Справа № 826/11989/17
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2020-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2020 року м. Київ № 826/11989/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Добрянської Я.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомГромадянки Афганістану ОСОБА_1
доДержавної міграційної служби України
провизнання протиправним та скасування рішення від 02.12.2016
ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась Громадянка Афганістану ОСОБА_1 з позовом до Державної міграційної служби України в якому просила:

- визнати рішення ДМС України від 02.12.2016р. № 627-16 про втрату статусу біженця, викладене в повідомленні № 5 від 04.01.2017р., незаконним.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ДМС України протиправно прийнято рішення, оскільки виз до країни походження був вимушеною мірою і жодним чином не свідчить про бажання позивача скористатись захистом країни походження.

Відповідачем подано відзив на адміністративний позов в якому зазначено, що оскаржуване рішення є правомірними, а відтак відсутні підстави для його скасування та задоволення позовних вимог.

15.12.2017 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 №2147-VIII, яким внесено зміни до КАС України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" КАС України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Згідно з частиною третьою статті 241 КАС України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, зазначає таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянкою Афганістану, статус біженця набула на підставі наказу Управління у справах національностей та міграції Київської міської державної адміністрації від 23.09.1998р. № 668. (а.с. 39)

Рішенням ДМС України від 02.12.2016р. №627-16 про втрату статусу біженця позивача відповідно до статті 11 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового захисту" визнано такою, що втратила статус біженця у зв`язку з тим, що вона добровільно повернулась до країни, яку вона залишила внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань. (а.с. 173-177)

Відповідно до повідомлення про втрату статусу біженця від 04.01.2017р. №5, позивача повідомлено про втрату статусу біженця на підставі рішення ДМС України від 02.12.2016р. № 627-16. (а.с. 180)

Позивач вважаючи вищезазначене рішення протиправними звернулась до суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Спеціальним законом, який визначає порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні є Закон України «Про біженців та осіб, що потребують додаткового чи тимчасового захисту» № 3671-VI від 08 липня 2011 року далі - Закон № 3671-VI).

У статті 1 цього Закону міститься визначення термінів, що вживаються у ньому, розкрито і зміст терміна «біженець» - це особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Частина перша статті 11 Закону № 3671-VI визначає підстави втрати статусу біженця та додаткового захисту, а саме у разі, якщо особа:

1) добровільно знову скористалася захистом країни громадянської належності (підданства);

2) набула громадянства України або добровільно набула громадянства, яке мала раніше, або набула громадянства іншої держави і користується її захистом;

3) добровільно повернулася до країни, яку вона залишила чи за межами якої перебувала внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань;

4) будучи особою без громадянства, може повернутися в країну свого попереднього постійного проживання, оскільки обставин, за яких її було визнано біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, більше не існує;

5) отримала притулок чи дозвіл на постійне проживання в іншій країні;

6) не може відмовлятися від користування захистом країни своєї громадянської належності, оскільки обставин, на підставі яких особу було визнано біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, більше не існує.

Відповідно до частини чотирнадцятої статті 11 Закону № 3671-VІ на основі всебічного вивчення і оцінки документів та матеріалів центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, приймає рішення про втрату або позбавлення статусу біженця або додаткового захисту, а також про скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи про відсутність підстав для втрати чи позбавлення статусу біженця або додаткового захисту чи скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

З аналізу оскаржуваного рішення Державної міграційної служби вбачається, що підставою для визнання позивача особою, яка втратила статус біженця в Україні визначено її виїзд до країни громадянства, що, на думку відповідача, свідчить про те, що остання не може відмовлятися від користування захистом країни своєї громадянської належності, оскільки обставин, на підставі яких особу було визнано біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, більше не існує.

Одночасно, як вбачається з пояснень позивача наданих під час співбесід, вона виїжджала до Афганістану в 2010р. у зв`язку із хворобою та подальшою смертю батька.

Керівництво УВКБ ООН із процедур та критеріїв визначення статусу біженців згідно з Конвенції 1951 року і Протоколу 1967 року, що стосується статусу біженця (пункт 125) визначає наступне: «…такі випадки слід розглядати з урахуванням особистих якостей біженця. Відвідування літніх або хворих батьків матиме інші наслідки для відносин біженця з країною свого колишнього звичайного місця проживання, ніж регулярні візити в цю країну, що здійснюються для проведення відпусток або в цілях встановлення ділових».

Пунктом 134 зазначеного Керівництва встановлено «....тимчасовий візит біженця в свою колишню країну не з національним паспортом, а наприклад, з проїзним документом, виданим країною проживання не означає «поселення» і не тягне за собою втрату статусу біженця ...».

Суд звертає увагу на те, що відповідно до рішення відповідача позивач перетинав кордон Афганістану за проїзним документом біженця.

За таких обставинах суд зазначає, що зважаючи на винятковість обставин, за яких нею був здійснений візит у країну походження, а також здійснення візиту по проїзному документу біженця, поїздка позивача 2010р. в Афганістан не може бути розцінена, як добровільне повернення до країни, яку позивач залишила внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань та, як наслідок, втрату особою статусу біженця.

Відповідно до п. 197, п. 203 Настанови з процедур і критеріїв визначення статусу біженця УВКБ ООН вимога надати докази не повинна сприйматись занадто буквально, через складність зробити це в тій особливій ситуації, в якій перебуває особа, яка подала клопотання про надання статусу біженця.

Можливо, що при всіх щирих намаганнях заявника обґрунтовано викласти факти своєї справи, деякі з його заяв все ж можуть не отримати підтвердження. Як було зазначено вище (пункт 196), біженцю важко «довести» кожен елемент своєї справи, і якби це було обов`язковою вимогою, то більшість біженців ніколи б не була визнана такими. Тому часто доводиться тлумачити факти, що викликають сумніви, на користь заявника.

Суд звертає увагу на те, що питання щодо позбавлення позивача статусу біженця вирішувалось у 2016 році. При цьому, відповідачем не надано доказів, які б свідчили, що протягом 1998-2016 років позивач намагалась отримати захист в країні походження в розумінні статті 11 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» або добровільно проживала там.

Суд зазначає, що проживання протягом місяця не може бути визнано довготривалим проживанням, відповідно добровільне повернення та знаходження протягом місяця не свідчить про намір проживати в країні громадянського походження.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що тимчасовий візит до країни походження у зв`язку з хворобою та подальшою смертю батька не є підставою для втрати позивачем статусу біженця, а також не підтверджує, що обставини, на підставі яких позивача було визнано біженцем, більше не існують.

Доводи відповідача з приводу перебування позивача на території Афганістану у період з 2005р. по 2008р. та народження дітей на території Афганістану є лише припущенням, жодних доказів на підтвердження протилежного до суду не надано.

Судом також враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення є неправомірними, а відтак наявні підстави для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись ст. 77, 122, 123, 242, 243, 251, 255 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва

В И Р І Ш И В :

1. Адміністративний позов Громадянки Афганістану ОСОБА_1 - задовольнити.

2. Визнати рішення ДМС України від 02.12.2016р. № 627-16 про втрату статусу біженця викладене в повідомленні № 5 від 04.01.2017р. незаконним.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 255 КАС України та може бути оскаржено за правилами встановленими статтями 293, 295-297 КАС України.

Суддя Я.І. Добрянська