Справа № 400/3507/19
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2020-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2020 р.м.ОдесаСправа № 400/3507/19
Головуючий в 1 інстанції: Птичкіна В.В.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Крусяна А.В.,

Яковлєва О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2019р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправною бездіяльності, та скасування рішень, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2019р. ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ГУ ПФУ в Миколаївській області, в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність щодо не поновлення виплати пенсії;

- визнати протиправним та скасувати рішення УПФ про відмову у поновленні пенсії, оформленого листом від 25.07.2019р.;

- зобов`язати поновити виплату пенсії з 7.10.2009р., відповідно до норм ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що є громадянкою України та отримувала пенсію за віком. У зв`язку з виїздом у травні 2003р. на постійне місце проживання до Ізраїлю виплату пенсії було припинено. Рішенням Конституційного Суду України від 7.10.2009р. №25-рп/2009 визнано неконституційними положення ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" щодо припинення виплати пенсії громадянам України, які постійно не проживають на її території, а відтак з 7.10.2009р. виникли підстави для поновлення конституційного права позивачки на виплату пенсії.

Посилаючись на вказане просила позов задовольнити.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2019р. позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Миколаївській області, яка полягає у не поновленні виплати пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язано ГУ ПФУ в Миколаївській області поновити ОСОБА_1 з 14.05.2019р. нарахування пенсії за віком у розмірі, визначеному відповідно до норм ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", здійснити її перерахунок та відповідні виплати.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм права, просить змінити рішення суду в частині строку з якого має бути поновлена пенсія, а саме з 7.10.2009р..

Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що право позивачки на отримання виплати пенсії дійсно порушено та таке право підлягає захисту саме з дати звернення її представника до пенсійного органу із заявою про поновлення виплати пенсії, а саме з 14.05.2019р..

Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що з 29.08.2002р. ОСОБА_1 була призначена пенсія за віком на підставі ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". До виїзду в Ізраїль позивачка проживала за адресою: АДРЕСА_1 .

14.05.2003р. ОСОБА_1 виїхала з України до Ізраїлю на постійне місце проживання, у зв`язку з чим її було знято з обліку в ПФУ.

У травні 2019р. представник ОСОБА_1 звернувся із заявою до ГУ ПФУ в Миколаївській області про поновлення виплати пенсії.

Проте, пенсійний орган своїм листом від 25.07.2019р. за №2812-В-07 у поновленні виплати пенсії ОСОБА_1 відмовлено, з підстав того, що ОСОБА_1 всупереч п.2.9 Порядку №22-1, не надано паспорт (або інший документ, що засвідчує особу, місце її проживання (реєстрації) та вік). Також, в якості відмови вказано, що на теперішній час не має законодавчих актів між державами України та Ізраїль, на підставі яких можлива виплата позивачці пенсії за умови збереження постійного місця проживання в Ізраїлі.

Перевіряючи правомірність та законність дій та рішень пенсійного органу, з урахуванням підстав, за якими позивачка пов`язує їх протиправність та незаконність, колегія судів виходить з наступного.

За правилами п.2 ч.1 ст.49 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за №1058-IV від 9.07.2003р. (надалі - Закон №1058-ІV), виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст.51 Закону №1058-ІV, у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного суду України №25-рп/2009 - п.2 ч.1 ст.49, друге речення ст.51 Закону №1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону №1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як зазначено в Рішенні Конституційного Суду України №25-рп/2009, нормами ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

Отже, з дня набрання чинності Рішенням Конституційного Суду України №25-рп/2009 щодо неконституційності положень п.2 ч.1 ст.49, другого речення ст.51 Закону №1058-ІV виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплату якою було припинено на підставі положень зазначеного Закону. З цього часу пенсійний орган має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Проте, судова колегія зазначає, що наявність обов`язку у УПФ відновити виплату пенсії не позбавляє позивача необхідності щодо захисту свого права. Поновлення права на виплату пенсії здійснюється не автоматично, а передбачає виконання ряду процедурних дій, пов`язаних з поновленням виплати, серед яких: подання заяви про поновлення виплати з дотриманням строків звернення, наявність документів, які підтверджують факт призначення пенсії, припинення її виплати чи право на поновлення її виплати.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 лише 14.05.2019р. звернулася із заявою до УПФУ про відновлення виплати пенсії з відповідними документами, а тому, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відновлення виплати пенсії ОСОБА_1 саме з 14.05.2019р., оскільки до цього часу пенсіонерка не отримувала пенсійних виплати не з вини пенсійного органу, а внаслідок несвоєчасного звернення за таким поновленням.

В доводах апеляційної скарги апелянт посилався на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

За таких обставин, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для його скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.311, 315, 316, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2019р. - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Головуючий: Ю.М.Градовський

Судді: А.В.Крусян

О.В.Яковлєв