Справа № 280/340/20
Суддя: Калашник Юлія Вікторівна
Дата ухвалення: 2020-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

19 березня 2020 року (о 16 год. 40 хв.)Справа № 280/340/20 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Калашник Ю.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-б, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якій просить: визнати дії відповідача щодо відмови у призначенні пенсії як державному службовцю протиправними; зобов`язати відповідача призначити пенсію позивачу як державному службовцю з дати звернення, а саме з 29.11.2019.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з 12.08.2014 позивач перебуває на обліку Пенсійного фонду по Вознесенівському району м. Запоріжжя та отримую пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Так, 29.11.2019 позивачем подана в електронній формі в приміщенні Управління обслуговування громадян Вознесенівського відділу обслуговування громадян м. Запоріжжя (сервісний центр) заява про перехід на інший вид пенсії, а саме: відповідно до Закону України «Про державну службу», надавши довідки про складові заробітної плати державного службовця 11 рангу, так як стаж державної служби та стаж служби в органах місцевого самоврядування становить 29 р. 9м. 25дн. (згідно трудової книжки). 12.12.2019 позивач отримала відповідь за підписом начальника відділу по Вознесенівському району м. Запоріжжя Пенсійного фонду України з якої вбачається, що позивачу відмовлено у призначенні пенсії державного службовця з огляду на положення законів України «Про службу в органах місцевого самоврядування» та «Про державну службу», оскільки посада позивач є посадою органу місцевого самоврядування, а не посадою державної служби. Позивач зазначає, що оскільки відповідно до п. 2 Постанови КМУ від 03.05.1994 № 283 «Про порядок обчислення стажу державної служби» до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема: на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України «Про служба в органах місцевого самоврядування, а відтак позивач має право на пенсію за віком по Закону України «Про державну службу». З огляду на таке, просить суд задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 20.01.2020 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам повідомлено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні) у судовому засіданні 19.02.2020. Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

05.02.2020 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 5651), в якому зазначає, що позивачу призначено пенсію за віком з 12.08.2014 згідно її особистої заяви від 12.08.2014 відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058. Пенсія була розрахована із розрахунку загального стажу у кількості 37 років 00 місяців 01 день. Звернувшись до відповідача із заявою довільної форми від 29.11.2019, позивач просив перевести її з пенсії за віком на пенсію згідно Закону України «Про державну службу». Відповідач повідомив позивача про відсутність підстав у призначенні пенсії за віком у відповідності до Закону України «Про державну службу». Так, статтею 3 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII визначений перелік посад, на які поширюється та на які не поширюється дія цього Закону. Пунктом 11 ч. 3 Закону № 889 визначено, що дія норм цього закону не поширюється, зокрема, на посадових осіб місцевого самоврядування. Згідно записів трудової книжки позивача, остання працювала в Управлінні праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Орджонікідзевському району та їй присвоєно 12 ранг посадової особи місцевого самоврядування, що у відповідності до ст. 3 Закону №889 не дає їй права на отримання пенсії згідно у відповідності до даного Закону. У відповідності до Закону №3723 до 20 - річного стажу, який дає право на призначення пенсії державного службовця, зараховується лише час перебування на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, а не посадових осіб місцевого самоврядування. Враховуючи вищевикладене, законних підстав для переведення позивача з 29.11.2019 на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» немає. Просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Згідно зі ст. 258 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з ч. 4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, суд визнав за доцільне вирішити справу за наявними в ній матеріалами, в порядку письмового провадження.

Суд, оцінивши повідомлені обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

Судом встановлено, що за записами у трудовій книжці позивача НОМЕР_2 від 24.07.1978 та НОМЕР_2 від 11.08.2014, у період часу з 17.10.1984 по 11.08.2014 ОСОБА_1 працювала в Управлінні праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Орджонікідзевському району (а.с.12-21).

Відповідно до листа Управління соціального захисту населення по Вознесенівському району Запорізької міської ради від 26.11.2019 № Л-1181-0/04-11, станом на 11.08.2014 позивач займала посаду головного спеціаліста-бухгалтера відділу бухгалтерського обліку та звітності управління праці та соціального захисту Запорізької міської ради по Орджонікідзевському району, 11 рангу посадової особи місцевого самоврядування. В подальшому, звільнена за угодою сторін згідно з п.1 ст.36 КЗпП України. На момент звільнення стаж державної служби та стаж служби в органах місцевого самоврядування становив 29 років 9 місяців 25 днів. Стаж державної служби та служби в органах місцевого самоврядування розраховувався відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 «Про порядок обчислення стажу державної служби» (а.с.30).

З 12.08.2014 позивач перебуває на обліку Пенсійного фонду по Вознесенівському району м. Запоріжжя та отримує пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с.56).

29.11.2019 позивач звернулася із заявою про перехід на інший вид пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» (а.с.55).

Листом від 12.12.2019 № 129/Л-9, відповідачем надано відповідь, за змістом якої з 1 травня 2016 року набрав чинності Закон України «Про державну службу» №889-VIII від 10 грудня 2015 року (далі - Закон №889-VIII), яким визначене право на пенсійне забезпечення державних службовців відповідно до статі 37 Закону Україні «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993 (далі - Закон №3723-ХІІ). Порядок призначення таких пенсій затверджено Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб» № 622 від 14.09.2016, яка застосовується починаючи з 1 травня 2016 року. Згідно з п. 2 Прикінцевих положень Закон №889-VIII, втратив чинність Закон №3723-ХІІ окрім ст. 37 що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу. Пенсії, відповідно до Закон №889-VIII, у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців (ст. 37 Закон №3723-ХІІ), призначаються особам, які на день набрання чинності Законом №889-VIII обіймають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, або на день набрання чинності Законом №889-VIII мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України незалежно від факту роботи на державній службі на 1 травня 2016 року. Виходячи з вищезазначеного, оскільки позивач працювала в Управлінні праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Орджонікідзевському району, де позивачу було присвоєно 12 ранг посадової особи місцевого самоврядування, право на пенсію за віком по Закону України «Про державну службу» №889-VIII у позивача відсутнє.

Позивач, не погодившись з діями відповідача щодо відмови у призначенні пенсії як державному службовцю, звернулась із позовом до суду.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши надані позивачем та відповідачем докази, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень тау спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 90 Закону України «Про державну службу» №889-VІІІ встановлено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При цьому законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ.

Відповідно до пункту 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №889-VІІІ з 01.05.2016 втратив чинність Закон України «Про державну службу» №3723-XII крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Згідно із пунктом 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України №889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України №889 для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Отже Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ передбачено, що за наявності у особи станом на 01 травня 2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 1 травня 2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

При цьому, для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, стаття 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.

Згідно із частиною 1 статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-XII (далі - Закон України №3723-XII) на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Аналіз вказаної норми вказує на те, що необхідною умовою для наявності у осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, права на пенсію відповідно до зазначеної статті є досягнення такими особами пенсійного віку та наявність страхового стажу, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ після 1 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частиною 1 статті 37 Закону України № 3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ, а саме щодо віку, страхового стажу та стажу державної служби або стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Отже, після 1 травня 2016 року (дати набрання чинності Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України № 3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 889-VІІІ та мають передбачені частиною 1 статті 37 Закону України № 3723-ХІІ вік і страховий стаж.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена у зразковому рішенні Верховного Суду від 4 квітня 2018 року у справі № 822/524/18 та у постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі №676/4235/17.

За приписами частини другої Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 № 283, цим Порядком визначаються посади і органи, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби. Зараховується зокрема, робота (служба) на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 із змінами і доповненнями основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Як вбачається із записів у трудовій книжці, позивач з 17.10.1984 по 11.08.2014 працювала на посаді головного спеціаліста-бухгалтера відділу бухгалтерського обліку та звітності управління праці та соціального захисту Запорізької міської ради по Орджонікідзевському району (а.с.12-20).

Згідно пункту 8 Прикінцевих та перехідних положеннями Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Абзацом 13 пункту 2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 № 283 (Постанова втратила чинність на підставі Постанови КМ № 229 (229-2016-п) від 25.03.2016) передбачено, що до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема: на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених статтею 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.

Згідно п.4 Порядку обчислення стажу державної служби до стажу державної служби зараховуються, зокрема, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Посади, які обіймала позивач за час роботи в органах місцевого самоврядування, відносяться до посад, визначених ст. 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», про що, зокрема, свідчить і той факт, що позивачу присвоєно ранг посадової особи місцевого самоврядування.

В силу статті 46 Закону від 10.12.2015 № 889-VIII, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування» зараховуються до стажу державної служби.

Відтак, на момент звернення позивача до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, у неї були наявні всі умови, які необхідні для призначення пенсії державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України від 16.12.1993 №3723 «Про держану службу», п.п. 10,12 Закону України від 10.12.2015 №889 «Про державну службу».

Отже, дії відповідача щодо відмови у призначенні пенсії як державному службовцю відповідно до Закону України від 10.12.2015 №889 «Про державну службу» є протиправними.

Відповідно до п.п. 4, 5 Порядку № 622, пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права, в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, -заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за останнім місцем роботи на державній службі, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Згідно вимог ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням вищевикладеного, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд оцінивши докази, які є у справі, в їх сукупності дійшов висновку, що позовні вимоги є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст. 139 КАС України.

Суд вважає за необхідне стягнути на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-б, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити.

Визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії державного службовця протиправними.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити ОСОБА_1 пенсію державного службовця відповідно до Закону України від 10.12.2015 №889 «Про державну службу», з дати звернення, а саме з 29.11.2019.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору в розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 19.03.2020.

Суддя Ю.В. Калашник