Справа № 400/3496/19
Суддя: Федусик А.Г.
Дата ухвалення: 2020-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2020 р.м.ОдесаСправа № 400/3496/19
Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача - Федусика А.Г.,

суддів: Бойка А.В. та Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради Довгаленко Олени Юріївни про визнання протиправними дій, -

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до державного реєстратора департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради Довгаленко Олени Юріївни про скасування рішення від 01 жовтня 2019 року про відмову у реєстрації місця проживання, скасування рішення від 01 жовтня 2019 року про відмову у знятті з реєстрації місця проживання, визнання дії відповідача протиправними в частині встановлення юридичного факту недійсності документу та в частині відмови в проведенні реєстрації місця проживання та зняття з реєстрації місця проживання, зобов`язання провести зняття з реєстрації місця проживання та реєстрацію місця проживання відповідно до заяв від 01 жовтня 2019 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що причиною відмови в знятті з реєстрації та реєстрації за новим місцем реєстрації відповідачем визначено відсутність військового квитка, однак ним було надано військовий документ, на якому є помітки «замість військового квитка» та «строк дії необмежений», що свідчить, що наданий реєстратору документ замінює військовий квиток та цей документ є діючим.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2019 року позов задоволено частково; скасовано рішення від 01 жовтня 2019 про відмову у реєстрації місця проживання та рішення від 01 жовтня 2019 про відмову у знятті з реєстрації місця проживання; зобов`язано відповідача повторно розглянути заяви позивача про зняття з реєстрації місця проживання та про реєстрацію місця проживання.

Не погоджуючись з даним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та задовольнити позов.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Судом першої інстанції було встановлено, що 01 жовтня 2019 позивач звернувся до Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради із заявою про зняття з реєстрації місця проживання за адресою АДРЕСА_1 , та заяву про реєстрацію місця проживання за адресою АДРЕСА_2 .

До заяв позивачем була надана обліково-послужна картка до військового квитка №77, яка була видана позивачу у 2004 році та містить написи «замість військового квитка» та «строк дії не обмежений».

Відповідач не здійснив зняття та реєстрацію місця проживання позивача на підставі його заяви, оскільки відповідно до п.26,18 постанови КМУ № 207 від 02 березня 2013 особа чоловічої статті повинна подати під час зняття з реєстрації місця проживання дійсний документ (військовий квиток, тимчасове посвідчення), про що зазначив у заяві позивача від 01 жовтня 2019.

Суд першої інстанції задовольняючи частково позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування рішень виходив з того, що надана разом із заявою про зняття з реєстрації місця проживання та заявою про реєстрацію нового місця проживання обліково-послужна картка до військового квитка № 77 є належним документом, що засвідчує перебування позивача на військовому обліку. Відповідачем не зазначено, яким вимогам не відповідає надана позивачем облікова-послужна картка та не зазначено про наявність сумніву про взяття позивача на військовий облік. Також, судом першої інстанції з мотивів невтручання у дискреційні повноваження відповідача зобов`язано його лише повторно розглянути подані позивачем заяви.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції частково хибними і такими, що не відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України в частині з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи, а саме прохальної частини апеляційної скарги вбачається, що рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині позовних вимог, в задоволенні яких було відмовлено, а тому з врахуванням наведеного, колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції лише в частині позовних вимог про визнання дії відповідача протиправними в частині встановлення юридичного факту недійсності документу, зобов`язання провести зняття з реєстрації місця проживання та реєстрацію місця проживання відповідно до заяв від 01 жовтня 2019 року.

Судом першої інстанції було зазначено, що Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» на відповідача покладається обов`язок при здійсненні реєстрації місця проживання перевіряти наявність позначки перебування позивача на військовому обліку.

Водночас, відповідачем не зазначено, яким вимогам не відповідає надана позивачем облікова-послужна картка та не зазначено про наявність сумніву про взяття позивача на військовий облік. В наданій позивачем обліково-послужній картці міститься інформація, що позивач 19 травня 2004 року прийнятий на облік Снігурівським РВК. В подальшому позивач знімався з обліку та реєструвався у Заводському РВК від 29 вересня 2004 року, Ленінському РВК від 01 серпня 2006 року, Центрально-Миколаївському РВК від 03 березня 2009 року. Остання відмітка стосовно перебування позивача на обліку підтверджується штампом Снігурівського РВК від 22 вересня 2010 року.

Колегія суддів зазначає, що вищевказані висновки про обґрунтованість позову по суті не є спірними під час розгляду даної справи апеляційним судом, а тому у відповідності до ч.1 ст.308 КАС України не підлягають правовій оцінці.

Так, відмовляючи в позові в частині суд першої інстанції зазначав, що зняття з реєстрації місця проживання та реєстрацію місця проживання відповідно до заяв від 01 жовтня 2019 року є виключною компетенцією державного реєстратора Департаменту, а тому суд не може перебирати на себе повноваження державного реєстратора Департаменту та втручатись в його дискреційні повноваження.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками та зазначає про відсутність в даних спірних правовідносинах у відповідача, як суб`єкта владних повноважень, дискреційних повноважень під час вирішення питання про зняття з реєстрації та реєстрації місця проживання.

Згідно Рекомендацій Комітету Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційні повноваження, це повноваження суб`єкта владних повноважень, закріплені у законодавстві, обирати у конкретній ситуації між альтернативами управлінськими рішеннями, кожне з яких є правомірним, разом з тим, з аналізу спірних правовідносин вбачається, що повноваження відповідача в даному випадку не мають ознак дискреційності, оскільки визначальною обставиною є те, що у кожному конкретному випадку звернення із відповідним клопотанням, з урахуванням фактичних обставин, існує лише один правомірний варіант поведінки суб`єкта владних повноважень зняти з реєстрації (зареєструвати) або відмовити в цьому.

Слід зазначити, що умови, за яких орган відмовляє у знятті з реєстрації та/або реєстрації, визначені законодавством. Якщо такі умови відсутні, орган повинен вчинити відповідні дії по зняттю з реєстрації або зареєструвати. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Крім того, у постанові від 16 вересня 2015 року (справа № 21-1465а15) Верховний Суд України вказав, що рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року в справі № 820/4757/17.

Крім цього, згідно статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованою Україною 17 липня 1997 року, встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів" вказано, що ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. З рішення Європейського суду з прав людини від 17 липня 2008 року у справі "Каіч та інші проти Хорватії" вбачається, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Держава несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема, через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Отже, враховуючи все вищезазначене у сукупності колегія суддів приходить до висновку про необхідність зобов`язання державного реєстратора департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради ОСОБА_2 саме провести зняття з реєстрації місця проживання позивача та зареєструвати його місце проживання відповідно до заяв від 01 жовтня 2019 року.

Стосовно позовних вимог позивача про визнання дій відповідача протиправними в частині встановлення юридичного факту недійсності його військового документу колегія суддів зазначає таке.

Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.2.1 Положення про управління державної реєстрації департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради, затвердженого розпорядженням Миколаївського міського голови від 27 червня 2018 року за №174р (далі Положення) основні завдання управління полягають у забезпеченні реалізації покладених на органи місцевого самоврядування повноважень щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання осіб.

Розділом 3 Положення визначено повноваження управління, до яких віднесено:

3.1. Забезпечення реалізації юридичними та фізичними особами своїх прав у сферах державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання осіб

3.2. Забезпечення державної реєстрації та проведення інших реєстраційних дій у сфері державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання осіб.

3.3. Формування та ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, реєстру територіальної громади м. Миколаєва.

3.4. Забезпечення надання відповідно до закону інформації про державну реєстрацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, з реєстру територіальної громади м.Миколаєва.

3.5. Встановлення відповідності заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства України, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами.

3.6. Взяття на облік безхазяйного нерухомого майна відповідно до законодавства України.

3.7. Формування, ведення та зберігання реєстраційних справ та інших документів, отриманих та створених державним реєстратором під час проведення реєстраційної дії.

3.8. Організація ведення діловодства та архівне зберігання документів відповідно до встановлених правил в управлінні.

3.9. Підготовка пропозицій щодо формування та реалізації державної політики у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців, реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання осіб.

Розділом 4 Положення передбачено, що для реалізації завдань та виконання повноважень, передбачених цим Положенням, іншими нормативними актами, управління має право:

4.1.1. Залучати фахівців органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій (за погодженням з їх керівниками) для розгляду питань, які належать до його компетенції.

4.1.2. Здійснювати контроль, проводити перевірки та аналітичну роботу з питань, які належать до його компетенції.

4.1.3. Отримувати від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій інформацію, необхідну для виконання покладених на нього завдань.

4.1.4. Отримувати від посадових осіб міської ради документи, довідки, розрахунки, інші матеріали, необхідні для виконання покладених на нього завдань.

4.1.5. Скликати наради з питань, які належать до його компетенції.

4.1.6. Брати участь у засіданнях виконавчого комітету міської ради, інших дорадчих і колегіальних органів, нарадах, які проводяться у міській раді.

4.1.7. Залучати працівників виконавчих органів міської ради для підготовки проектів нормативних актів та інших документів, а також для розробки і здійснення заходів, які проводить управління відповідно до покладених на нього обов`язків.

4.1.8. Заслуховувати звіти про роботу керівників підпорядкованих структурних підрозділів.

4.1.9. Вносити подання до відповідних органів про притягнення до відповідальності посадових осіб, які ігнорують законні вимоги та рішення міської ради, її виконавчих органів, прийняті у межах їх повноважень.

4.1 жовтня Брати участь у конференціях, семінарах, круглих столах тощо, сприяти у межах компетенції їх проведенню.

З наведеного вбачається відсутність повноважень у відповідача по наданню висновків, що мають правове значення, з приводу недійсності військового документу позивача, як такого, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині, оскільки відповідачем не могло бути і не було надано юридично значимих (в широкому розумінні такого терміну) висновків щодо недійсності військового документу позивача.

Колегія суддів зазначає, що відповідач, у відповідності до п.3.5 Положення має повноваження щодо встановлення відповідності поданих документів вимогам законодавства виключно в частині та лише по відношенню до питань, які належать до його (відповідача) завдань та компетенції, зокрема, щодо забезпечення реалізації покладених на органи місцевого самоврядування повноважень щодо реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання осіб, та не наділений повноваженнями встановлювати юридичні факти недійсності того чи іншого документу.

Отже, враховуючи все вищезазначене у сукупності, колегія суддів приходить до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог (в частині, що була досліджена судом апеляційної інстанції), а саме в частині зобов`язання державного реєстратора департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради Довгаленко О.Ю. провести зняття з реєстрації місця проживання позивача та зареєструвати його місце проживання відповідно до заяв від 01 жовтня 2019 року.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні справи неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, а тому, керуючись пунктом 1 частини 1 статті 317 КАС України, постанова суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2019 року в частині, якою зобов`язано державного реєстратора департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради Довгаленко Олену Юріївну повторно розглянути заяви позивача про зняття з реєстрації місця проживання та реєстрацію місця проживання - скасувати.

Прийняти в цій частині постанову, якою зобов`язати державного реєстратора департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради Довгаленко Олену Юріївну провести зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 та зареєструвати місце проживання ОСОБА_1 відповідно до заяв від 01 жовтня 2019 року.

В решті рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Федусик А.Г.
Судді Бойко А.В. Шевчук О.А.