Справа № 260/1750/19
Суддя: Дору Ю.Ю.
Дата ухвалення: 2020-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

13 березня 2020 року м. Ужгород№ 260/1750/19
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Дору Ю.Ю..

за участі:

секретаря судового засідання - Завидняк А.В.,

представника позивача - Шелепця М.Т.,

представника відповідача - Калич О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Державного вищого навчального закладу "Ужгородський національний університет" до Управління Держпраці у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування припису про усунення виявлених порушень, -

В С Т А Н О В И В:

Державний вищий навчальний заклад "Ужгородський національний університет" (далі - позивач, ДВНЗ «УжНУ») звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління Держпраці у Закарпатській області (далі - відповідач), в якій просить: визнати протиправним та скасувати припис про усунення виявлених порушень №ЗК 326/216/АВ/П від 16 вересня 2019 року винесений Управлінням Держпраці у Закарпатській області та стягнути із Управління Держпраці у Закарпатській області судові витрати на користь Державного вищого навчального закладу Ужгородський національний університет".

Протиправність оскаржуваного припису мотивує тим, що винесення припису про поновлення працівника на роботі виходить за межі повноважень посадових осіб Держпраці України та її територіальних органів. Крім цього, суб`єктом перевірки не враховано спеціальні норми національного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, зокрема, позивач зазначив, що ОСОБА_1 06 березня 2019 року написала заяву, в якій просила звільнити її з роботи за основним місце роботи - посади заступника директора з навчально-виховної роботи за власним бажанням та залишити за нею посаду викладача української мови, яку вона обіймала за внутрішнім сумісництвом. Наказом від 11.03.2019 року за № 19-к її було звільнено за власним бажанням, залишивши її на посаді викладача вищої категорії з неповним тижневим навантаженням згідно тарифікації по 31.08.2019 року.У свою чергу, спеціальне законодавство у сфері освіти - Закон України «Про вищу освіту», а також Закон України «Про фахову передвищуосвіту» в частині дев`ятій статті 59 передбачає, що в окремих випадках, у разі неможливості забезпечення освітнього процесу наявними штатними працівниками, вакантні посади педагогічних або науково-педагогічних працівників можуть заміщуватися за строковим трудовим договором до заміщення цих посад у встановленому законодавством порядку.

Залишення ОСОБА_1 на посаді викладача, яку вона обіймала за внутрішнім сумісництвом, без попереднього звільнення її з роботи за сумісництвом і прийняття на роботу як за основним місцем роботи, було викликано необхідністю забезпечення освітнього процесу. Підтвердженням того позивач вважає те, що ОСОБА_1 чітко усвідомлювала строковий характер договору згідно її заяви від 10 червня 2019 року, в якій вона просить прийняти її на посаду викладача з 01 вересня 2019 року (тобто початку нового навчального року 2019/2020) із зазначенням - на постійній основі. Таким чином, твердження, що роботодавець без погодження з працівником прийняв рішення про укладення строкового трудового договору, не відповідає фактичним обставинам справи.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 грудня2019 року відкрито загальне позовне провадження за вказаною позовною заявою та встановлено строк відповідачеві для подання відзиву на позовну заяву.

08 січня 2020 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача вказує, що враховуючи те, що ОСОБА_1 подала заяву на ім`я ректора Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет» про залишення за нею посади викладача української мови та літератури із неповним тижневим навантаженням на посади куратора групи «Право -41» без вказання строку дії трудового договору, а ректор вищезгаданого закладу прийняв ОСОБА_1 на вказану нею посаду, уклавши строковий трудовий договір, без погодження із зазначеним працівником, то ректором Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет» порушено вимоги п.2 ч.1 ст.23 Кодексу законів про працю України. Відповідач зазначив, що оскільки у діяльності ДВНЗ «УжНУ» головним державним інспектором Управління Держпраці Сумара А.Ф. виявлені порушення законодавства про працю, то зазначеним працівником винесено позивачу припис про усунення виявлених порушень №ЗК 326/216/АВ/П від 16 вересня 2019 року та такий припис є законним, а відтак не підлягає скасуванню.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала та заперечувала проти його задоволення у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_1 ) згідно наказу № 51-к від 14.08.2017 p. з 29.08.2017 р. призначена на посаду виконуючої обов`язки заступника директора з навчально-виховної роботи в порядку переведення з посади викладача української мови та літератури, а з 05 вересня 2017 р. переведена з посади в.о. заст. директора з навчально-виховної роботи на посаду заступника директора з навчально-виховної роботи (наказ № 62-к від 04.09.2017 р). (а.с.62).

06.03.2019 р. ОСОБА_1 подано власноруч написану заяву з проханням звільнити її із посади заступника директора з навчально-виховної роботи за власним бажанням, залишивши за нею посаду викладача української мови та літератури із неповним тижневим навантаженням та куратора групи «Право-41» із 11 березня 2019 року.

Наказом № 19-к від 11 березня 2019 року ОСОБА_1 звільнено із посади заступника директора з навчально-виховної роботи Природничо-гуманітарного коледжу ДВНЗ «УжНУ» з 11 березня 2019 р. року за власним бажанням та залишено її на посаді викладача - методиста для викладання дисципліни «Українська мова та література» з неповним тижневим педагогічним навантаженням по 31 серпня 2019 року.

Залишення ОСОБА_1 на посаді викладача за строковим трудовим договором після звільнення з посади заступника директора з навчально-виховної роботи, було викликано необхідністю забезпечення освітнього процесу та відповідало Закону України "Про освіту".

У цей же день - 11.03.2019 р. ОСОБА_1 було надано для ознайомлення відповідний наказ та запропоновано його підписати, однак ОСОБА_1 відмовилась його підписувати, про що співробітниками навчального закладу було складено відповідний акт № 1 від 11.03.2019 р.

У подальшому наказом № 64-к від 08.08.2019 р. ОСОБА_1 звільнено посади викладача ПГК ДВНЗ «Ужгородський національний університет» з 31.08.2019 р. у зв`язку із закінченням терміну строкового трудового договору.

Вважаючи такі дії позивача порушенням законодавства ОСОБА_1 звернулася з відповідною заявою до Управління Держпраці у Закарпатській області (а.с.41).

Судом встановлено, що на підставі звернення ОСОБА_1 про порушення законодавства про працю 11 вересня 2019 року Управлінням Держпраці у Закарпатській області, в особі головного державного інспектора Управління Держпраці у Закарпатській області Сумари А.Ф. проведено інспекційне відвідування Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет». За результатами вказаної перевірки складено Акт інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю № 3K326/216/AB.

16 вересня 2019 року Управлінням Держпраці у Закарпатській області, в особі головного державного інспектора Управління Держпраці у Закарпатській області Сумари А.Ф. внесено припис про усунення виявлених порушень № ЗК326/216/АВ/П (надалі - Припис від 16.09.2019 p.), яким зобов`язано в.о. ректора Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет» Сливку Олександра Георгійовича усунути порушення: зміст виявленого порушення - інспекційним відвідуванням встановлено, що роботодавець без погодження із працівником прийняв рішення про укладення строкового трудового договору (п.2 ст.23 КЗпП України). Строк усунення порушення - 18.09.2019 р.

На підставі пункту 30 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 р. № 295 «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" позивач 20 вересня 2019 року звернувся до Управління Держпраці у Закарпатській області із скаргою про скасування Припису від 16.09.2019 р. про усунення виявлених порушень.

Розглянувши вказану скаргу, Управління Держпраці у Закарпатській області прийняло рішення про відсутність підстав для скасування Припису від 16.09.2019 р. про усунення виявлених порушень, про що позивача було повідомлено листом від 03.10.2019 р. № 07- 02/3788.

Як вбачається зі змісту Акту інспекційного відвідування та оскаржуваного припису, інспекційним відвідуванням встановлено порушення статті 23 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), а саме пункту 2 частини 1 вказаної статті.

Статтею 23 КЗпП України визначено строки трудового договору. Так, згідно вказаної статті трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Згідно частини 2 статті 23 КЗпП України строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Варто зауважити, що при укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події.

Аналіз даної норми законодавства, дозволяє зробити висновок, що строком закінчення трудового договору є певна подія. Відповідно у даних правовідносинах це дата закінчення навчального року - 31.08.2019.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 працювала в Державному вищому навчальному закладі «Ужгородський національний університет» в Природничо-гуманітарному коледжі на посаді викладача вищої категорії з 01 липня 2013 року.

Згідно наказу № 51-к від 14.08.2017 p. з 29.08.2017 р. призначена на посаду виконуючої обов`язки заступника директора з навчально-виховної роботи в порядку переведення з посади викладача української мови та літератури, а з 05 вересня 2017 р. переведена з посади в.о. заст. директора з навчально-виховної роботи на посаду заступника директора з навчально-виховної роботи (наказ № 62-к від 04.09.2017 р). (а.с.62).

Водночас, дана посада дає право викладання годин згідно тарифікації та відповідно за ОСОБА_1 залишено вичитку годин до закінчення навчального року.

Згідно витягу з наказу від 31 серпня 2018 року №53 «Про встановлення педагогічного навантаження викладачам Природничо-гуманітарного коледжу ДВНЗ «УжНУ» на 2018/2019 навчальний рік» заступнику директора, викладачу-методисту ОСОБА_1 встановлено педагогічне навантаження на навчальний рік 347 годин (а.с.72)

Отже, вказаним наказом затверджено педагогічне навантаження на навчальний рік 2018/2019 за ОСОБА_1 як за заступником директора та викладачем-методистом.

06.03.2019 р. ОСОБА_1 подано власноруч написану заяву з проханням звільнити її із посади заступника директора з навчально-виховної роботи за власним бажанням, залишивши за нею посаду викладача української мови та літератури із неповним тижневим навантаженням та куратора групи «Право-41» із 11 березня 2019 року.

Наказом № 19-к від 11 березня 2019 року ОСОБА_1 у зв`язку із її заявою про звільнення за власним бажанням, звільнено із посади заступника директора з навчально-виховної роботи Природничо-гуманітарного коледжу ДВНЗ «УжНУ» з 11 березня 2019 року за власним бажанням та залишено її на посаді викладача - методиста для викладання дисципліни «Українська мова та література» з неповним тижневим педагогічним навантаженням по 31 серпня 2019 року, у відповідності до Наказу від 31.08.2018 року № 53 «Про встановлення педагогічного навантаження викладачам Природничо-гуманітарного коледжу ДВНЗ «УжНУ» на 2018/2019 навчальний рік».

Тобто, позивачем не було укладено строкового договору без згоди ОСОБА_1 , а на підставі її заяви, залишено на посаді яку вона займала за сумісництвом викладача - методиста для викладання дисципліни «Українська мова та література» з неповним тижневим педагогічним навантаженням до закінчення навчального року (31 серпня 2019 року) - за строковим трудовим договором.

Суд звертає увагу на те, що п. 31 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06.11.1992 р. № 9 передбачено, що переведенням на іншу роботу вважається доручення працівникові роботи, що не відповідає спеціальності, кваліфікації чи посаді, визначеній трудовим договором.

У зв`язку з цим, якщо працівник залишиться працювати на тій самій посаді в межах підприємства, переведення у розумінні ст. 32 КЗпП, не може бути застосовано. Так, Мінсоцполітики згідно листа від 18.10.2017 року за №446/0/22-17/134 вважає, що у такому випадку працівника доцільно звільнити з посади за сумісництвом, а потім прийняти на основне місце роботи за новим трудовим договором, враховуючи вимоги ст. 24 КЗпП.

На підставі викладеного, суд вважає дії позивача правомірними у розрізі норм чинного законодавства, оскільки у позивача був відсутній обов`язок на підставі заяви ОСОБА_1 про звільнення за власним бажанням та залишення її на посаді викладача - методиста, звільнити її із займаної посади викладача-методиста та у подальшому укласти інший трудовий договір.

Таким чином, твердження, що роботодавець без погодження з працівником прийняв рішення про укладення строкового трудового договору, не відповідає фактичним обставинам справи.

Виходячи з системного та логічного аналізу вищезазначених норм права та вищенаведених обставин, що виключають наявність в діях позивача об`єктивної сторони порушення чинного законодавства, відповідачем протиправно встановлено порушення позивачем статті 23 КЗпП України.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.ч.1.2 ст.76 КАС України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

У відповідності до частини 2 цієї статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ч.,ч. 1,3 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням наведеного, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а оскаржуваний припис №ЗК 326/216/АВ/П від 16 вересня 2019 року таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем сплачений судовий збір в розмірі 1921,00 грн. відповідно до платіжного доручення № 3177 від 25 листопада 2019 року, який згідно з ч.1 ст.139 КАС України підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Закарпатській області.

Керуючись статтями 6, 9, 72-76, 90, 139, 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Державного вищого навчального закладу "Ужгородський національний університет" (88000, Закарпатська область, м.Ужгород, вул. Підгірна, буд.46, ) до Управління Держпраці у Закарпатській області (88018, Закарпатська область, м.Ужгород, вул. Минайська, буд.16, ) про визнання протиправним та скасування припису про усунення виявлених порушень - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати припис Управління Держпраці у Закарпатській області про усунення виявлених порушень №ЗК 326/216/АВ/П від 16 вересня 2019 року.

Стягнути із Управління Держпраці у Закарпатській області () за рахунок її бюджетних асигнувань на користь Державного вищого навчального закладу "Ужгородський національний університет" () судові витрати у розмірі 1921,00 грн. (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини 3 статті 243 КАС України повний текст рішення складено та підписано 23.03.2020 року.

СуддяЮ.Ю.Дору