Справа № 640/18315/19
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2020-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Файдюка В.В., Мєзєнцева Є.І.

за участю секретаря Муханькової Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 листопада 2019 року у справі за адміністративним позовом концерн "Техвоєнсервіс" до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м.Києві про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

Концерн "Техвоєнсервіс" звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м.Києві про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м.Києві Амбровського А.В. від 02.09.2019 року у виконавчому провадженні №55003446 про арешт коштів боржника в частині арешту коштів в сумі 479 261,67 грн., які призначені для оплати заробітної плати, єдиного соціального внеску, податку з доходів фізичних осіб, військового збору, податків та інших платежів до бюджету та які знаходяться на рахунку № НОМЕР_1 в АТ "ОТП Банк" МФО 300528, який належить філії Концерну "Техвоєнсервіс".

В подальшому позивачем було подано до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій останній просив: визнати протиправними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м.Києві стосовно стягнення грошових коштів з рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в АТ "ОТП Банк" на суму 452382,43 грн., які призначались для виплати заробітної плати працівникам філії Концерну "Техвоєнсервіс" "Науковий центр"; стягнути з Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м.Києві суму матеріальної шкоди у сумі 452382 грн.

Окружний адміністративний суд м.Києва своїм рішенням від 29 листопада 2019 року позов задовольнив частково. Визнав протиправними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м.Києві стосовно стягнення грошових коштів з рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в АТ «ОТП Банк» на суму 452382,43 грн., які призначались для виплати заробітної плати працівникам філії Концерну "Техвоєнсервіс" "Науковий центр". В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позову. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Дана справа належить до категорії термінових справ, передбачених ст. 287 КАС України та підлягає розгляду з урахуванням особливостей, передбачених параграфом 2 глави 11 КАС України.

У зв`язку з неприбуттям жодної з осіб, які беруть участь у справі у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу відповідно до вимог ч. 4 ст. 229 КАС України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно залишити без змін, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що у проваджені відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м.Києві перебуває зведене виконавче провадження № 55003446 з примусового виконання наказу №910/9847/18 виданого 28.11.2018 року Господарським судом м.Києва, виконавчого листа №711/7238/18 виданого 15.01.2019 року Придніпровським районним судом м.Черкаси, наказу №925/1326/18 від 15.03.2019 року виданого Господарським судом Черкаської області, виконавчого листа №711/5703/18 виданого 08.01.2019 року Придніпровським районним судом м.Черкаси, виконавчого листа №711/5730/18 виданого 08.01.2019 року Придніпровським районним судом м.Черкаси, постанови №Ю-11805-25У виданої 07.11.2017 року Головним управлінням ДФС у м.Києві, наказу №910/17940/17 виданого 06.03.2018 року Господарським судом м.Києва, виконавчого листа № 712/10954/17 виданого 05.07.2018 року Соснівським р/с м.Черкаси, наказу №13/127 виданого 30.04.2009 року Господарським судом м.Києва, наказу №5011-61/7632-2012 виданого 18.10.2012 року Господарським судом м.Києва, вимоги №Ю-11805-25у виданої 05.07.2018 року ДФС України Головним управління ДФС у м.Києві, наказу №910/4560/18 виданого 10.09.2018 року Господарським судом м.Києва, виконавчого листа №712/6702/19 виданого 08.08.2019 року Соснівським районним судом м.Черкаси.

Боржником у вказаному зведеному виконавчому провадженні є Концерн "Техвоєнсервіс".

02.09.2019 року в рамках вказаного виконавчого провадження державним виконавцем було винесено постанову, якою було накладено арешт на грошові кошти боржника, що містяться на рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в AT «ОТП Банк» в межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження у розмірі 16418858,50 грн.

Позивач, не погоджуючись з вказаними діями та постановою державного виконавця звернувся до суду з позовом. У позові позивач зазначив, що грошові кошти, які перебувають на вказаному рахунку призначені виключно для виплати заробітної плати та обов`язкових платежів до держбюджету, що підтверджується довідкою від AT "ОТП Банк" від 23.09.2019 року №017-1-3/290. Відповідачем накладено арешт на рахунок філії Концерну "Техвоєнсервіс" "Науковий центр", які призначені для виплати заробітної плати та обов`язкових платежів до держбюджету в сумі 479261,67грн., що унеможливлює своєчасну виплату заробітної плати і обов`язкових платежів до держбюджету та спричинить порушення соціальних і трудових прав громадян, які працюють на філії Концерну "Техвоєнсервіс" "Науковий центр".

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції зазначив, що при накладенні арешту на рахунки боржника, державний виконавець не з`ясував, які рахунки позивача, є спеціальними, які використовуються для виплати заробітної плати, які мають спеціальний режим використання, чим порушив вимоги п.7 ч.2 ст.18 Закону №1404-VIII. Накладення арешту на рахунок боржника № НОМЕР_1 , відкритому АТ "ОТП Банк" МФО 300528, який призначений для виплати заробітної плати, унеможливлює своєчасну виплату заробітної плати та інших виплат працівникам боржника, що призводить до порушення конституційних прав громадян, що працюють на підприємстві.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до статті 10 Закону № 1404-VIII, заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Частиною першою статті 13 Закону № 1404-VIII встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до пункту 7 частини другої статті 18 Закону 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейська обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Виконавець може звернути стягнення на кошти боржника - юридичної особи, розміщені на його рахунках і на рахунках, відкритих боржником - юридичною особою через свої філії, представництва та інші відокремлені підрозділи (частина 2 статті 52 Закону 1404-VIII).

Згідно із частиною третьою статті 52 Закону 1404-VIII не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

За змістом статті 56 Закон 1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

У порядку, встановленому цією статтею, виконавець, у провадженні якого знаходиться виконавче провадження, за заявою стягувача чи з власної ініціативи може накласти арешт на грошові кошти, які перебувають на рахунках (вкладах) чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах і належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили. Такий арешт знімається, якщо протягом п`яти днів з дня його накладення стягувач не звернеться до суду про звернення стягнення на грошові кошти такої особи в порядку, встановленому процесуальним законом.

Зміст спірних правовідносин, які склались у цій справі, зводиться до питання щодо правомірності постанови у зведеному виконавчому провадженні № 55003446 від 02.09.2019 року, якою накладено арешт на грошові кошти Концерна "Техвоєнсервіс", що містяться на рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в AT "ОТП Банк" в межах суми звернення стягнення у розмірі 16418858,50 грн., з якого здійснюється виплата заробітної плати.

Так, приписами частини першої статті 2, частини другої статті 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01 липня 1949 року № 95, ратифікованої Україною 04 серпня 1961 року, визначено, що дана Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватися заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї.

Заробітна плата в розумінні поняття "власності" є майном, на захист якого в тому числі стає стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Принципи, закріплені в статях 3 та 43 Конституції України, також знаходять своє вираження в положеннях статей 97 Кодексу законів про працю України, статтях 15, 22, 24 Закону України "Про працю".

Зазначені норми в сукупності свідчать про те, що держава гарантує та захищає законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю.

Разом з цим слід зазначити, що відповідно до частини другої статті 48 Закону 1404-VIII забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання відкритих відповідно до статей 191 та 261 Закону України "Про теплопостачання", статті 151 Закону України "Про електроенергетику", та на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Водночас, згідно з частинами третьою, четвертою статті 59 Закону 1404-VII у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Аналіз наведених правових норм свідчить, що виплата установою працівникам заробітної плати має пріоритет перед погашенням заборгованості іншими кредиторами підприємства, а рахунки, передбачені для виплати заробітної плати, є рахунками зі спеціальним режимом, на які орган державної виконавчої служби відповідно до вимог законодавства не накладає арешт, оскільки накладення арешту на рахунок боржника, який призначений також і для виплати заробітної плати та інших виплат працівникам боржника, унеможливить своєчасне здійснення таких виплат, що невідворотно призводить до порушення конституційних прав на оплату праці громадян, які працюють на підприємстві.

При цьому виокремлення таких рахунків належить до повноважень органу державної виконавчої служби, про що неодноразово висловлювався Верховний Суд у постановах від 27 червня 2019 року у справі № 916/73/19, від 10 жовтня 2019 року у справі № 916/1572/19, від 17 січня 2020 року у справі № 340/1018/19.

У матеріалах справи наявна довідка AT "ОТП Банк" від 23.09.2019 року №017-1-3/290, в якій зазначено, що поточний рахунок № НОМЕР_1 відкритий 21.03.2019 року філією Концерну "Техвоєнсервіс" "Науковий центр" використовується для виплати заробітної плати та обов`язкових платежів до держбюджету згідно діючого законодавства.

Згідно оскаржуваної постанови від 02.09.2019 року, саме на зазначений рахунок накладено арешт.

В подальшому 02.10.2019 року відповідачем було складено платіжне доручення та проведено стягнення грошових коштів з розрахункового рахунку № НОМЕР_1 , відкритого в AT "ОТП Банк" на суму 452382,43 грн. на рахунок Державної казначейської служби України №5280, які призначалися для виплати заробітної плати працівникам філії Концерну "Техвоєнсервіс" "Науковий центр".

Враховуючи наведені обставини, а також практику Верховного Суду, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про неправомірність оскаржуваної постанови відповідача про арешт коштів боржника № 55003446 від 02.09.2019 року, якою накладено арешт на розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в AT "ОТП Банк", а також протиправність дій державного виконавця стосовно стягнення грошових коштів з рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в АТ «ОТП Банк» на суму 452382,43 грн., оскільки така постанова та дії державного виконавця порушують права боржника на користування вказаним рахунком, який використовується ним для виплати заробітної плати та сплати обов`язкових платежів до бюджету.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки в частині відмовлених позовних вимог про стягнення з Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м.Києві суми матеріальної шкоди у сумі 452382 грн., апелянтом жодних доводів не наведено, а тому рішення суду першої інстанції в цій частині не підлягає перегляду.

З урахуванням викладеного у сукупності суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: В.В.Файдюк

Є.І. Мєзєнцев