Справа № 160/1623/20
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2020-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2020 року Справа № 160/1623/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Голобутовського Р.З.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
11.02.2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі - відповідач), в якій просить:
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на безпідставність та необґрунтованість винесеного податкового повідомлення-рішення від 17.01.2019 року № 55/04-36-53-53, оскільки винесено відповідачем без врахування вимог абзацу «е» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України. Вважає, що об`єктом нежитлової нерухомості, на який нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є торговельні павільйони, які використовуються позивачем в своїй підприємницькій діяльності, та не є об`єктом оподаткування в розумінні частини «е» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України. Крім того, оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесене 17.01.2019 та надіслане (вручене) позивачу після 01 липня 2017 року, тобто вже після встановленого Податковим кодексом України строку, протягом якого надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом податкові повідомлення-рішення, що є порушенням вимог податкового законодавства України.
Ухвалою суду від 12.02.2020 року відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
11.03.2020 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що згідно з абзацем «е» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування об`єкти нежитлової нерухомості, які використовуються суб`єктами господарювання малого та середнього бізнесу, що провадять свою діяльність в малих архітектурних формах та на ринках. Умова податкової преференції може поширюватися на об`єкти нерухомості, які є об`єктом права власності суб`єктів господарювання, площа яких не перевищує 30 м2. Отже, застосування позивачем абзацу «е» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України є неправомірним. Щодо затримки у формуванні податкового повідомлення-рішення, то це не впливає на обов`язок позивача сплатити податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, і не є підставою для визнання такого рішення протиправним та його скасування.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. З власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив таке.
Відповідно до Методологічних основ та пояснень до позицій Класифікації видів економічної діяльності ДК 009:2010, затверджених Державним комітетом статистики України від 23.12.2011 №396, клас економічної діяльності 46.90 «Неспеціалізована оптова торгівля» включає «оптову торгівлю різним асортиментом товарів без будь-якої визначеної спеціалізації».
Нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 А використовуються фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 безпосередньо при здійсненні підприємницької діяльності, що підтверджується договором поставки № 08/03-1 від 08.03.2017.
Згідно з розрахунком податку на нерухоме майно по об`єкту за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа 1510 кв.м, база оподаткування 755 кв.м (1/2) за період з 01.03.2017 року по 31.12.2017 року.
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, об`єктом нежитлової нерухомості, на який нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік є майновий комплекс, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з: Літера А-1 -Торговельний павільйон площею 500,0 кв.м, об`єм 1300 куб.м, висота 2,60 м.; Літера Б-1-Мийка площею 165,0 кв.м, об`єм 510 куб.м, висота 3,0 м.; №1- Ворота металеві площею 12,0 п.м.; №2-Огорожа з.бетоні плити площею 159,0 п.м.; І - замощення площею 845,0 кв.м.
Не погодившись із прийнятим податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд виходить з наступного.
З 01.01.2015 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 №71-VIII (далі - Закон №71-VIII), яким викладено у новій редакції статтю 266 Податкового кодексу України, введено новий вид податку для громадян України, яким передбачено сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Так, відповідно до пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України (далі - ПК України) (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Згідно з пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Відповідно до ст. 3 Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.
Пунктом 12.3.5 п. 12.3 ст. 12 ПК України встановлено, що у разі якщо сільська, селищна або міська рада не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів та акцизного податку в частині реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, що є обов`язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.
Рішенням Дніпровської міської ради від 15.02.2017 № 12/18 «Про місцеві податки та збори на території міста» для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб встановлені ставки податку 0,5 % від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року за 1 кв.м. бази оподаткування.

За правилами пп. 266.3.2 п. 266.1 ст. 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

При цьому, пп. 266.5.1 п. 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 2 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

Підпунктом 266.6.1 п. 266.6 ст. 266 ПК України закріплено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Згідно з пп. 266.7.2 п. 266.6 ст. 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесене 17.01.2019 року та надіслане (вручене) позивачу після 01.07.2017 року, тобто вже після встановленого Податковим кодексом України строку, протягом якого надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом податкові повідомлення-рішення.

Однак, порушення строку направлення податкового повідомлення-рішення само по собі не може бути підставою для його скасування.

Зазначена правова позиція підтверджується постановою Верховного Суду від 13.02.2018 року у справі № 820/1975/17.

У свою чергу, відповідно до пп. «е» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України не є об`єктом оподаткування об`єкти нежитлової нерухомості, які використовуються суб`єктами господарювання малого та середнього бізнесу, що провадять свою діяльність в малих архітектурних формах та на ринках.

Згідно з ч. 2 ст. 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» мала архітектурна форма - це елемент декоративного чи іншого оснащення об`єкта благоустрою.

До малих архітектурних форм належать: альтанки, павільйони, навіси; паркові арки (аркади) і колони (колонади); вуличні вази, вазони і амфори; декоративна та ігрова скульптура; вуличні меблі (лавки, лави, столи); сходи, балюстради; паркові містки; огорожі, ворота, ґрати; інформаційні стенди, дошки, вивіски; інші елементи благоустрою, визначені законодавством.

Отже, до малих архітектурних форм належать павільйони.

Судом встановлено, що торговельні павільйони за адресою: м. Дніпро, Донецьке шосе, буд. 3А використовуються позивачем, платником єдиного податку, безпосередньо при здійсненні підприємницької діяльності.

Таким чином, суд робить висновок, що об`єктом нежитлової нерухомості, на який нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є торговельні павільйони, які використовуються позивачем у своїй підприємницькій діяльності, та не є об`єктом оподаткування у розумінні пп. «е» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

Позиція відповідача про те, що з метою уникнення проявів податкової дискримінації слід застосовувати преференцію лише до тих елементів торгової мережі, площа яких не перевищує площі малої архітектурної форми 30 кв.м є наслідком довільного тлумачення пп. «е» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

Вказана норма передбачає виключення із об`єктів оподаткування податком на нерухоме майно, як тих об`єктів нерухомості, які використовуються суб`єктами господарювання, що провадять свою діяльність в малих архітектурних формах, так і тих об`єктів нерухомості, які використовуються суб`єктами господарювання, незалежно від площі елемента торгової мережі, який цим суб`єктом використовується.

З огляду на викладене, суд зазначає, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, що торговельні павільйони, які використовуються позивачем у своїй підприємницькій діяльності є об`єктами оподаткування.

Суд вважає за необхідне зазначити, що з практики Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, слідує, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи "Серков проти України" (заява №39766/05), "Щокін проти України" (заяви №23759/03 та №37943/06), які відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами як джерела права.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд зазначає, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірності свого рішення. Натомість, позивачем доведено та підтверджено належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Отже, суд робить висновок про те, що податкове повідомлення-рішення від 17.01.2019 року № 55/04-36-53-53, яким визначено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2017 рік у сумі 10067 грн., є таким, що не відповідає положенням Податкового кодексу України, що є підставою для його скасування.

З огляду на викладене, позовна заява підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 72, 77, 78, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (вул. Сімферопольська, 17-А, м. Дніпро, 49000, ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 17.01.2019 року № 55/04-36-53-53.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський