Справа № 640/19688/19
Суддя: Аверкова В.В.
Дата ухвалення: 2020-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2020 року м. Київ № 640/19688/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Аверкової В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Грінвуд»

до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві

про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень

від 16 липня 2019 року № 0106 та № 0106,

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Грінвуд» (далі по тексту - позивач, ТОВ «Грінвуд») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі по тексту - відповідач, ГУ ДФС у м.Києві), в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення від 16 липня 2019 року № 0106 та № 0106.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 жовтня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва, оскільки вважає протиправним визначення суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість та податку на прибуток, виходячи з того, що господарські операції із контрагентами ТОВ «Трейдер Вікторі» та ПП «Даріон Ініціатива» підтверджені належним чином оформленими первинними та податковими документами, є реальними та відповідають дійсному економічному змісту, а ТОВ «Грінвуд» дотримано передбачені законодавством умови для формування витрат та податкового кредиту.

Відповідач у відзиві на позовну заяву вказав про відповідність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень вимогам чинного законодавства, підтримавши висновки акта перевірки.

Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружним адміністративним судом міста Києва встановлено наступне.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 16 липня 2019 року № 0106 згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України, за порушення пункту 44.1 статті 44, пункту 185.1 статті 185, пункту 188.1 статті 188, пункту 187.1 статті 187, пункту 201.10 статті 201, пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України ТОВ «Грінвуд» збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 175 950,00 грн, в тому числі 140760 грн - за основним платежем, 35190 грн - за штрафними санкціями.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 16 липня 2019 року № 0106 згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 та пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України, за порушення підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України ТОВ «Грінвуд» збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на 195 500 грн, в тому числі за основним платежем - 156400 грн., за штрафними санкціями - 39100 грн.

Зазначені податкові повідомлення-рішення прийняті на підставі акта від 13 червня 2019 року № 349/26-15-14-01-06/31023578 «Про результати документальної позапланової перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Грінвуд» при визначенні по взаємовідносинах з ТОВ «Трейдер Вікторі» за листопад 2016 року, з ПП «Даріон Ініціатива» за березень 2017 року показників декларацій з податку на додану вартість та за 2016 рік, 2017 рік - показників фінансової звітності з їх відображенням в декларації з податку на прибуток підприємства (далі по тексту - акт перевірки).

У акті перевірки встановлені порушення пункту 44.1 статті 44, пункту 185.1 статті 185, пункту 188.1 статті 188, пункту 187.1 статті 187, пункту 201.10 статті 201, пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податок на додану вартість в загальній сумі 156 400 грн, в тому числі по періодам: за листопад 2016 року на суму 69738 грн., за березень 2017 року на суму 86662,00 грн; порушення підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податок на прибуток на 140760,00 грн, у тому числі по періодам: за 2016 рік на суму 62764 грн та за 2017 рік на суму 77995 грн.

Вказані в акті перевірки порушення обґрунтовані безпідставним заниженням податку на прибуток та віднесенням до складу податкового кредиту з податку на додану вартість відповідних сум вартості придбаних у ТОВ «Трейдер Вікторі» та ПП «Даріон Ініціатива», а саме: наявності відкритих кримінальних проваджень, пояснень посадових осіб щодо непричетності до діяльності підприємств, невідповідність придбаного товару реалізованому, відсутності доказів транспортування товару.

Згідно усталеної судової практики при розгляді справ даної категорії судам належить з`ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції (фактичне здійснення господарських операцій); підтвердження господарських операцій належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Таким чином, в межах даного спору слід встановити факт здійснення (реальність) господарських операцій позивачем з його контрагентами - ТОВ «Трейдер Вікторі» та ПП «Даріон Ініціатива», мету придбання та обставини використання придбаних товарів та послуг у власній господарській діяльності позивача, встановити спеціальну податкову правосуб`єктність учасників господарської операції.

З огляду на викладене, в межах власної господарської діяльності, а саме з метою розповсюдження інформації про імпортований та належний позивачеві товар (дієтичні добавки) для подальшої реалізації і отримання прибутку. 03 листопада 2016 року між позивачем та ТОВ «Трейдер Вікторі» та 01 березня 2017 року між позивачем та ПП «Даріон Ініціатива» були укладені Договори про надання послуг №Р-00252 та про надання послуг №Р-00095. За умовами вказаних правочинів виконавці (контрагенти позивача) за грошову оплату зобов`язувалися розміщувати рекламні матеріали в друкованих засобах масової інформації в обсягах та на умовах, передбачених цими Договорами та додатками до них.

03 листопада 2016 року з ТОВ «Трейдер Вікторі» та 01 березня 2017 року з ПП «Даріон Ініціатива» шляхом підписання необхідних Додаткових угод позивач погодив оригінали-макети рекламних матеріалів з інформацією про період виходу (протягом листопада 2016 року за угодою з ТОВ «Грейдер Вікторі» та протягом березня 2017 року за угодою з ПП «Даріон Ініціатива»), обсяг реклами і найменування товару (дієтичні добавки) та друкованого засобу масової інформації (видання газетного чи журнального типу).

Кожен погоджений та в подальшому розміщений рекламний матеріал в друкованому ЗМІ має посилання на найменування позивача (GREENWOOD) та на видані виключно позивачеві Державною санітарно- епідеміологічною службою МОЗ України висновки про відповідність вищезгадуваних дієтичних добавок вимогам діючого санітарного законодавства України.

Як наслідок, протягом листопада 2016 року у газеті «Експрес» (№86 (8946) та №90 (8969) за 2016 рік), у журналі «Лиза» (№46. №47 та №48 за 2016 рік), у журналі «Люблю готовить» (№13 за 2016 рік), у журналі «Бабушкин компот» (№13 за 2016 рік), у газеті «Газета по-українськи» (№89 (1945), №91 (1947), №93 (1949) та №95 (1951) за 2016 рік), у газеті «Добрий господар» (№21 (312) та №22 (313) за 2016 рік), у газеті «Пенсійний кур`єр» (№45 (703) та №46 (704) за 2016 рік), у журналі «Лабиринт кроссвордов» (№13 за 2016 рік), у журналі «Диетика» (№12 за 2016 рік), у газеті «Хозяин» (№44 (1100); №45 (1101) та №46 (1102) за листопад 2016 року), у журналі «Моя история» (№25 за листопад 2016 року) та у журналі «Твоё здоровье» (№12 за листопад 2016 року) було розміщено рекламу імпортованих позивачем дієтичних добавок «XL-Супер капсули», «Рідкий каштан супер форте», «Золотий коник» та «Вімакс форте», підтвердженням чого є акт надання послуг №ОУ-0048 від 17 листопада 2016 року; акт надання послуг №ОУ-0049 від 17 листопада 2016 року; акт надання послуг №ОУ-0050 від 17 листопада 2016 року; акт надання послуг №ОУ-0051 від 17 листопада 2016 року; акт надання послуг №ОУ-0052 від 17 листопада 2016 року; акт надання послуг №ОУ-0053 від 22 листопада 2016 року; акт надання послуг №ОУ-0054 від 23 листопада 2016 року; акт надання послуг №ОУ-0055 від 24 листопада 2016 року; акт надання послуг №ОУ-0056 від 25 листопада 2016 року; акт надання послуг №ОУ-0057 від 25 листопада 2016 року; акт надання послуг № ОУ-0058 від 25 листопада 2016 року; акт надання послуг №ОУ-0059 від 25 листопада 2016 року; акт надання послуг №ОУ-0060 від 25 листопада 2016 року; акт надання послуг №ОУ-0061 від 25 листопада 2016 року та примірники вищезазначених друкованих ЗМІ (копії містяться в матеріалах справи).

Копії податкових накладних № 164 від 25 листопада 2016 року, № 9 від 25 листопада 2016 року, № 161 від 25 листопада 2016 року, № 162 від 25 листопада 2016 року, № 163 від 25 листопада 2016 року, № 165 від 25 листопада 2016 року, № 141 від 24 листопада 2016 року, № 124 від 23 листопада 2016 року, № 113 від 22 листопада 2016 року, № 96 від 18 листопада 2016 року, № 75 від 17 листопада 2016 року, № 76 від 17 листопада 2016 року, № 77 від 17 листопада 2016 року, № 79 від 17 листопада 2016 року також містяться в матеріалах справи.

В свою чергу, протягом березня 2017 року у журналі «Лабиринт кроссвордов» (№04 за 2017 рік), у журналі «Бабушкин компот» (№04 за 2017 рік), у журналі «Люблю готовить» (№03 за березень 2017 року), у журналі «Телескоп» (№11 (1065)та №12 (1066) за 2017 рік), у журналі «Лиза» (№1 Іта №12 за 2017 рік), у журналі «Теленеделя» (№10 та №12 за 2017 рік), у газеті «Добрий господар» (№5 (320) та №6 (321) за 2017 рік), у газеті «Газета по-українськи» (№18 (1979) за 2017 рік) га у журналі «Диегика» (№4 за 2017 рік) було розміщено рекламу імпортованих позивачем дієтичних добавок «ХЬ-Супер капсули», «Рідкий каштан супер форте», «Ідеал» та «Вімакс форте», підтвердженням чого є акт надання послуг №ОУ-00016 від 09 березня 2017 року; акт надання послуг №ОУ- 00017 від 09 березня 2017 року; акт надання послуг №ОУ-00018 від 09 березня 2017 року; акт надання послуг №ОУ-00019 від 10 березня 2017 року; акт надання послуг №ОУ-00020 від 14 березня 2017 року; акт надання послуг №()У-00021 від 14 березня 2017 року; акт надання послуг №ОУ-00022 від 14 березня 2017 року; акт надання послуг №ОУ-00023 від 15 березня 2017 року; акт надання послуг №ОУ-00024 від 17 березня 2017 року; акт надання послуг №ОУ-00025 від 17 березня 2017 року; акт надання послуг №ОУ-00026 від 17 березня 2017 року; акт надання послуг №ОУ-00027 від 17 березня 2017 року та примірники вищезазначених друкованих ЗМІ (копії містяться в матеріалах справи).

Позивачем оплачено за надані послуги грошові кошти в повному обсязі, відповідні копії платіжних доручень від №№ 1, 2, 3, 4, 5 від 26 січня 2017 року та №№ 6-10 від 09 лютого 2017 року додані до матеріалів справи.

Копії податкових накладних № 26 від 17 березня 2017 року, № 27 від 17 березня 2017 року, № 25 від 17 березня 2017 року, № 24 від 17 березня 2017 року, № 23 від 15 березня 2017 року, № 22 від 15 березня 2017 року, № 20 від 14 березня 2017 року, № 21 від 14 березня 2017 року, № 19 від 10 березня 2017 року, № 17 від 09 березня 2017 року, № 18 від 09 березня 2017 року, № 16 від 09 березня 2017 року.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

За правилами підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є:

прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Пункт 135.1 статті 135 Податкового кодексу України встановлює, що базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Згідно з пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу.

Таким чином, фінансовий результат до оподаткування та, відповідно, база оподаткування податком на прибуток, визначається платником податку на прибуток у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності з урахуванням відповідних коригувань на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами бухгалтерського обліку.

Відповідно до підпункту 139.1.1 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення та зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Водночас, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або у разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток навіть за наявності складених документів чи сплати грошових коштів.

За визначенням статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень; національне положення (стандарт) бухгалтерського обліку - нормативно-правовий акт, затверджений центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики, що визначає принципи та методи ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності, що не суперечать міжнародним стандартам; міжнародні стандарти фінансової звітності (далі - міжнародні стандарти) - прийняті Радою з міжнародних стандартів бухгалтерського обліку документи, якими визначено порядок складання фінансової звітності; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини другої статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частина друга статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлює, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Разом з цим, формальна наявність у покупця первинних документів, необхідних для віднесення певних сум до складу витрат відповідного періоду не є безумовною підставою формування витрат, у разі не доведення реальності здійснених господарських операцій та придбання товарів з метою їх використання у межах господарської діяльності платника податку.

Так, досліджуючи питання пов`язаності придбаних позивачем товарів та послуг з його господарською діяльністю та реальність господарських операцій, суд зазначає про наступне

Відповідно до визначення частини першої статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначає господарську діяльність як діяльність особи, що пов`язану з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямовану на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Як свідчать матеріали справи, в межах власної господарської діяльності, а саме з метою розповсюдження інформації про імпортований та належний позивачеві товар (дієтичні добавки) для подальшої реалізації і отримання прибутку між позивачем та ТОВ «Трейдер Вікторі» та ПП «Даріон Ініціатива» були укладені Договір про надання послуг. За умовами вказаних правочинів виконавці (контрагенти позивача) за грошову оплату зобов`язувалися розміщувати рекламні матеріали в друкованих засобах масової інформації в обсягах та на умовах, передбачених цими Договорами та додатками до них.

Матеріали справи містять копії рекламних носіїв, які були опубліковані в журналах, газетах.

Судом не беруться до уваги доводи відповідача щодо наявності пояснень посадових осіб щодо непричетності до діяльності підприємств з огляду на наступне.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Так, відповідачем, на якого покладено обов`язок доказування, не надано жодних доказів на підтвердження викладених у запереченнях та акті перевірки обставин непричетності посадових осіб контрагентів позивача до здійснення господарської діяльності. Крім того, матеріали кримінальної справи не можуть бути підставою для висновків під час проведення перевірок, а обвинувального вироку, що набрав законної сили у відношенні посадових осіб контрагентів ТОВ «Грінвуд» матеріали справи не містять.

Стосовно відсутності в накладних деталізації рекламних послуг, суд зазначає, що положеннями чинного законодавства на позивача не покладається обов`язок здійснення перевірки ведення, подання контрагентами податкової звітності. Крім того, у позивача відсутня можливість під час укладення договорів та здійснення господарських операцій з контрагентами, перевірити джерела придбання товару, що є предметом укладених договорів.

Враховуючи викладене, беручи до уваги наявність підтверджуючих документів, а також придбання послуг з метою провадження господарської діяльності, висновки акта перевірки про порушення Податкового кодексу України в частині оподаткування податком на прибуток є помилковими, а збільшення позивачу суми податкового зобов`язання з податку на прибуток - протиправним.

Оцінюючи правомірність висновків акта перевірки про безпідставне включення до складу податкового кредиту з податку на додану вартість відповідних сум податку по ТОВ «Трейдер Вікторі» та ПП «Даріон Ініціатива», суд керується наступним.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

З аналізу вказаних правових норм та обставин справи суд приходить до висновку, що необхідними та достатніми підставами для включення позивачем до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість є: придбання ним товару, робіт чи послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності; сплата чи нарахування сум податку на додану вартість у зв`язку з таким придбанням.

Судом встановлено вище, що придбання позивачем у ТОВ «Трейдер Вікторі» та ПП «Даріон Ініціатива» послуг безпосередньо пов`язано з його господарською діяльністю, а здійснені господарські операції є реальними та підтверджуються необхідними документами.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України дою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кодекс України передбачає лише такі випадки для не включення до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв`язку з придбанням товарів (послуг), як не підтвердження податковими накладними та/або відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, та/або порушення порядку заповнення податкової накладної оформлення їх з порушенням вимог (пункт 198.6 статті 198, пункт 201.10 статті 201).

Згідно з пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов`язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

За приписом пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Як встановлено судом, на момент складання податкових накладних контрагенти позивача - ТОВ «Трейдер Вікторі» та ПП «Даріон Ініціатива», були зареєстровані як платники податку на додану вартість у встановленому законодавством порядку, а тому мали право нараховувати податок на додану вартість та складати податкові накладні на кожну поставку товарів та послуг.

Суд звертає увагу, що порушень з приводу правильності оформлення та реєстрації податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних в акті перевірки не встановлено.

Відповідно до приписів частини другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, в контексті спірних правовідносин належить відмітити рішення Європейського Суду з прав людини у справах "Інтерсплав" проти України" (2007 рік, заява №803/02), "Булвес АД проти Болгарії" (2009 рік, заява №3991/03) і "Бізнес Супорт Центр" проти Болгарії" (2010 рік, заява №6689/03), у яких, перевіряючи відповідність позбавлення права на податковий кредит/бюджетне відшкодування вимогам статті 1 Протоколу №1, Європейський суд з прав людини застосовував принцип пропорційності. Цей принцип є складовою частиною принципу верховенства права і вимагає додержання "справедливого балансу" між вимогами публічного інтересу та захистом прав приватних осіб, у реалізацію яких здійснюється втручання держави.

Провівши відповідну оцінку, Європейський Суд з прав людини визнав, що "справедливий баланс" не додержується, коли платника податку на додану вартість позбавляють права на податковий кредит/бюджетне відшкодування за відсутності доказів його залучення до протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування, чи доказів того, що йому було відомо/повинно було відомо про таку діяльність його постачальників.

Таким чином, за змістом норм Податкового кодексу України право покупця на податковий кредит з податку на додану вартість не ставиться в залежність від дотримання контрагентами вимог законодавства та вчинення ймовірних зловживань за ланцюгом постачання товару.

Враховуючи викладене, на думку суду, позивач правомірно відносив до складу податкового кредиту відповідні суми податку на додану вартість по відносинам із ТОВ «Трейдер Вікторі» та ПП «Даріон Ініціатива», тому, висновки актів перевірки про заниження податку на додану вартість є помилковими, а збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість протиправним.

Таким чином, податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 16 липня 2019 року № 0106 та № 0106 є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень в оскаржуваній частині з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ТОВ «Грінвуд» підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Грінвуд» - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 16 липня 2019 року № 0106 та № 0106.

3. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Грінвуд» (03148, місто Київ, вулиця Гната Юри, будинок 9, офіс 414, ) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 5571,75 грн (п`ять тисяч п`ятсот сімдесят одна) гривня 75 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, 33/19, ).

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Частина перша статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Аверкова