які б підтверджували наявність поважних причин пропуску строку звернення до суду, позивачем не надано. Відсутня також і обґрунтована заява позивача щодо поновлення пропущеного строку звернення до суду.
Таким чином, беручи до уваги відсутність доказів про поважність причин пропуску звернення до суду та відсутність заяви про поновлення пропущеного строку, суд дійшов висновку, про задоволення клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду та залишення адміністративний позов Приватного підприємства "Семенівська мануфактура" до Чернігівської митниці ДФС про скасування рішень та карток відмови без розгляду.
Враховуючи викладене та керуючись статтями 122, 160, 161, 171, 172, 240 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя
Клопотання відповідача про залишення позовної заяви Приватного підприємства "Семенівська мануфактура" до Чернігівської митниці ДФС про скасування рішень та карток відмови, без розгляду задовольнити.
Адміністративний позов Приватного підприємства "Семенівська мануфактура" до Чернігівської митниці ДФС про скасування рішень та карток відмови - залишити без розгляду.
Роз`яснити позивачу, що особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.
Копію ухвали надіслати сторонам про справі.
Ухвала суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена за правилами встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст хвали складено 19.03.2020.

Суддя О.В. Заяць