Справа № 280/2802/19
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2020-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

05 березня 2020 року м. Дніпросправа № 280/2802/19

Третій апеляційний адміністративний суд
у складі колегії суддів: головуючого - судді Бишевської Н.А. (доповідач),
суддів: Добродняк І.Ю., Семененка Я.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження
апеляційну скаргу ОСОБА_1
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року
у справі №280/2802/19
за позовом ОСОБА_1
до Державної служби України з надзвичайних ситуацій
про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

10 червня 2019 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної служби України з надзвичайних ситуацій в якому просив:
- визнати протиправною відмову Державної служби України з надзвичайних ситуацій викладену у листі № 03-6368/201 від 26.04.2019 року про доплату одноразової грошової допомоги на підставі ст. 16-2 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку № 975;
- визнати за позивачем право на отримання одноразової грошової допомоги з підстав передбачених ст. 16-2 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку № 975;
- стягнути з Державної служби України з надзвичайних ситуацій недоплачену суму одноразової грошової допомоги в розмірі 393582 гривні.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що отримав інвалідність внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби у військах колишнього СРСР, у зв`язку з чим звернувся до відповідача із заявою про виплату одноразової грошової допомоги. Останній призначив і виплатив одноразову грошову допомогу у відповідності до вимог Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), травми або поранення, захворювання чи інвалідності осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2007 р. № 908 (далі Порядок № 908) у сумі 86668 грн. Позивач не погоджується з таким розміром допомоги, а також порядком її виплати, оскільки вважає, що розмір грошової допомоги повинен відповідати 250-кратному прожитковому мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2019 року (480250 грн.), а сама виплата повинна здійснювати на підставі ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі Закон № 2011) та до постанови Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 року «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» (далі Порядок № 975), з огляду на те, що він захворювання отримав під час виконання військового обов`язку, а не під час проходження служби у підрозділах МНС.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 р. у справі № 280/2802/19 в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної служби України з надзвичайних ситуацій про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, згідно якої особа, яка подає апеляційну скаргу просить скасувати рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 р. у справі № 280/2802/19, як таке що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги фактично обґрунтовані доводами позову.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та із матеріалів справи слідує, що відповідно до військового квитка позивач проходив службу з 12.08.1975 по 23.03.2005 року.
У період із 18.11.1987 року по 30.11.1988 року позивач проходив військову службу на території республіки Афганістан та приймав участь у бойових діях, що підтверджуються копією військового квитка та довідкою війскового комісаріата від 24.06.2016.
02 лютого 2005 року згідно із наказу заступника міністра МНС України №5 позивача звільнено з військової служби у запас (за станом здоров`я з правом носіння військової форми одягу та оголошенням подяки).
Згідно із витягу з протоколу засідання ЦВЛК №1860 від 26 квітня 2016 року по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, у позивача встановлено поранення ЗЧМТ - контузія головного мозку і захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби в країнах, де велися бойові дії.
Відповідно до довідки МСЕК АВ №067907 від 20.07.2016 року позивачу встановлена ІІІ група інвалідності. У довідці МОЗ України АГ№009349 від 20.07.2016 року встановлена ступінь втрати працездатності 50%.
ГУ ДСНС України у Запорізькі області подано до Державної служби України з надзвичайних ситуацій висновок та відповідні документи для прийняття рішення щодо можливості виплати позивачу одноразової грошової допомоги як інваліду третьої групи.
У зв`язку з тим, що подані документи відповідали вимогам постанови Кабінету Міністрів України № 908 від 11.07.2007 року, якою у свою чергу затверджено Порядок № 908, комісією з призначення одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), травми або поранення, захворювання чи інвалідності осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту прийнято рішення про виплату позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 86668 гривень, що підтверджується витягом з протоколу засідання комісії від 27.02.2019 року №2.
Наказом начальника ГУ ДСНС України у Запорізькі області від 18.03.2019 року зобов`язано уповноважену особу перерахувати на особовий рахунок позивача кошти на одноразову грошову допомогу у розмірі 86668 гривень.
27.03.2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій, у тому числі, просив здійснити перерахунок та виплату виплаченої допомоги з урахуванням вимог Закону № 2011 та Порядку № 975.
Листом відповідача від 26.04.2019 № 03-6368/201 позивача повідомлено, що виплату одноразової грошової допомоги здійснено відповідно до вимог чинного законодавства.
Вважаючи, що відповідач безпідставно нарахував та виплатив позивачу одноразову грошеву допомогу, відповідно до Порядку № 908, а не на підставі Закону № 2011 та Порядку № 975, що у свою чергу потягло до значного зменшення розміру виплаченої грошової допомоги, яка на думку позивача повинна дорівнювати 250-кратному прожитковому мінімуму, встановленому законом для працездатних осіб станом на 01.01.2019 року та складати 480250 грн. і слугувало підставою для звернення до суду із цим позовом.
Вирішуючи спірні правовідносини та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив із відсутності у відповідача підстав для здійснення позивачу нарахування та виплати одноразової грошової допомоги з урахуванням вимог Закону № 2011 та Порядку № 975, а також вказав, що відповідні позовні вимоги до Міністерства оборони України звернуті не були.
Надаючи оцінку таким висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційної інстанції виходить із такого.
Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 3 Закону № 2011 (тут і надалі - в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (момент встановлення позивачу групи інвалідності)), дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
Відповідно до статті 16 Закону № 2011, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Підпунктом «б» пункту 1 статті 16-2 Закону № 2011 передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи.
Пунктом 9 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Так, на виконання вимог зазначеної статті Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 затверджено Порядок № 975, за приписами підпункту 1 пункту 6 якого (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі: (…) 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.
З аналізу наведених норм Закону вбачається, що право на отримання вказаної допомоги після звільнення з військової служби мають особи, які отримали інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби незалежно від часу настання інвалідності. При цьому, суд зазначає, що розмір допомоги, у тому числі, для військовослужбовців III групи інвалідності визначається у відповідному кратному розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб саме на дату встановлення інвалідності, а не з іншою подією, як помилково вважає позивач.
У той же час, відповідно до статті 3 Закону №2011-ХІІ дія цього Закону поширюється на:
1) військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей;
2) військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти;
3) військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей.
Так, статтею 101 Кодексу цивільного захисту (далі Кодекс) передбачено, що служба цивільного захисту - це державна служба особливого характеру, покликана забезпечувати пожежну охорону, захист населення і територій від негативного впливу надзвичайних ситуацій, запобігання і реагування на надзвичайні ситуації, ліквідацію їх наслідків у мирний час та в особливий період.
Порядок проходження громадянами України служби цивільного захисту визначається цим Кодексом та положенням про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, що затверджується Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частини другої статті 118 Кодексу, у разі травми або поранення, заподіяного особі рядового чи начальницького складу служби цивільного захисту під час виконання службових обов`язків, а також інвалідності, що настала у період проходження служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що стався у період проходження служби, пов`язаного з виконанням службових обов`язків, залежно від ступеня втрати працездатності такій особі виплачується одноразова грошова допомога у розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою у порядку та на умовах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності особою рядового чи начальницького складу служби цивільного захисту у період проходження служби у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.
На виконання статті 118 Кодексу Кабінет Міністрів України Постановою від 11 липня 2007 року № 908 затверджено Порядок 908, підпунктом 2 пункту 2 якого передбачено, що грошова допомога виплачується, зокрема, особам рядового і начальницького складу у разі настання інвалідності в період проходження служби та особам, звільненим із служби у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення, а якщо інвалідність настала внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби, незалежно від строку, який минув після звільнення із служби, у розмірі 36-ти місячного грошового забезпечення - інвалідам IІІ групи.
Судом апеляційної інстанції встановлено та із матеріалів справи слідує, що відповідачем проведено нарахування та виплату позивачу одноразової грошової допомоги на підставі Порядку № 908, тоді як останній вважає, що такий розрахунок повинен здійснюватися на підставі вимог Закону № 2011 та Порядку № 975.
Колегія суддів відмічає, що на відміну від Порядку № 908, який регулює правовідносини щодо виплати грошової допомоги у разі загибелі (смерті), травми або поранення, захворювання чи інвалідності осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, Порядок № 975 визначає механізм призначення такої допомоги особам, які проходили саме військову службу.
У межах спірних правовідносин, суд першої інстанції вказавши, що позивач проходив службу цивільного захисту та відповідно є пенсіонером ДСНС, а також зазначивши, що відповідач не є військовим формуванням, дійшов висновку про відсутність у останнього підстав для здійснення позивачу виплату спірної допомоги на підставі Закону № 2011 та Порядку № 975.
Проте, на думку колегії суддів такі висновки суду є безпідставними, оскільки віднесення зі сплином часу певного військового формування, з яким позивач перебував у службових відносинах на момент звільнення, до складу іншого формування у зв`язку зі змінами у законодавстві та реорганізацією структури військ України не свідчить про те, що ОСОБА_1 проходив службу цивільного захисту.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що ОСОБА_1 приймав військову присягу, а також брав участь у бойових діях у республіці Афганістан, за наслідками яких у 2016 році йому була встановлена ІІІ група інвалідності, а тому позивача слід вважати таким, що проходив військову службу, не враховуючи того факту, що підрозділ військ Цивільної оборони України, який здійснював розрахунок під час звільнення позивача з військової служби, у подальшому увійшов до складу Міністерства з надзвичайних ситуацій, а на теперішній час є органом ДСНС України.
Поза увагою суду першої інстанції також залишись приписи п.17 Порядку № 975, які передбачають, що особам, звільненим з військової служби, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється органом державної влади, який здійснював розрахунок під час звільнення з військової служби.
Тобто, позивач цілком обґрунтовано звернувся із заявою про виплату одноразової грошової допомоги на підставі Порядку № 975 саме до відповідача, оскільки відповідно до наказу №26 від 07.02.2015, розрахунок під час звільнення ОСОБА_1 з військової служби здійснював підрозділ військ Цивільної оборони України, який на теперішній час є органом ДСНС України.
У той же час, заявлені позивачем позовні вимоги у контексті спірних правовідносин не відновлять його порушених прав, зважаючи на те, що останній не скористався можливістю оскаржити рішення Комісії відповідача, яким виплата одноразової грошової допомоги здійснювалася в рамках Порядку № 908, а не Порядку № 975 з врахуванням того, що суд апеляційної інстанції у силу приписі КАС України позбавлений можливості вийти за межі позовних вимог. Таким чином, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості при викладених обставинах задовольнити апеляційну скаргу.
Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 р. у справі № 280/2802/19 - залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 р. у справі № 280/2802/19 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в порядку та строки передбачені ст.329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк

суддя Я.В. Семененко