Справа № 564/253/20
Суддя: Грипіч Л. А.
Дата ухвалення: 2020-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/253/20

Рядок статзвіту № 140

17 березня 2020 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі

головуючого судді Грипіч Л. А.

з участю секретаря Федас І. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення

ВСТАНОВИВ:

В січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Костопільського районного суду Рівненської області з позовною заявою про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 №726887 від 16.01.2020 року за ч.1 ст.122 КУпАП та ст.126 КУпАП (об`єднано за ч.2 ст.36 КУпАП), яка винесена поліцейським батальйону №5 УПП у Рівненській області ДПП старшим сержантом поліції Онищуком С.В.

В обгрунтування позовних вимог вказує на порушення ст.ст. 245, 268, 276, 280 КУпАП під час винесення оскаржуваної постанови уповноваженою особою органу поліції, використання лазерного вимірювача швидкості автотранспортних засобів LTI 20/20 TruCAM, який зареєстрований в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за №У3197-12, є неправомірним, у зв`язку із виключенням даного типу засобу вимірювальної техніки із Державного реєстру наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України №1362 від 02.11.2015 року, фіксація правопорушення відповідачем відбувалася поза межами дії знаку 5.70 «Фото-, відеофіксація порушень ПДР». Просить позов задовольнити та постанову скасувати.

В судове засідання позивач не з`явився, повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представником позивача подано заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника за наявними в справі матеріалами.

Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Через канцелярію суду подано відзив, в порядку ст.175 КАС України, проти позову заперечує з підстав зазначених у відзиві та поданих до нього документах.

Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно з ч.4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали позовної заяви, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

03 лютого 2020 року Костопільським районним судом Рівненської області відкрито спрощене провадження у справі. Відповідачу запропоновано подати відзив на позов.

Відповідно до ч.5 ст.162 КАС України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дасть змогу відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив до початку першого підготовчого засідання у справі.

Водночас, суд зауважує, що відповідачем відзив на позов поданий з порушенням визначених ст.162, 175 КАС України строків, відтак згідно ч.6 ст.162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Судом встановлено, що 16 січня 2020 року близько 13 год. 00 хв. на транспортному засобі Мерседес Бенц Е270, д.н.з. НОМЕР_1 позивач рухався у м.Сарни (в сторону м.Рівне) та був зупинений вищевказаним інспектором поліції.

Відповідач повідомив позивачу, що позивач перевищив дозволену швидкість руху в населеному пункті, яка встановлена п.12.4 ПДР України, а вказане правопорушення зафіксоване на пристрій LTI 20/20 TruCAM серійний номер №ТС000683, проте, за твердженням позивача, докази правопорушення відповідач відмовився пред`явити.

У фабулі постанови вказано, що позивач, як водій ТЗ порушив п.12.4 Правил Дорожнього руху, а саме, рухався в населеному пункті м.Сарни зі швидкістю 77 км/год, при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 27 км. Крім цього, відповідач стверджує у оскаржуваній постанові, що позивачем не було пред`явлено посвідчення водія ТЗ. Суд констатує, що дійсно номер посвідчення водія ОСОБА_1 зазначено у постанові.

Позивач стверджує, що у п.7 оскаржуваної постанови не вказано докази, які додаються до оскаржуваної постанови.

16 січня 2020 року за наслідками розгляду справи про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі відповідачем було винесено постанову серії ДПО18 №726887 від 16.01.2020 року за ч.1 ст.122 КУпАП та ст.126 КУпАП (об`єднано за ч.2 ст.36 КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 425 грн. 00 коп.

Відповідно до ст.285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. В той же час, судом встановлено, що відповідачем порушено строки надіслання позивачу копії постанови.

Також, позивачем вказано, що фіксація правопорушення відповідачем відбувалася поза межами дії знаку 5.70 «Фото-, відеофіксація порушень ПДР».

Відповідачем при розгляді справи протилежних доказів в спростування даних тверджень не надано.

Щодо законності використання лазерного пристрою LTI 20/20 TruCAM серійний номер №ТС000683 суд зазначає наступне.

Вказаний тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCAM», який зареєстрований в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У3197-12, затверджений сертифікатом №UA-MI/1-2903-2012, що виданий Міністерством економічного розвитку і торгівлі України 29.08.2012 року.

Наказом Державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України №100 від 19.02.2002 року, зареєстрованим в Мінюсті України 04.03.2002 року за №222/6510, який втратив чинність на підставі наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі №972 від 14.06.2016 року, затверджено Порядок оформлення та видачі сертифікатів затвердження типу засобів вимірювальної техніки, сертифікатів відповідності засобів вимірювальної техніки затвердженому типу та свідоцтв про визнання затвердження типу засобів вимірювальної техніки, згідно п.2.5 якого сертифікати затвердження типу засобів вимірювальної техніки та свідоцтва оформлюються на типи засобів вимірювальної техніки, які занесено під одним реєстраційним номером до Державного реєстру засобів вимірювальної техніки (далі - Державний реєстр); п.2.6 - сертифікати затвердження типу засобів вимірювальної техніки та свідоцтва про визнання затвердження типу засобів вимірювальної техніки чинні до вилучення відповідних типів засобів вимірювальної техніки з Державного реєстру.

Під час дії вищевказаного Положення, наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 02.11.2015 року №1362 були внесені зміни до Державного реєстру засобів вимірювальної техніки, а саме, згідно п.1 були виключені з Державного реєстру засобів вимірювальної техніки певні типи засобів вимірювальної техніки, внесені до нього за відповідними номерами, зокрема У3197-12.

Тобто, тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCAM», який зареєстрований в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У3197-12, є виключеним з Державного реєстру на підставі наказу Міністерством економічного розвитку і торгівлі України від 02.11.2015 року №1362 та сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки №UA-MI/1-2903-2012 від 29.08.2012 року є не чинним з 02.11.2015 року.

Таким чином, суд приходить до висновку, що технічні дані, які використовуються поліцейськими за допомогою вищевказаного пристрою не можуть бути покладені як докази в основу правопорушень особи, оскільки здобуті незаконним шляхом та всупереч вимогам законодавства України.

Протилежних доказів правомірності використання вимірювача швидкості автотранспортних засобів лазерного LTI 20/20 TruCAM відповідачем суду не надано.

Суд також враховує з цього приводу правову позицію, яка висловлена у постанові Сьомого апеляційного адміністративного суду у справі №296/6485/19 від 19.11.2019 року.

Відповідно до ч.1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно п. 8 ч.1 статті 23 зазначеного Закону поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У наведених положеннях визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення на місці вчинення правопорушення суперечить вимогам щодо об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення та призводить до порушення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статті 268 КУпАП, зокрема право користуватися юридичною допомогою адвоката, заявляти клопотання, подавати докази по справі тощо.

Відповідно до вимог ст.ст.251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Відповідачем у постанові не зазначено будь-яких доказів, на які посилається відповідач при винесенні оскаржуваної постанови, що в свою чергу, з огляду на правову позицію Верховного Суду у справі №357/10134/17 (постанова від 23.10.2019 року), є безумовною підставою для скасування оскаржуваної постанови, яка винесена за відсутності будь-яких на те доказів.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до ч. 2 та ч. 3 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 33 КУпАП передбачено, що при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до частини 1 статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення.

Згідно вимог ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у справі „Гурепка проти України" (п.50-55 Рішення від 06.09.2005 року) суд не має сумніву, що в силу суворості санкції справа про адміністративне правопорушення за суттю є кримінальною, а адміністративне покарання фактично носить кримінальний характер з усіма гарантіями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, що дає підстави для застосування практики Європейського суду з прав людини з кримінальних справ у справах про адміністративні правопорушення залежно від суворості санкції статті Закону.

Відповідно до ч.2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 №726887 від 16.01.2020 року відносно ОСОБА_1 є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає до скасування, а в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення.

Позовна заява ОСОБА_1 підлягає до задоволення, вказану постанову слід скасувати та справу про адміністративне правопорушення закрити на підставі ст.247 ч.1 п.1, ст.284 ч.1 п.3 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст.288 ч.4 КУпАП позивач є звільненим від сплати судового збору, у зв`язку з чим судові витрати слід віднести за рахунок держави.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 2, 6 - 15, 241 - 246, 255, 286, 297, 371, п.10 Перехідних положень КАС України ( в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03. 10.2017 року ), суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 №726887 від 16.01.2020 року за ч.1 ст.122 КУпАП та ст.126 КУпАП (об`єднано за ч.2 ст.36 КУпАП), яка винесена поліцейським батальйону №5 УПП у Рівненській області ДПП старшим сержантом поліції Онищуком С.В. відносно ОСОБА_1 , а справу про адміністративне правопорушення щодо нього закрити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Костопільський районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів (ст.286 КАС) з дня його проголошення.

Повне рішення складено 17 березня 2020 року.

СуддяЛ. А. Грипіч