Справа № 120/3869/19-а
Суддя: Жданкіна Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Вінниця

11 березня 2020 р. Справа № 120/3869/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Жданкіної Наталії Володимирівни,

за участю:

секретаря судового засідання: Фурмана Віталія Васильовича

позивача: Сурми С.А.,

представника позивача: Красномовець Н.П.,

представника відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу,

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач, В/ч НОМЕР_1 ) про визнання протиправним та скасування наказу.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що висновки акту перевірки, на підставі якого прийнято оскаржуваний наказ від 29.05.2019 за №871 "Про результати службового розслідування за фактом наявної дебіторської заборгованості за колишнім військовослужбовцем військової частини", стосовно притягнення ОСОБА_1 до обмеженої матеріальної відповідальності в розмірі місячного грошового забезпечення в сумі 8856,00 грн. є помилковими та суперечать фактичним обставинам справи.

Ухвалою від 11.12.2019 відкрито провадження у справі та справу призначено до судового розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 26.12.2019.

В підготовчому судовому засіданні 26.12.2019 судом оголошено перерву до 27.01.2020.

Ухвалою від 27.01.2020 відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі, повторно встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву та повідомлено про наслідки його неподання. Також даною ухвалою відкладено провадження у справі до 17.02.2020.

Ухвалою від 17.02.2020, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, із занесенням до протоколу судового засідання закрито підготовче засідання та призначено розгляд справи по суті на 11.03.2020.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав наведених у позовній заяві, а також усних пояснень наданих під час судового розгляду справи.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Частиною першою статті 205 КАС України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 205 КАС України у разі неявки без поважних причин або без повідомлення причин неявки в судове засідання учасника справи, який був належним чином повідомлений про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи.

Враховуючи наведене та беручи до уваги достатність наявних у справі доказів, суд, враховуючи положення ст. 268 КАС України, вважає можливим розглянути справу за відсутності тих учасників справи, що на виклик суду не з`явилися.

Заслухавши пояснення та доводи позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Позивач проходив службу у Збройних Силах України до 30.05.2019. Під час проходження служби позивач обіймав різні посади, зокрема, у званні майора юстиції обіймав посаду помічника командира бригади з правової роботи - начальника юридичного групи.

Під час проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 до позивача було застосовано матеріальну відповідальність, а саме відповідно до п. 3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 29.05.2019 за № 871 "Про результати службового розслідування за фактом наявної дебіторської заборгованості за колишніми військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 "

Передумовою для прийняття вищезазначеного наказу було проведення службового розслідування, результати якого відображені в Акті проведення службового розслідування за фактом наявної дебіторської заборгованості за колишніми військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 , який був затверджений командиром Військової частини НОМЕР_1 .

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

На час виникнення спірних правовідносин загальні підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіяні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативно правовими актами були визначені Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 №243/95-ВР (далі - Положення №243/95).

Відповідне положення втратило чинність на підставі Закону України за № 160-ІХ від 03.10.2019.

Відповідно до пункту 2 Положення №243/95 відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, заподіяна розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.

Військове майно - це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами. До нього належать: всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, паливно-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне та інше майно, а також кошти.

Пунктами 3, 4 Положення №243/95 встановлено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявності: а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г) вини у заподіянні шкоди.

Протиправною визнається така поведінка (дія або бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки.

Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинено ним умисно чи з необережності.

Відшкодування шкоди військовослужбовцями і призваними на збори військовозобов`язаними провадиться незалежно від притягнення їх до дисциплінарної чи кримінальної відповідальності за дію (бездіяльність), якою державі було заподіяно шкоди.

Пунктом 8 Положення №243/95 встановлено, що залежно від того, навмисно чи з необережності заподіяно шкоду, а також з урахуванням суспільної небезпечності дії (бездіяльності) винної особи та обставин, за яких заподіяно шкоду, і вартості майна до військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних застосовується повна або обмежена матеріальна відповідальність.

Відповідно до пункту 10 Положення №243/95 військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну недбалим виконанням ними службових обов`язків, передбачених військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами, несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення (Розділ II "Обмежена матеріальна відповідальність").

Згідно пункту 10 Положення №243/95, військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну недбалим виконанням ними службових обов`язків, передбачених військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами, несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення.

Абзацом другим пункту 17 Положення № 243/95 передбачено, що у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.

Розслідування призначається письмовим розпорядженням командира (начальника) військової частини, який має право прийняти рішення про притягнення військовослужбовця і призваного на збори військовозобов`язаного до матеріальної відповідальності (пункт 18 Положення № 243/95).

В силу вимог пункту 19 Положення № 243/95 розслідуванням повинно бути встановлено: в чому полягає матеріальна шкода та яка її вартісна оцінка; якими конкретно неправомірними діями військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного заподіяно шкоду, вимоги яких законів, військових статутів, порадників, інструкцій та інших нормативних актів при цьому було порушено; умисно чи з необережності та з якою метою заподіяно шкоду; чи заподіяно шкоду винною особою під час виконання службових обов`язків; ступінь вини кожного у разі заподіяння шкоди кількома особами; умови та причини, що сприяли заподіянню шкоди, та її наслідки.

Відповідно до пункту 21 Положення № 243/95, у висновку розслідування викладаються факти, встановлені відповідно до вимог пунктів 3 і 19 цього Положення, та пропозиції про притягнення винної особи (винних осіб) до обмеженої, повної чи підвищеної матеріальної відповідальності, а в разі необхідності - обґрунтування можливості зменшення суми, що підлягає стягненню з винного для відшкодування заподіяної шкоди.

Згідно пункту 23 Положення № 243/95 командир (начальник) військової частини після розгляду матеріалів розслідування зобов`язаний особисто провести бесіду з військовослужбовцем або призваним на збори військовозобов`язаним, який притягається до матеріальної відповідальності. Якщо вину військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного повністю доведено, командир (начальник) військової частини не пізніш як у місячний термін з дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення до матеріальної відповідальності винної особи з зазначенням розміру суми, що підлягає стягненню.

Матеріальна відповідальність не настає у випадках: коли заподіяна шкода є наслідком дії непереборної сили; не встановлення винної особи; смерті винної особи; коли шкоду заподіяно внаслідок виконання наказу старшого начальника, або виправданого в конкретних умовах службового ризику, або правомірних дій (пункт 37 Положення № 243/95).

Як вбачається зі змісту акту службового розслідування, підставою для його проведення слугував отриманий від помічника командира військової частини НОМЕР_1 з фінансово-економічної роботи - начальника фінансово-економічної служби майора М.Науменко рапорт від 14.05.2018 за вх. №7360 про наявну дебіторську заборгованість за колишніми військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 . Проведеним службовим розслідуванням встановлена бездіяльність позивача в участі у забезпеченні захисту майнових прав і законних інтересів військової частини, претензійній та позовній роботі, неналежна організація позовної роботи, зокрема в частині безпосередньої роботи ОСОБА_1 з матеріалами дебіторської заборгованості.

Водночас, надаючи оцінку зазначеним в акті службового розслідування висновкам, суд зазначає, що службовим розслідуванням не встановлено причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення, наявність неправомірних дій військовослужбовця, тобто позивача. Також, службовим розслідуванням не було встановлено причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування та виконанням військовослужбовцем, тобто позивачем обов`язків військової служби, вини військовослужбовця.

Зазначені обставини мають бути доведені в ході проведення службового розслідування, як того зобов`язує припис пункту 3 розділу II Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністерства оборони «Про затвердження Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України» за № 606 від 29 листопада 2018 року, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 20 грудня 2018 року за № 1446/32898.

Крім того, суд бере до уваги, що притягнення до відповідальності офіцера військової юстиції, а саме помічника командира військової частини НОМЕР_1 з правової роботи - начальника юридичної групи майора юстиції ОСОБА_1 , можливо лише з урахуванням висновку юридичної служби вищого рівня, а саме Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Військової частини НОМЕР_2 , як то передбачено пунктом 22 Положення про юридичну службу Міністерства оборони України, затвердженого Наказом Міністра Оборони України від 16 травня 2016 року №259.

Водночас, як вбачається з оскаржуваного наказу, зокрема п. 2, відповідне звернення до Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Військової частини НОМЕР_2 було ініційовано одночасно з застосуванням до позивача заходів дисциплінарного впливу. Таким чином, прийняття оскаржуваного наказу відбулось без врахування висновку юридичної служби вищого рівня, що свідчить про порушення процедури притягнення до відповідальності офіцера військової юстиції.

Зазначене вище свідчить, що відповідачем, під час проведення службового розслідування, не було дотримано вимог Положення №243/95, Положення про юридичну службу Міністерства оборони України.

Крім того, суд враховує, що повідомлення про наявність дебіторської заборгованості за колишніми військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 до відома відповідача доведено ще 14.05.2018 згідно рапорту помічника командира військової частини НОМЕР_1 з фінансово-економічної роботи - начальника фінансово-економічної служби майора ОСОБА_2 від 14.05.2018 за вх. №7360. Таким чином, керуючись приписами абзацу третього пункту 17 Положення № 243/95, який передбачає, що розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня виявлення шкоди, а в окремих випадках продовжено ще не більш як на один місяць, службове розслідування мало б закінчитись ще в 2018 році. Натомість, як вбачається з акту службового розслідування, який містить лише рік його проведення, а саме 2019 рік, під час проведення службових розслідувань відповідачем не було дотримано вимог абзацу третього пункту 17 Положення № 243/95.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що оскаржувані пункти наказу прийняті, за наслідками проведеного з порушенням встановленої чинним на той час Положенням №243/95 процедури проведення службового розслідування, без урахування всіх обставин, що мають значення для їх прийняття, без доведеності вини позивача, відтак є протиправними. В свою чергу, прийняття протиправного наказу у відношенні позивача призвело до безпідставного стягнення з нього 8856,00 грн. У зв`язку із визнанням спірних пунктів наказу протиправними, безпідставно стягнуті кошти підлягають поверненню позивачу.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 необхідно задовольнити повністю.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 29.05.2019 за №871 в частині притягнення ОСОБА_1 до обмеженої матеріальної відповідальності в розмірі місячного грошового забезпечення в сумі 8856,00 грн.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 8856,00 грн. (вісім тисяч вісімсот п`ятдесят шість гривень 00 коп.), утриманні на виконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 29.05.2019 за №871.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ОСОБА_1 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ; поштова адреса: АДРЕСА_2 )
Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , )

Повний текст рішення виготовлено та підписано: 19.03.2020

Суддя / Жданкіна Наталія Володимирівна