Справа № 400/3877/19
Суддя: Лебедєва Г. В.
Дата ухвалення: 2020-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2020 р. № 400/3877/19
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лебедєвої Г.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження справу за адміністративним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування постанов від 22.04.2019 року № МК932/432/АВ/П/ТД-ФС, № МК932/432/АВ/П/МГ-ФС, № МК932/432/АВ/П/ІП-ФС, -

ВСТАНОВИВ:

До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (надалі - позивач) до Управління Держпраці у Миколаївській області (надалі - відповідач) про визнання протиправними та скасування постанов від 22.04.2019 року № МК932/432/АВ/П/ТД-ФС, № МК932/432/АВ/П/МГ-ФС, № МК932/432/АВ/П/ІП-ФС.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що управлінням Держпраці у Миколаївській області проведено інспекційне відвідування з питань дотримання законодавства про працю за місцем здійснення позивачем господарської діяльності. За результатами відвідування 29.03.2019 року відповідачем складено акт інспекційного відвідування від 29.03.2019 року №МК932/432/АВ щодо порушень ФОП ОСОБА_1 законодавства про працю, а саме: допущення до роботи ОСОБА_2 до роботи без укладення трудового договору; не проведення оплати праці у подвійному розмірі в святковий день працівникові ОСОБА_3 ; не виплачено грошову компенсацію за всі невикористані дні щорічної відпустки; не проведення остаточного розрахунку з працівником ОСОБА_3 в день звільнення відповідно до вимог ч. 1 ст. 116 КЗпП за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Зазначає, що господарьку діяльність ФОП ОСОБА_1 здійснює самостійно. 28 березня 2019 року, позивач відлучилась із кафе та попросила свою невістку приглянути за закладом. Обставини стосовно того, що фактично невістка здійснювала роботу найманого працівника не доведені. Позивач вказав, що дозволяє своїм родичам перебувати у службових приміщеннях кафе. В момент відвідування невістка перебувала на кухні та готувала собі їжу, прибирала. Також, зазначила, що її невістка ОСОБА_2 на даний час знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років та фізично через брак часу не може бути найманим працівником через необхідність догляду за малолітньою дитиною. Щодо трудових відносин з ОСОБА_3 , вказала, що у позивача працювала дана особа та в свою чергу ФОП ОСОБА_1 виконано всі вимоги законодавства про працю. Всі розрахунки по заробітній платі, оплаті праці, умов праці відповідали укладеному трудовому договору. Щодо наявності технічних помилок в документації зазначила, що нею здійснено заходи щодо їх виправлення.

Ухвалою від 11.11.2019 року Миколаївський окружний адміністративний суд відкрив провадження у справі № 400/3877/19 та ухвалив розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 11.12.2019 року.

28.11.2019 року за вх. № 20137 до канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду від Управління Держпраці у Миколаївській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заперечуючи проти позову, послався на те, що за адресою: вул. Архітектора Старова 6 Г у приміщенні кафе (назва «Simple») інспектором праці Управління Держпраці у Миколаївській області Марченко Г.І. о 11 год. 20 хв. розпочато інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 . В ході інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 28.03.2019 року у приміщенні кафе інспектором праці встановлено перебування жінки, яка на кухні кафе здійснювала приготування їжі та займалась прибиранням. Усно жінка повідомила, що вона, ОСОБА_2 , за проханням підприємця ОСОБА_1 здійснює прибирання кухні, миття посуду, періодичність виконання зазначеної роботи визначає ОСОБА_1 , оплата праці проводиться по факту виконаної роботи. Таким чином, в порушення ч. 1 ст. 21, ч. 1, 3 ст, 24 КЗпП України, постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 № 413 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» ОСОБА_2 28.03.2019 року ФОП ОСОБА_1 допущена до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу. Крім того, в порушення ч. 1,2 ст. 107 КЗпП України ФОП ОСОБА_1 робота працівника ОСОБА_3 у святковий день не оплачена у подвійному розмірі. Відповідно до ст. 73 КЗпП України у грудні святковим днем визначено 25 грудня. Згідно з табелем обліку робочого часу за грудень 2018 року ОСОБА_3 25.12.2018 року працювала, згідно з відомістю нарахування з/п за грудень 2018 року оплата роботи у святковий день працівнику не проведена у подвійному розмірі. До того ж, в порушення ч. 1 ст. 83 КЗпП України ФОП ОСОБА_1 при звільненні працівника ОСОБА_3 не проведено виплату грошової компенсації за всі не використані нею дні щорічної відпустки. Працівник ОСОБА_3 прийнята на роботу 17.09.2018 року та звільнена з роботи 01.01.2019 року. Згідно з табелями обліку робочого часу за вересень-грудень 2018 року відпустка їй не надавалась. Згідно з відомістю нарахування з/п за грудень 2018 року б/н та видатковим касовим ордером від 17.01.2019 оку №1 ОСОБА_3 не нараховано та не виплачено грошову компенсацію за всі не використані нею дні щорічної відпустки. В порушення ч. 1 ст. 116 КЗпП України ФОП ОСОБА_1 працівнику при звільненні не проведено виплату всіх належних сум в день звільнення. Наказом від 31.12.2018 року № 6 працівника ОСОБА_3 звільнено з посади, згідно з видатковим касовим ордером від 17.01.2019 року № 1 виплату сум, що належать їй у зв`язку зі звільненням, проведено 17.01.2019 року. В порушення ч. 1 ст. 117 КЗпП України звільненому працівнику ОСОБА_3 , з якою не було проведено остаточного розрахунку в день звільнення відповідно до вимог ч. 1 ст. 116 КЗпП України, середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку нараховано та виплачено не було. За таких умов, відповідно до абз.2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України, на позивача накладено штраф у розмірі 125 190 гривень. Крім того, відповідно до абз.4 ч.2 ст.265 КЗпП України, на позивача накладено штраф у розмірі 41 730 гривень. Разом з тим, відповідно до абз.8 ч.2 ст.265 КЗпП України, на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 4 173 гривні. Отже, дії посадових осіб управління Держпраці під час проведення інспекційного відвідування, розгляду справи за фактами порушення законодавства про працю та вжиття заходів щодо притягнення винних осіб до відповідальності відповідають вимогам чинного законодавства.

Підготовче судове засідання по справі № 400/3877/19, призначене на 11.12.2019 року, відкладено на 15.01.2020 року.

Ухвалою від 15.01.2020 року Миколаївський окружний адміністративний суд продовжив шістдесятиденний строк підготовчого провадження у справі №400/3877/19 на тридцять днів та відклав підготовче засідання по даній адміністративній справі на 05.02.2020 року.

Ухвалою від 05.02.2020 року суд закрив підготовче провадження в адміністративній справі за позовною заявою фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування постанов від 22.04.2019 року № МК932/432/АВ/П/ТД-ФС, № МК932/432/АВ/П/МГ-ФС, № МК932/432/АВ/П/ІП-ФС та призначив справу № 400/3877/19 до судового розгляду по суті на 11.03.2020 року.

В судовому засіданні 13.02.2020 року предстаник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечив.

Представники сторін в судовому засіданні, призначеному на 11.03.2020 року, заявили клопотання про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Суд клопотання представників сторін задовольнив та на підставі частини 9 статті 205 КАС України, суд здійснив розгляд справи у письмовому провадженні.

Розглянувши матеріали справи, ознайомившись з заявами учасників справи по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

До Управління Держпраці у Миколаївській області надійшов лист ГУ ДФС у Миколаївській області від 04.03.2019 року №1746/9/14-29-13-05-08, у зв`язку з чим видано наказ на проведення інспекційного відвідування.

Відповідно до наказу Управління Держпраці у Миколаївській області від 21.03.2019 року №112 «Про проведення інспекційних відвідувань» в період з 28.03.2019 року по 05.04.2019 року інспекторам праці необхідно провести інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 за адресами: АДРЕСА_1 з питань додержання вимог законодавства про працю.

На підставі вказаного наказу оформлено направлення №255 на проведення інспекційного відвідування зазначеного суб`єкта господарювання.

Про проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 була повідомлена шляхом вручення направлення №255 на проведення інспекційного відвідування суб`єкта господарювання, в якому визначені підстави для здійснення інспекційного відвідування та питання, що підлягають контролю, що підтверджується особистим підписом позивач у направленні 28.03.2019 року.

Так, за адресою вул. Архітектора Старова 6Г у приміщенні кафе (назва «Simple») інспектором праці Управління Держпраці у Миколаївській області Марченко Г.І. о 11 годині 20 хвилин розпочато інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 .

За результатами інспекційного відвідування відповідачем складено Акт інспекційного відвідування фізичної особи, яка використовує найману працю від 29.03.2019 року № МК932/432/АВ, яким встановлені наступні порушення: у приміщенні кафе за адресою АДРЕСА_2 біля АДРЕСА_3 інспектором праці встановлено перебування жінки, яка на кухні кафе здійснювала приготування їжі та займалась прибиранням.

Усно жінка повідомила, що вона, ОСОБА_2 , за проханням підприємця ОСОБА_1 здійснює прибирання кухні, миття посуду, періодичність виконання зазначеної роботи визначає ОСОБА_1 , оплата праці проводиться по факту виконаної роботи.

ОСОБА_2 у кафе здійснювала роботу прибиральниці, завдання та обов`язки якої визначені у довіднику кваліфікаційних характеристик професій працівників (випуск 1 «Професії робітників, що є загальними для всіх видів економічної діяльності»), затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 29.12.2004 № 336.

Отже, інспектори дійшли висновку, що ОСОБА_2 28.03.2019 у кафе за адресою АДРЕСА_3 фактично здійснювала роботу прибиральниці, що є порушенням ч. 1 ст. 21, ч. 1, 3 ст, 24 КЗпП України, постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 № 413 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу», оскільки ОСОБА_2 28.03.2019 ФОП ОСОБА_1 допущена до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу.

Крім того, в ході перевірки встановлено, що наказом від 17.09.2018 року № 5 ОСОБА_3 прийнято на посаду пекаря.

В порушення ч. 1,2 ст. 107 КЗпП України ФОП ОСОБА_1 робота працівника ОСОБА_3 у святковий день не оплачена у подвійному розмірі.

Відповідно до ст. 73 КЗпП України у грудні святковим днем визначено 25 грудня. Згідно з табелем обліку робочого часу за грудень 2018 року ОСОБА_3 25.12.2018 працювала, згідно з відомістю нарахування з/п за грудень 2018 року оплата роботи у святковий день працівнику не проведена у подвійному розмірі.

До того ж, в порушення ч. 1 ст. 83 КЗпП України ФОП ОСОБА_1 при звільненні працівника ОСОБА_4 не проведено виплату грошової компенсації за всі не використані нею дні щорічної відпустки.

Відповідно до ст. 75 КЗпП України та ст.6 Закону України «Про відпустки» щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.

Працівник ОСОБА_3 прийнята на роботу 17.09.2018 року та звільнена з роботи 01.01.2019 року. Згідно з табелями обліку робочого часу за вересень-грудень 2018 року відпустка їй не надавалась. Згідно з відомістю нарахування з/п за грудень 2018 року б/н та видатковим касовим ордером від 17.01.2019 року №1 ОСОБА_3 не нараховано та не виплачено грошову компенсацію за всі не використані нею дні щорічної відпустки.

Також, позивачем в порушення вимог ч. 1, 2, 3 ст. 115 КзпП України ФОП ОСОБА_1 заробітна плата працівнику виплачувалась рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що перевищує шістнадцять календарних днів, та пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно з табелем обліку робочого часу працівників за вересень 2018 року працівник ОСОБА_3 відпрацювала 12 днів. Відповідно до відомості нарахування з/п за вересень 2018 року № 2, працівнику ОСОБА_3 за вересень 2018 року нараховано заробітну плату до виплати 1545,60 грн., яку виплачено 17.10.2018 згідно з відомістю на виплату грошей від 17.10.2018 № 2.

Згідно з табелем обліку робочого часу працівників за жовтень 2018 року працівник ОСОБА_3 відпрацювала 27 днів (162 год.). Відповідно до відомості нарахування з/п за жовтень 2018 року № 3, працівнику ОСОБА_3 за жовтень 2018 року нараховано заробітну плату до виплати 3220,00 грн., яку виплачено 17.11.2018 згідно з видатковим касовим ордером від 17.11.2018 №1.

Згідно з табелем обліку робочого часу працівників за листопад 2018 року працівник ОСОБА_3 відпрацювала 27 днів (162 год.). Відповідно до відомості нарахування з/п за листопад 2018 року б/н, працівнику ОСОБА_3 за листопад 2018 року нараховано заробітну плату до виплати 3220,00 грн., яку виплачено 17.12.2018 згідно з видатковим касовим ордером від 17.12.2018 № 2.

Згідно з табелем обліку робочого часу працівників за грудень 2018 року працівник ОСОБА_3 відпрацювала 26 днів (156 год.). Відповідно до відомості нарахування з/п за грудень 2018 року б/н, працівнику ОСОБА_3 за грудень 2018 року нараховано заробітну плату до виплати 3220,00 грн., яку виплачено 17.01.2019 згідно з видатковим касовим ордером від 17.01.2019 № 1.

В порушення ч. 1 ст. 116 КЗпП України ФОП ОСОБА_1 працівнику при звільненні не проведено виплату всіх належних сум в день звільнення.

Наказом від 31.12.2018 № 6 працівника ОСОБА_3 звільнено з посади, згідно з видатковим касовим ордером від 17.01.2019 № 1 виплату сум, що належать їй у зв`язку зі звільненням, проведено 17.01.2019.

В порушення ч. 1 ст. 117 КЗпП України звільненому працівнику ОСОБА_3 , з якою не було проведено остаточного розрахунку в день звільнення відповідно до вимог ч. 1 ст. 116 КЗпП України, середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку нараховано та виплачено не було.

02.04.2019 року до Управління Держпраці за вх. №2051 надійшли зауваження (пояснення) ФОП ОСОБА_1 до Акту інспекційного відвідування.

04.04.2019 року відповідачем була надана відповідь про розгляд надісланих заперечень до акту та направлена на адресу позивача рекомендованим листом, в якій повідомлялось, що надані заперечення не враховуватимуться під час винесення припису про усунення виявлених порушень.

05.04.2019 року після розгляду зауважень відповідно до вимог Порядку №295, інспектором праці складено припис щодо усунення виявлених порушень №МК932/432/АВ/П з супровідним листом від 05.04.2019 року, який направлений рекомендованим листом.

Наданим позивачем повідомленням про виконання припису, вимоги зазначені для виконання у приписі виконані не були.

10.04.2019 року № 16/1612 відповідачем направлено на адресу позивача повідомлення про призначення розгляду справи щодо порушення вимог законодавства України про працю, який відбудеться 22 квітня 2019 року о 10:00 хв.

На підставі Акту інспекційного відвідування фізичної особи, яка використовує найману працю від 29.03.2019 року № МК932/432/АВ відповідачем прийнято:

- постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № МК932/432/АВ/П/МГ-ФС, якою на фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 41730, 00 грн.;

- постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № МК932/432/АВ/П/ІП-ФС, якою на фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 4173, 00 грн.;

- постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № МК932/432/АВ/П/ТД-ФС, якою на фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 125 190, 00 грн.

Не погодившись із вказаними постановами про накладення штрафу, позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання постанов про накладення штрафу протиправними та їх скасування.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Положенням про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96 (далі - Положення №96), визначено, що центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб, є Державна служба України з питань праці (Держпраці) (п.1).

Згідно з п.7 Положення №96, Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №100, територіальним органом Держпраці на території Закарпатської області є Управління Держпраці у Закарпатській області.

До завдань Держпраці належить, зокрема, державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю, а також зайнятість населення в частині дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи; використання праці іноземців та осіб без громадянства; наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця; дотримання прав і гарантій стосовно працевлаштування громадян, які мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню; провадження діяльності з надання послуг з посередництва та працевлаштування (п.4 Положення №96).

Правові та організаційні засади проведення державного нагляду (контролю) визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та регулюється Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) в сфері господарської діяльності" від 05.04.2007 №877-V (далі - Закон №877-V).

Статтею 1 Закону №877-V встановлено, що державний нагляд (контроль) діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування (далі органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 № 877-У (далі - Закон № 877) передбачено, що спосіб та форми здійснення заходів державного нагляду (контролю) встановлюються виключно законами.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено Кодексом законів про працю України (за текстом - КЗпП України).

Згідно з ч. 1 ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно до ч.1 ст.259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами-підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю визначає Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 №295 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 2 Порядку №295 встановлено, що державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці: - Держпраці та її територіальних органів; - виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин) (далі - виконавчі органи рад).

Відповідно до п.5 Порядку №295, інспекційні відвідування проводяться, зокрема, за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту (пп.3).

За результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення (п.19 Порядку №295).

Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник акта залишається в об`єкта відвідування (п.20 Порядку №295).

Відповідно до п.21 Порядку №295, якщо об`єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід`ємною частиною. Зауваження можуть бути подані об`єктом відвідування не пізніше трьох робочих днів з дати підписання акта. Письмова вмотивована відповідь на зауваження надається інспектором праці не пізніше ніж через три робочих дні з дати їх надходження.

Відповідно до пунктів 27, 29 Порядку №295 у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об`єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.

Припис виноситься об`єкту відвідування не пізніше ніж протягом наступного робочого дня після підписання акта (відмови від підписання), а в разі наявності зауважень - наступного дня після їх розгляду.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № МК932/432/АВ/П/МГ-ФС, якою на фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 41730, 00 грн., суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що до Управління Держпраці у Миколаївській області надійшов лист ГУ ДФС у Миколаївській області від 04.03.2019 року №1746/9/14-29-13-05-08, у зв`язку з чим видано наказ на проведення інспекційного відвідування.

Відповідно до наказу Управління Держпраці у Миколаївській області від 21.03.2019 року №112 «Про проведення інспекційних відвідувань» в період з 28.03.2019 року по 05.04.2019 року інспекторам праці необхідно провести інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 за адресами: АДРЕСА_1 з питань додержання вимог законодавства про працю.

На підставі вказаного наказу оформлено направлення №255 на проведення інспекційного відвідування зазначеного суб`єкта господарювання.

Про проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 була повідомлена шляхом вручення направлення №255 на проведення інспекційного відвідування суб`єкта господарювання, в якому визначені підстави для здійснення інспекційного відвідування та питання, що підлягають контролю, що підтверджується особистим підписом позивач у направленні 28.03.2019 року.

За результатами інспекційного відвідування відповідачем складено Акт інспекційного відвідування фізичної особи, яка використовує найману працю від 29.03.2019 року № МК932/432/АВ, яким встановлені наступні порушення: у приміщенні кафе за адресою АДРЕСА_2 , біля удинку 6 Г інспектором праці встановлено перебування жінки, яка на кухні кафе здійснювала приготування їжі та займалась прибиранням.

Як вбачається з акту інспекційного відвідування, інспектори дійшли висновку, що ОСОБА_2 28.03.2019 у кафе за адресою АДРЕСА_3 фактично здійснювала роботу прибиральниці, що є порушенням ч. 1 ст. 21, ч. 1, 3 ст, 24 КЗпП України, постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 № 413 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу», оскільки ОСОБА_2 28.03.2019 ФОП ОСОБА_1 допущена до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу.

05.04.2019 року після розгляду зауважень відповідно до вимог Порядку №295, інспектором праці складено припис щодо усунення виявлених порушень №МК932/432/АВ/П з супровідним листом від 05.04.2019 року, який направлений рекомендованим листом.

На підставі Акту інспекційного відвідування фізичної особи, яка використовує найману працю, від 29.03.2019 року № МК932/432/АВ відповідачем прийнято постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № МК932/432/АВ/П/ТД-ФС, якою на фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 125 190, 00 грн.

У відповідності до статті 21 КЗпП України працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Згідно ст. 24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до положень частини 1 статті 29 КЗпПУ при укладанні працівником трудового договору (контракту) роботодавець доводить до його відома умови оплати праці, розміри, порядок і строки виплати заробітної плати, підстави, згідно з якими можуть провадитися відрахування у випадках, передбачених законодавством.

Частиною 1 статті 265 КЗпП України передбачено, що посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Абзацом 2 частини 2 статті 265 КЗпП України встановлено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Як вбачається з акту іспекційного відвідування, жінка начебто повідомила, що вона, ОСОБА_2 , за проханням підприємця ОСОБА_1 здійснює прибирання кухні, миття посуду, періодичність виконання зазначеної роботи визначає ОСОБА_1 , оплата праці проводиться по факту виконаної роботи

Ці пояснення було зафіксовано в акті інспектором Управління Держпраці у Миколаївській області, ОСОБА_2 від надання письмових пояснень відмовилась.

Водночас, позивачем в своїх зауваженнях до акту та у позові зазначено, що між нею та ОСОБА_2 родинні звязки, оскільки остання є її невісткою, та відносини, які склались між ними не є трудовими, осуільки мають сімейний характер.

Допитана в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_2 повідомила, що вона не була допущена до роботи та не здійснювала жодної оплачуваної роботи у приміщенні кафе за адресою АДРЕСА_3 . Вона дійсно перебувала 28.03.2019 у кафе за адресою АДРЕСА_3 , разом з дитиною та чекала на повернення ОСОБА_1 , яка відлучилась.

Посадовими особами Управління Держпраці у Миколаївській області під час розгляду справи не доведено допустимими та достатніми доказами те, що громадянка ОСОБА_2 , яка 28.03.2019 року була присутньою за місцем проведення ФОП ОСОБА_1 підприємницької діяльності, здійснювала прибирання, виконувала договірні обов`язки, як працівник, найнята ним, а за вчинену ним роботу/послугу отримала відповідну, обіцяну ним, як роботодавцем, та гарантованою Державою, як гарантом трудових прав, відповідну винагороду.

Характерними ознаками трудових відносин є: систематична виплата зарплати за процес праці (а не її результат); підпорядкування правилам внутрішнього трудового розпорядку; виконання роботи за професією (посадою), визначеною Національним класифікатором України ДК 003:2010 «Класифікатор професій», затвердженим наказом Держспоживстандарту від 28.07.2010 р. № 327; обов`язок роботодавця надати робоче місце; -дотримання правил охорони праці на підприємстві, в установі, організації тощо (Лист Мінсоцполітики від 23.05.2017 р.№ 10620/0/2-17/13).

Суд вважає, що при складенні акту не встановлені, а отже, не враховані важливі обставини, які виключають існування трудових відносин і, як наслідок, наявність складу правопорушення, передбаченого положеннями абзацем 2 частини 2 статті 265 КЗпП України.

Будь-яких прямих доказів того, що позивачем дійсно допущено до виконання робіт особу без укладення трудового договору і така особа фізично вчинила конкретні дії, які за договором повинна би виконувати, в акті не зазначено і до суду не надано.

Надані до суду докази не містять підтверження наявність між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 трудових відносин, оскільки, такі не містять відомостей про систематичність та/чи постійність виконання певної трудової функції/трудових обов`язків працівником, не підтверджують наявність у громадянки ОСОБА_2 окремого робочого місця та/чи отримання нею заробітної чи будь-якої іншої оплати/винагороди від роботодавця за виконану нею по Договору роботу/послугу.

Враховуючи вищенаведене, оскільки в судовому засіданні встановлено відсутність в діях позивача допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору, оскаржувану скасувати постанову Управління Держпраці у Миколаївській області постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № МК932/432/АВ/П/ТД-ФС, якою на фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 125 190, 00 грн слід визнати протиправною та скасувати.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № МК932/432/АВ/П/МГ-ФС, якою на фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 41730, 00 грн., суд зазначає наступне.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, позивача було притягнуто до відповідальності на підставі абз.4 ч.2 ст.265 КЗпП України у зв`язку з порушенням позивачем ч.1 ст.83 КЗпП України та ч.1, 2 ст. 107 КЗпП України.

Відповідно до ч.1 ст.83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Згідно ч. 1 ст. 107 КЗпП України робота у святковий і неробочий день (частина четверта статті 73) оплачується у подвійному розмірі.

Судом встановлено, що в ході перевірки встановлено, що наказом від 17.09.2018 року № 5 ОСОБА_3 прийнято на посаду пекаря.

В порушення ч. 1,2 ст. 107 КЗпП України ФОП ОСОБА_1 робота працівника ОСОБА_3 у святковий день не оплачена у подвійному розмірі.

Відповідно до ст. 73 КЗпП України у грудні святковим днем визначено 25 грудня. Згідно з табелем обліку робочого часу за грудень 2018 року ОСОБА_3 25.12.2018 працювала, згідно з відомістю нарахування з/п за грудень 2018 року оплата роботи у святковий день працівнику не проведена у подвійному розмірі.

До того ж, в порушення ч. 1 ст. 83 КЗпП України ФОП ОСОБА_1 при звільненні працівника ОСОБА_4 не проведено виплату грошової компенсації за всі не використані нею дні щорічної відпустки.

Відповідно до ст. 75 КЗпП України та ст.6 Закону України «Про відпустки» щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.

Працівник ОСОБА_3 прийнята на роботу 17.09.2018 року та звільнена з роботи 01.01.2019 року.

Згідно з табелями обліку робочого часу за вересень-грудень 2018 року відпустка їй не надавалась.

Згідно з відомістю нарахування з/п за грудень 2018 року б/н та видатковим касовим ордером від 17.01.2019 року №1 ОСОБА_3 не нараховано та не виплачено грошову компенсацію за всі не використані нею дні щорічної відпустки.

Згідно з абз.4 ч.2 ст.265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Таким чином, застосування стягнення у вигляді штрафу на підставі абз.4 ч.2 ст.265 КЗпП України можливо виключно у випадку недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці.

Суд звертає увагу, що позивачем не заперечується порушення ч.1 ст.83 та ст. 107 КЗпП України при здійсненні розрахунків із ОСОБА_3 внаслідок їх звільнення, а саме щодо не виплати вказаним працівникам при звільненні грошової компенсації за всі не використані ними дні щорічної відпустки та оплати у подвійному розмірі у святковий день, що підтверджується, зокрема, наданим позивачем повідомленням про виконання припису, яким позивач підтвердив перерахування відповідних сум, що належали до виплати звільненому працівнику ОСОБА_3 .

В судовому засіданні представник відповідача підтвердила, що позивачем було виконано припис про усунення виявлених порушень шляхом повідомлення про усунення порушень, виявлених за наслідком інспекційного відвідування.

Суд звертає увагу, що фактом визнання позивачем виявлених порушень є доданий до матеріалів адміністративного позову видатковий касовий ордер від 17.04.2019 року на виконання висновків акту інспекційного відвідування.

Суд не приймає до уваги твердження позивача, що з огляду на те, що позивачем було виконано вимоги припису, відповідач не повинен був притягати позивача до відповідальності.

Відповідно до п.23 Порядку №295 припис є обов`язковою для виконання у визначені строки письмовою вимогою інспектора праці про усунення об`єктом відвідування порушень законодавства про працю, виявлених під час інспекційного відвідування або невиїзного інспектування. Припис вноситься об`єкту відвідування не пізніше ніж протягом наступного робочого дня після підписання акта (відмови від підписання), а в разі наявності зауважень - наступного дня після їх розгляду.

Водночас, згідно п. 29 Порядку №295 встановлено, що заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці, вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Статтею 12 Закону України «Про оплату праці» встановлені норми оплати праці (за роботу в надурочний час; у святкові, неробочі та вихідні дні; у нічний час; за час простою, який мав місце не з вини працівника; при виготовленні продукції, що виявилася браком не з вини працівника; працівників молодше вісімнадцяти років, при скороченій тривалості їх щоденної роботи тощо) і гарантії для працівників (оплата щорічних відпусток; за час виконання державних обов`язків; для тих, які направляються для підвищення кваліфікації, на обстеження в медичний заклад; для переведених за станом здоров`я на легшу нижчеоплачувану роботу; переведених тимчасово на іншу роботу у зв`язку з виробничою необхідністю; для вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, переведених на легшу роботу; при різних формах виробничого навчання, перекваліфікації або навчання інших спеціальностей; для донорів тощо), а також гарантії та компенсації працівникам в разі переїзду на роботу до іншої місцевості, службових відряджень, роботи у польових умовах тощо встановлюються КЗпП та іншими актами законодавства України.

Норми і гарантії в оплаті праці, передбачені частиною першою цієї статті та КЗпП, є мінімальними державиими гарантіями.

Оскільки позивачем при звільненні ОСОБА_3 не було нараховано та не виплачено грошову компенсацію за всі не використані нею дні щорічної відпустки та робота у святковий день не оплачена у подвійному розмірі, свідчить про недотримання ФОП ОСОБА_1 мінімальних гарантій в оплаті праці.

Суд також враховує, що чинним законодавством не передбачено звільнення від відповідальності субєкта господарювання в разі самостійного усунення порушень норм чинного законодавства.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № МК932/432/АВ/П/ІП-ФС, якою на фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 4173, 00 грн., суд зазначає наступне.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, позивача було притягнуто до відповідальності на підставі абз.4 ч.2 ст.265 КЗпП України у зв`язку з порушенням позивачем ст.ст. 115,116,117 КЗпП України.

Судом встановлено, що в ході перевірки іспекторами встановлено, що позивачем в порушення вимог ч. 1, 2, 3 ст. 115 КзпП України ФОП ОСОБА_1 заробітна плата працівнику виплачувалась рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що перевищує шістнадцять календарних днів, та пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно з табелем обліку робочого часу працівників за вересень 2018 року працівник ОСОБА_3 відпрацювала 12 днів. Відповідно до відомості нарахування з/п за вересень 2018 року № 2, працівнику ОСОБА_3 за вересень 2018 року нараховано заробітну плату до виплати 1545,60 грн., яку виплачено 17.10.2018 згідно з відомістю на виплату грошей від 17.10.2018 № 2.

Згідно з табелем обліку робочого часу працівників за жовтень 2018 року працівник ОСОБА_3 відпрацювала 27 днів (162 год.). Відповідно до відомості нарахування з/п за жовтень 2018 року № 3, працівнику ОСОБА_3 за жовтень 2018 року нараховано заробітну плату до виплати 3220,00 грн., яку виплачено 17.11.2018 згідно з видатковим касовим ордером від 17.11.2018 №1.

Згідно з табелем обліку робочого часу працівників за листопад 2018 року працівник ОСОБА_3 відпрацювала 27 днів (162 год.). Відповідно до відомості нарахування з/п за листопад 2018 року б/н, працівнику ОСОБА_3 за листопад 2018 року нараховано заробітну плату до виплати 3220,00 грн., яку виплачено 17.12.2018 згідно з видатковим касовим ордером від 17.12.2018 № 2.

Згідно з табелем обліку робочого часу працівників за грудень 2018 року працівник ОСОБА_3 відпрацювала 26 днів (156 год.). Відповідно до відомості нарахування з/п за грудень 2018 року б/н, працівнику ОСОБА_3 за грудень 2018 року нараховано заробітну плату до виплати 3220,00 грн., яку виплачено 17.01.2019 згідно з видатковим касовим ордером від 17.01.2019 № 1.

В порушення ч. 1 ст. 116 КЗпП України ФОП ОСОБА_1 працівнику при звільненні не проведено виплату всіх належних сум в день звільнення.

Наказом від 31.12.2018 № 6 працівника ОСОБА_3 звільнено з посади, згідно з видатковим касовим ордером від 17.01.2019 № 1 виплату сум, що належать їй у зв`язку зі звільненням, проведено 17.01.2019.

В порушення ч. 1 ст. 117 КЗпП України звільненому працівнику ОСОБА_3 , з якою не було проведено остаточного розрахунку в день звільнення відповідно до вимог ч. 1 ст. 116 КЗпП України, середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку нараховано та виплачено не було.

Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Абз.8 частини 2 ст.265 КЗпП України юридичні та фізичні особи підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу за порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - сьомим цієї частини, - у розмірі мінімальної заробітної плати.

Відповідно до абз.8 ч.2 ст.265 КЗпП України на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 4 173 гривні.

Суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що у день звільнення ОСОБА_3 була відсутня на роботі, оскільки позивач не надав суду ані наказів про відпустки, ані лікарняних листків, які б підтверджували цю обставину.

Водночас, позивачем до суду не надано докази на підтвердження виплати ОСОБА_3 середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідачем під час винесення постанов про накладання штрафу № МК932/432/АВ/П/МГ-ФС, якою на фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 41730, 00 грн., та № МК932/432/АВ/П/ІП-ФС, якою на фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 4173, 00 грн., не було допущено порушень вимог діючого законодавства, а тому ці постанови скасуванню не підлягають.

Щодо тверджень позивача, що відповідачем в ході проведення перевірки було порушено Закон України № 877-У «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», оскільки відповідачем не була надана копія наказу на проведення інспекційного відвідування до його початку, а надано лише направлення на проведення перевірки, в якому зазначено, що вона здійснюється на підставі наказу Управління Держпраці у Миколаївській області, що є порушенням порядку проведення перевірок відповідно до вказаного закону, суд зазаначає наступне.

Так, у Законі України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 № 877-У (далі - Закон № 877) зазначено, що спосіб та форми здійснення заходів державного нагляду (контролю) встановлюються виключно законами.

Законом у відповідній сфері, а саме, сфері законодавства про працю, який встановлює особливості здійснення нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення є Кодекс Законів про працю України, відповідно до ст. 259 якого державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 року №295 «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Порядок №295), який був чинний на момент перевірки, визначено процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичних осіб (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичних осіб, які використовують найману працю, з урахуванням особливостей, визначених Конвенцією Міжнародної організації праці №81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованої Законом України від 8 вересня 2004 р. №1985-ІУ (далі Конвенція №81), Конвенцією Міжнародної організації праці №129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві, ратифікованої Законом України від 8 вересня 2004 р. №1986- IV, та Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Відповідно до п.2 Порядку №295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Інспекторами праці є посадові особи Держпраці та її територіальних органів, виконавчих органів рад, посадовими обов`язками яких передбачено повноваження щодо здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю.

Контрольні повноваження інспектора праці підтверджується службовим посвідченням встановленої Мінсоцполітики форми, що видається Держпраці, яке інспектор праці повинен пред`явити об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі.

Наказом Міністерства соціальної політики України від 18.08.2017 №1338 «Про затвердження форм документів, що складаються при здійсненні заходів державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, зайнятість та працевлаштування інвалідів» затверджено форми документів, що складаються за результатами проведених заходів державного контролю з питань додержання законодавства про працю.

Підстави для проведення інспекційного відвідування зазначені в п.5 Порядку №295, де серед інших підстав, також інспекційне відвідування проводиться за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту.

Відповідно до вказаного Порядку рішення про доцільність проведення відповідних заходів з підстав, визначених підпунктами 5-7 пункту 5 та пунктом 31 цього Порядку, приймає керівник органу контролю, його заступник.

Одержання згоди Державної служби України з питань праці на проведення інспекційного відвідування Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю не передбачено.

Так, судом встановлено, що до Управління Держпраці у Миколаївській області надійшов лист ГУ ДФС у Миколаївській області від 04.03.2019 №1746/9/14-29-13-05-08, у зв`язку з чим видано наказ на проведення інспекційного відвідування.

Відповідно до наказу Управління Держпраці у Миколаївській області від 21.03.2019 №112 «Про проведення інспекційних відвідувань» в період з 28.03.2019 по 05.04.2019 інспекторам праці необхідно провести інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 за адресами: АДРЕСА_1 з питань додержання вимог законодавства про працю.

Тому твердження позивача, що відповідне інспекційне відвідування є незаконним, оскільки захід контролю був проведений лише на підставі наказу начальника Управління Держпраці № 112 від 21.03.2019 року, не приймається судом до уваги.

Крім того, на підставі вказаного наказу оформлено направлення №255 на проведення інспекційного відвідування зазначеного суб`єкта господарювання.

Відповідно до абз.2 п.8 Порядку №295 інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню.

Так, ФОП ОСОБА_1 була повідомлена про проведення інспекційного відвідування шляхом вручення направлення №255 на проведення інспекційного відвідування суб`єкта господарювання, в якому визначені підстави для здійснення інспекційного відвідування та питання, що підлягають контролю, про що свідчить її особистий підпис у направленні 28.03.2019.

Пред`явлення суб`єкту господарювання наказу Управління Держпраці у Миколаївській області «Про проведення інспекційного відвідування» перед початком здійснення заходу посадовими особами Порядком не передбачено.

Щодо тверджень позивач, що на її адресу не надсилалось жодних повідомлень про виклик з метою участі в розгляді справи про накладення штрафів, суд зазначає наступне.

Управління заперечує вказані позивачем обставини, оскільки вони не відповідають дійсності.

Відповідно до п. 3 Порядку №509, уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складання акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу.

У п. 4 Порядку зазначено, що справа розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд.

Тобто, загальний термін розгляду справи 25 днів з дати складання акту.

Відповідно до п. 6 Порядку, про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Згідно п.7 Порядку №295 справу може бути розглянути без участі представника суб`єкта господарювання або роботодавця, коли його поінформовано відповідно до п.6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду.

Враховуючи, що рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу було прийняте 08.04.2019, повідомлення про призначення розгляду справи від 10.04.2019 року за вих.№ 16/1612 було направлено рекомендованим листом 10.04.2019, а розгляд справи було призначено на 22.05.2019, тому, суд дійшов висновку, що Управлінням Держпраці були дотримані всі строки щодо розгляду справи та термінів винесення постанови про накладення штрафу, що передбачені Постановою №509 від 17.07.2013 року.

Також дотримані строки щодо направлення постанови, відповідно до п.8 Порядку №509 постанова надсилається протягом трьох днів суб`єктові господарювання, а саме постанови про накладення штрафу на ФОП ОСОБА_1 були направлені рекомендованим листом 22.04.2019 за вих.№16/1833.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись статтями 2, 9, 72, 76, 77, 78, 80, 120, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 ) до Управління Держпраці у Миколаївській області (вул. Маршала Василевського, 40/1, м. Миколаїв, 54003, ідентифікаційний код 39787411) про визнання протиправними та скасування постанов від 22.04.2019 року № МК932/432/АВ/П/ТД-ФС, № МК932/432/АВ/П/МГ-ФС, № МК932/432/АВ/П/ІП-ФС - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № МК932/432/АВ/П/ТД-ФС від 22.04.2019 року, якою на фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 125 190, 00 грн.

В частині позовних вимог про визнання протиправними та скасування постанов від 22.04.2019 року № МК932/432/АВ/П/МГ-ФС, № МК932/432/АВ/П/ІП-ФС відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Миколаївській області (вул. Маршала Василевського, 40/1, м. Миколаїв, 54003, ідентифікаційний код 39787411) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 1406, 17 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 16.03.2020 року.

Суддя Г.В. Лебедєва