Справа № 260/206/20
Суддя: Іванчулинець Д.В.
Дата ухвалення: 2020-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

13 березня 2020 рокум. Ужгород№ 260/206/20

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Іванчулинця Д.В.,

при секретарі судового засідання - Костелей І.Ф.,

за участю сторін:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Жупан Ж.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС в Закарпатській області (вул. Волошина, 52, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

У відповідності до ч. 3 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 13 березня 2020 року проголошено вступну та резолютивну частини Рішення. Рішення в повному обсязі складено та підписано 23 березня 2020 року.

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС в Закарпатській області (далі - відповідач), в якому просить суд: 1) визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДФС в Закарпатській області щодо невиплати всіх належних позивачу сум грошового забезпечення при звільненні; 2) стягнути з Головного управління ДФС в Закарпатській області на користь позивача грошову компенсацію за невикористані щорічні відпустки за 2016 рік (11 діб), 217 рік (40 діб) та 2018 рік (40 діб).

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 січня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження в даній адміністративній справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що cтаном на день звільнення у позивача залишились невикористані відпустки за пророблені у податковій міліції роки, а саме за 2016 рік - 11 діб, за 2017 рік - 40 діб, за 2018 рік - 40 діб. Разом з тим, відповідно до наказу Головного управління ДФС у Закарпатській області від 15.11.2019 року № 822-о, позивачу було виплачено тільки грошову компенсацію за 35 діб невикористаної чергової відпустки за 2019 рік. Вважає, що Головним управлінням ДФС у Закарпатській області не проведено належного розрахунку при звільненні, зокрема не виплачено грошову компенсацію за невикористані відпустки під час служби у податковій міліції за 2016 рік- 11 діб, за 2017 рік - 40 діб та за 2018 рік - 40 діб.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказав, що посилання позивача на норми Кодексу законів про працю України та Закону України «Про відпустки» не можуть враховуватись, оскільки такі на осіб рядового та начальницького складу податкової міліції не поширюються. Зазначає, що право на відпустку позивача Головним управлінням ДФС у Закарпатській області не порушувалось, а пунктом 56 Положення передбачена можливість такої категорії осіб, як позивач, у році звільнення надання чергової відпустки без обмеження будь-якими строками. Однак, позивач таким правом не скористався, а тому, вважає, що законних підстав для задоволення його позовних вимог немає.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, проти задоволення таких заперечила та просила суд відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши подані сторонами документи, матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що наказом Головного управління ДФС у Закарпатській області від 15.11.2019 р. № 822-о «Про звільнення ОСОБА_1 », позивача, підполковника податкової міліції, старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ відділу протидії незаконному обігу підакцизних товарів оперативного управління Головного управління ДФС у Закарпатській області, звільнено з посади та податкової міліції у запас Збройних Сил України за п. 64 пп. «з» (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи та організації).

На день звільнення (19 листопада 2019 року) вислуга років у календарному обчисленні склала 20 років 09 місяців 28 днів, у пільговому обчисленні - 21 рік 06 місяців 04 дні.

Як зазначено у наказі від 15.11.2019 р. № 822-о «Про звільнення ОСОБА_1 », станом на день звільнення, у позивача залишились невикористані відпустки за пророблені у податковій міліції роки: за 2016 рік - 11 діб, за 2017 рік - 40 діб, за 2018 рік - 40 діб.

Разом з тим, позивачу було виплачено грошову компенсацію за 35 діб невикористаної чергової відпустки за 2019 рік.

Листом Головного управління ДФС у Закарпатській області від 13.12.2019 року № 10801/Х/07-16-04-00 «Про інформування», на звернення ОСОБА_1 від 10.12.2019 року, позивачу було надано відповідь про відсутність законодавчих підстав відносно виплати грошової компенсації за невикористані відпустки у 2016-2018 роках.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розділ VI Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 року № 114 (далі - Положення) регулює питання відпусток осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

У відповідності до ч. 2 п. 56 Положення, особам рядового і начальницького складу, які звільняються, за невикористану в році звільнення відпустку, виплачується грошова компенсація відповідно до законодавства.

Згідно ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної відпустки.

Згідно п. 56 Положення особам середнього, старшого і вищого начальницького складу, звільненим із органів внутрішніх справ за віком, через хворобу, обмежений стан здоров`я чи скорочення штатів, у році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої визначається відповідно до пункту 51 цього Положення.

Особам рядового і начальницького складу (крім осіб, указаних в абзаці першому цього пункту), які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану в році звільнення відпустку виплачується грошова компенсація відповідно до законодавства.

Відповідно до ст. 1 Кодексу законів про працю України (в редакції, чинній на час звільнення позивача зі служби, далі - КЗпП України) Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Статтею 2-1 КЗпП України визначено, що Україна забезпечує рівність трудових прав усіх громадян незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, роду і характеру занять, місця проживання та інших обставин.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

За змістом ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору

У ч. 2 ст. 2 Закону України "Про оплату праці" від 24 березня 1995 р. № 108/95-ВР передбачено, що додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

У структуру заробітної плати входять інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми, (частина третя статті 2 цього Закону).

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать.

Разом з тим, позивач був звільнений з посади та податкової міліції у запас Збройних Сил України за п.64 пп. «з» Положення (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи та організації).

Пунктом 56 Положення встановлено, що особам середнього, старшого і вищого начальницького складу, звільненим із органів внутрішніх справ за віком, через хворобу, обмежений стан здоров`я чи скорочення штатів, у році звільнення, за їх бажанням надається чергова відпустка, тривалість якої визначається відповідно до п. 51 цього Положення. Особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану в році звільнення відпустку виплачується грошова компенсація відповідно до законодавства.

Тобто, можливість надання відпустки у рік звільнення передбачено для осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, звільненим із органів внутрішніх справ за віком, через хворобу, обмежений стан здоров`я чи скорочення штатів.

При звільненні з інших підстав, як у випадку позивача, особам середнього, старшого і вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, виплачується грошова компенсація відповідно до законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги наведене, виходячи із системного аналізу норм законодавства, керуючись принципом верховенства права, суд дійшов висновку про протиправну бездіяльність Головного управління ДФС у Закарпатській області щодо невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки за 2016-2018 роки при звільненні.

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 5, 9, 19, 77, 241 - 246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС в Закарпатській області (вул. Волошина, 52, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДФС у Закарпатській області щодо невиплати всіх належних ОСОБА_1 сум грошового забезпечення при звільненні.

3. Стягнути з Головного управління ДФС у Закарпатській області на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані щорічні відпустки за 2016 рік (11 діб), 2017 рік (40 діб) та 2018 рік (40 діб).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені пп. 15.5 п. 15 Розділу VII КАС України).

СуддяД.В. Іванчулинець