Справа № 826/14010/18
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2020-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2020 року м. Київ № 826/14010/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія

«Нафтогаз України» в особі філії «Центр метрології та газорозподільних

систем Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна

компанія «Нафтогаз України»

до Державної архітектурно-будівельної інспекції України

про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» в особі філії «Центр метрології та газорозподільних систем Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - позивач, ПАТ «Нафтогаз») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Державної архітектурно-будівельної інспекції України (далі - відповідач, ДАБІ України), в якому просить:

- визнати протиправними дії Державного архітектурно-будівельної інспекції України в особі Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області щодо відмови у видачі сертифіката про прийняття в експлуатацію закінченого будівництва об`єкта «Будівництво 2-ої черги Метрологічного центру Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» в м. Боярка Перший пусковий комплекс, клас наслідків ССЗ, код об`єкта 2211,9, забудовником якого є Національна акціонерна компанія «Нафтогаз Україна»;

- визнати протиправним та скасувати рішення Державного архітектурно-будівельної інспекції України в особі Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області від 07 серпня 2018 року № ІУ 40;

- зобов`язати відповідача видати Публічному акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» в особі філії «Центр метрології та газорозподільних систем Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» сертифікат про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта «Будівництво 2-ої черги Метрологічного центру Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» в м. Боярка» Перший пусковий комплекс, клас наслідків ССЗ, код об`єкта 2211.9 на наступні будівлі:

будівля №005 - інженерно-лабораторний корпус;

будівля № 008 - стенд № 5 з лабораторіями температури і тиску;

будівля № 008а - лабораторії хроматографії та приготування сумішей;

будівля №006 - трансформаторна підстанція;

будівля № 555.3 - котельня.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що ним подано до відповідача заяву про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта та видачу сертифіката відповідно до вимог пункту 24 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року №461. Указана норма містить вичерпний перелік необхідних для отримання сертифіката документів, а саме: заяву про прийняття в експлуатацію об`єкта та видачу сертифіката за формою, наведеною у додатку 8 до цього Порядку, до якої додається акт готовності об`єкта до експлуатації за формою, наведеною в додатку 9 до цього Порядку. Стосовно подання інших документів законодавством передбачено право ДАБІ на їх витребування, а не обов`язкове їх подання разом з заявою. Однак, відповідачем відмовлено у видачі сертифіката про готовність об`єкта до експлуатації з підстав ненадання позивачем додаткових документів (виконавчої документації), що суперечить частині сьомій статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», яка містить перелік підстав для відмови у видачі сертифіката, та пункту 27 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461, згідно яких підставою для відмови у видачі сертифіката є неподання документів, необхідних для прийняття рішення про видачу сертифіката.

Ухвалою суду від 03 вересня 2018 року відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, запропоновано відповідачу надати відзив на позов з наданням доказів.

Від представника відповідача 24 вересня 2018 року через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач посилається на пункт 25 Порядку №461 та зазначає, що під час розгляду питання щодо прийняття в експлуатацію об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками, ДАБІ має право одержувати проектну та виконавчу документацію, визначені будівельними нормами, стандартами і правилами отримувати матеріали, відомості, довідки, пояснення з питань, що виникають під час огляду об`єкта, та залучати в разі потреби установи, організації, у тому числі громадські об`єднання осіб з інвалідністю, державні органи (їх консультативно-дорадчі органи). Оскільки позивачем не було надано необхідних для розгляду документів, то оскаржуваним рішенням від 07 серпня 2018 року № ІУ 0 відмовлено у видачі сертифікату. У задоволенні позову просить відмовити.

У свою чергу позивачем 04 жовтня 2018 року через канцелярію суду подано відповідь на відзив, в якому зазначається, що чинним законодавством не передбачено обов`язку замовника разом із заявою подавати проектну та виконавчу документацію, а тому не надання такої документації не може вважатись підставою для відмови у видачі сертифіката.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Оцінивши наявні у справі документи і матеріали, належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, судом встановлено наступне.

Відповідно до пункту 1.2 Положення про Філію «Центр метрології та газорозподільних систем» ПАТ «НАК «Нафтогаз України», затвердженого рішенням Правління від 09 лютого 2015 року, протоколом №12, в редакції рішення від 12 травня 2016 року, протокол №69. Пункт 2, Філія є відокремленим підрозділом ПАТ «НАК «Нафтогаз України», провадить свою діяльність від імені ПАТ «НАК «Нафтогаз України» без статусу юридичної особи.

Відповідно до пункту 2.3.1 зазначеного Положення Філію визначено замовником будівництва Метрологічного центру НАК «Нафтогаз України» в м. Боярка з виконанням функцій замовника об`єкта, що будується та забезпечення введення його в експлуатацію.

НАК «Нафтогаз України» як компанія, засновником та єдиним акціонером якої є держава, належить право постійного користування земельною ділянкою, розташованою у Київській області, Києво-Святошинському районі, площею 2,1824 га на підставі Державного акту від 04 вересня 2003 року серії ІІ-КВ № 000694.

Будівництво Метрологічного центру здійснюється, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2001 року № 1089 «Про Концепцію створення єдиної системи обліку природного газу» та рішення Регіональної Технічної Робочої Групи INOGATE 98-99 на технічну допомогу Україні для створення Східноєвропейського міждержавного центру метрології природного газу на базі Метрологічного центру в м. Боярка».

Техніко-економічний розрахунок будівництва 2-ої черги Метрологічного центру НАК «Нафтогаз України» розроблено ТОВ «Централь» (м. Київ) у 2006 році на підставі завдання, затвердженого 15 червня 2005 року НАК «Нафтогаз України».

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05 грудня 2007 року №1093-р затверджено поданий Мінпаливенерго техніко-економічний розрахунок будівництва 2-ої черги Метрологічного центру НАК «Нафтогаз України» в м. Боярці.

Друга черга будівництва Метрологічного центру в м. Боярка, відповідно до техніко-економічного розрахунку (ТЕР) та розпорядження від 24 липня 2018 року №6-р філії «Центр метрології та газорозподільних систем публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (прийнято відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461, якою затверджено Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, сформована з трьох пускових комплексів у складі об`єктів:

Перший пусковий комплекс: існуюча будівля №005 - облаштування приміщень під лабораторії вологості, густини, тиску, температури та диспетчерської; будівля № 008 - стенд №5 та лабораторії температури і тиску; будівля № 008а - лабораторії хроматографії та приготування сумішей; будівля №006 - КТП з електрощитовою; споруда № 555,1 - котельня.

Другий пусковий комплекс: існуюча будівля № 003 - стенд № 3; будівля №004 вентиляційна камера (існуюча будівля); споруда № 010 - теплопункт (існуюча будівля); споруда №003.1 - стенд № 3а з навісом; реконструкція газопроводу-відводу до ГРС-1 від газопроводу «Київ-Брянськ» з виносом ділянки газопроводу «Дашава-Київ»; споруда № 252 - установка очистки газу; споруда №333 - ємність збирання конденсату; внутрішньо-площадкові технологічні трубопроводи.

Третій пусковий комплекс; будівля № 007 - стенд №1 та стенд №4; будівля №009 - стенд №2; споруда №666 - газо-розподільчий пункт; будівля № 443.1 - вантажна прохідна; споруда № 555.2 - котельня (технологічна); споруда №777 - автоматична пожежна насосна установка; споруда № 778 - 2 протипожежні резервуари ємністю по 300 куб.м.; споруда № 011 - газорозподільна станція (ГРС-1А); споруда № 888 - артезіанські свердловини; споруда № 999 - насосна господарсько-питтєвого водопроводу.

НАК «Нафтогаз України» 28 жовтня 2016 року звернулася з листом № 112-1189/1.2.1/КМ-16 до Прем`єр-міністра України Гройсмана В.Б. в якому пропонувала, зокрема, визнати як пріоритет завдання діяльності Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» щодо введення в експлуатацію Метрологічного центру з розширенням його завдань і функцій як головного органу з центрального обліку надходження і використання природного газу в Україні, участі у формуванні прогнозного балансу надходження та розподілу природного газу в Україні на відповідний рік.

Листом від 07 листопада 2016 року № 39454/1/1-16 Прем`єр-міністром України надано доручення відповідним посадовим особам забезпечити сприяння Метрологічному центру в отриманні документів та погоджень, необхідних для започаткування його роботи, згідно з функціональними призначенням.

Кошти пайової участі у розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту сплачено НАК «Нафтогаз України» відповідно до договору, укладеного 20 лютого 2009 року між НАК «Нафтогаз України» та Боярської міською радою.

На виконання будівельних робіт з будівництва 2-ої черги Метрологічного центру НАК «Нафтогаз України» в м. Боярка Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області 15 липня 2010 року видано дозвіл № 533/10.

Частиною 8 Прикінцевих положень Закону України від 17 лютого 2011року № 3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції, чинній на час спірних правовідносин) встановлено, що дозволи на виконання будівельних робіт, отримані до набрання чинності цим Законом, є чинними до завершення будівництва об`єкта.

У цій частині позивач зазначає, що дозвіл на виконання будівельних робіт датований 15 липня 2010 року, а поняття «категорії складності об`єкта будівництва» введено змінами до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 22 грудня 2011 року №4220- VI та від 17 січня 2017 року № 1817-VIІ, а отже дозвіл від 15 липня 2010 року №533/10 на виконання будівельних робіт був чинним на момент введення у дію понять щодо розмежування категорій складності об`єктів будівництва, тому залишається чинним до завершення будівництва, та посилається на лист від 16 січня 2017 року №8/17-54-17 Міністерства регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України, у якому викладена аналогічна позиція.

Надалі, позивач з метою прийняття в експлуатацію Першого пускового комплексу об`єкта «Будівництво 2-ої черги Метрологічного центру Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» в м. Боярка, 24 липня 2018 року звернувся до відповідача із заявою №50/01-704 про прийняття в експлуатацію об`єкта та видачу сертифіката з актом готовності об`єкта до експлуатації (заява про прийняття в експлуатацію об`єкта та акт готовності були заповнені за формами, наведеними у додатках 8, 9 до Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461).

Також, Компанією в особі філії «ЦМГС» надані до відповідача відповідні документи для прийняття в експлуатацію будівель, завершених будівництвом об`єкта «Будівництво 2-ої черги Метрологічного центру НАК «Нафтогаз України» в м. Боярка Перший пусковий комплекс, а саме: будівлі №005 - інженерно-лабораторний корпус (площа за проектом 966,00 кв.м.); будівлі №008 - стенд №5 з лабораторіями температури і тиску (площа за проектом 181,0 кв.м.); будівлі №008а - лабораторії хроматографії та приготування сумішей (площа за проектом 221,0 кв.м.); будівлі №006 - трансформаторна підстанція (площа за проектом 40,0 кв.м.); будівля № 555.3 - котельні (площа за проектом 65,5 кв.м.)

Проте, відповідачем 07 серпня 2017 року прийнято рішення №ІУ 40 (оригінал якого з Актом готовності позивачем отримано 21 серпня 2018 року) про відмову у видачі сертифіката Компанії з тих підстав, що заявником не подано документів, необхідних для прийняття рішення про видачу сертифіката (не подано в повному обсязі проектної та виконавчої документації), а також виявлено недостовірні відомості у поданих документах.

Розглядаючи спірні правовідносини, що склалися між сторонами, суд виходить з того, що правові та організаційні засади здійснення архітектурної діяльності визначені Законом України «Про архітектурну діяльність» від 20 травня 1999 року №687-XIV (тут та далі - Закон №687-XIV в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), спрямованим на формування сприятливого життєвого середовища, досягнення естетичної виразності, економічної доцільності і надійності будинків, споруд та їх комплексів.

Відповідно до статті 10 Закону №687-XIV для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об`єктів архітектури додержання суб`єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності встановлені Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року №3038-VI (тут та далі - Закон №3038-VI в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин).

Частиною першою статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною п`ятою статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування.

За правилами частини другої статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками, здійснюється на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації шляхом видачі органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Форма акта готовності об`єкта до експлуатації, форма сертифіката, порядок його видачі, розмір та порядок внесення плати за видачу сертифіката визначаються Кабінетом Міністрів України.

Акт готовності об`єкта до експлуатації підписується замовником, генеральним проектувальником, генеральним підрядником або підрядником (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників), субпідрядниками, страховиком (якщо об`єкт застрахований).

Частиною четвертою статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що прийняття рішення про реєстрацію (повернення) декларації про готовність об`єкта до експлуатації, видачу (відмову у видачі) сертифіката здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю протягом десяти робочих днів з дати подання відповідних документів.

Згідно з частиною сьомою вказаної статті Закону орган державного архітектурно-будівельного контролю відмовляє у видачі сертифіката з таких підстав: 1) неподання документів, необхідних для прийняття рішення про видачу сертифіката; 2) виявлення недостовірних відомостей у поданих документах; 3) невідповідність об`єкта проектній документації на будівництво такого об`єкта та/або вимогам будівельних норм, державних стандартів і правил; 4) невиконання вимог, передбачених Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», щодо оснащення будівлі вузлами обліку відповідних комунальних послуг.

Постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року №461 затверджено Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів затверджений (далі - Порядок №461), яким визначено форму заяви про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта та видачу сертифіката; форму акта готовності об`єкта до експлуатації; форму довідки щодо розгляду документів, поданих для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, та видачі сертифіката; форму відмови у видачі сертифіката.

Відповідно до пункту 23 Порядку №461 сертифікат видається органом державного архітектурно-будівельного контролю за формою, наведеною у додатку 7 до цього Порядку.

Пунктом 24 Порядку №461 встановлено, що для отримання сертифіката замовник (його уповноважена особа) подає особисто або надсилає рекомендованим листом з описом вкладення до відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю заяву про прийняття в експлуатацію об`єкта та видачу сертифіката за формою, наведеною у додатку 8 до цього Порядку, до якої додається акт готовності об`єкта до експлуатації за формою згідно з додатком 9 до цього Порядку.

Таким чином, порядок звернення із заявою та видача сертифіката про готовність об`єкта до експлуатації чітко визначено Законом №3038-VI та іншими нормативно-правовими актами, а підставою для видачі сертифіката є заява замовника про прийняття в експлуатацію об`єкта та видачу сертифіката, а також акт готовності об`єкта до експлуатації. Подання замовником при цьому до Держархбудінспекції виконавчої документації законодавством не передбачено.

Згідно пункту 25 Порядку №461 орган державного архітектурно-будівельного контролю приймає подані замовником заяву, акт готовності об`єкта до експлуатації та вчиняє дії у межах чинного законодавства щодо з`ясування питання достовірності відомостей у поданих документах, відповідності об`єкта проектній документації, вимогам будівельних норм, стандартів і правил, за результатами яких складається довідка за формою, наведеною у додатку 10 до цього Порядку.

Під час розгляду питання прийняття в експлуатацію об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками, орган державного архітектурно-будівельного контролю має право оглядати об`єкт із здійсненням фото- та відеофіксації, відбирати зразки продукції, призначати експертизу, одержувати проектну та виконавчу документацію, визначені будівельними нормами, стандартами і правилами, отримувати матеріали, відомості, довідки, пояснення з питань, що виникають під час огляду об`єкта, та залучати в разі потреби установи, організації, у тому числі громадські об`єднання осіб з інвалідністю, державні органи (їх консультативно-дорадчі органи).

Як свідчать матеріали справи, 26 липня 2018 року позивач подав до відповідача заяву про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта та видачу сертифіката на об`єкт «Будівництво 2-ої черги Метрологічного центру Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» в м. Боярка, Київська область, (код об`єкта 2211.9).

Після подання позивачем заяви про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта видачу сертифіката відповідачем ініційовано огляд об`єкта Будівництво 2-ої черги Метрологічного центру Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» в м. Боярка, Київська область.

Відповідно до пункту 25 Порядку №461 відповідач доручив головному інспектору будівельного нагляду Коваль В., з`ясувати питання достовірності відомостей у поданих позивачем документах, та відповідності вищевказаного об`єкта будівництва проектній документації, вимогам будівельних норм, стандартів і правил.

За результатами такої перевірки вказаною посадовою особою складено довідку щодо розгляду документів, поданих для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, та видачі сертифіката за формою, визначеною додатком №10 до Порядку №461.

Згідно з довідкою (без дати) відомості, вказані у заяві і акті готовності об`єкта до експлуатації, є достовірними; на об`єкті «Будівництво 2-ої черги Метрологічного центру Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» в м. Боярка, перший пусковий комплекс», (код об`єкта 2211.9) виконано всі передбачені проектною документацією дії, згідно з будівними нормами, державними стандартами і правилами роботи, створено безпечні умови для роботи виробничого персоналу і перебування людей відповідно до вимог нормативно-правових актів з охорони праці та промислової безпеки, але виявлено такі порушення під час перевірки: замовником не надано всіх документів, необхідних для прийняття рішення про видачу сертифікату, а саме: відсутні проектна документація стадія проект (П), розробка якої визначена п. 1.4 архітектурно-планувального завдання (АПЗ) № 236/04 затвердженого 08.07.2004; відсутня виконавча документація.

Відповідно до абзацу 2 п. 25 Порядку №461 встановлено, що під час розгляду питання прийняття в експлуатацію об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками, орган державного архітектурно-будівельного контролю має право оглядати об`єкт із здійсненням фото- та відео фіксації, відбирати зразки продукції, призначати експертизу, одержувати проектну та виконавчу документацію, визначені будівельними нормами, стандартами і правилами, отримувати матеріали, відомості, довідки, пояснення з питань, що виникають під час огляду об`єкта, та залучати в разі потреби установи, організації, у тому числі громадські об`єднання осіб з інвалідністю, державні органи (їх консультативно-дорадчі органи).

Отже, ознайомившись із довідкою головного інспектора будівельного нагляду Коваль В., відповідач в порядку пункту 25 Порядку №461 мав право витребувати від позивача документи, необхідні для розгляду питання щодо видачі сертифікату, натомість таких дій не вчинив. Позивач у позовній заяві зазначає, що йому не пропонувалося у будь-який спосіб надати документацію на перевірку, при цьому відповідачем іншого не доведено та не заперечуються такі обставини.

Порядок № 461 також не містить обов`язку замовника подавати разом із заявою проектну та виконавчу документацію, а передбачає лише право органу державного архітектурно-будівельного контролю одержувати таку документацію.

Відповідно зазначені документи (проектна та виконавча документація) можуть надаватися замовником на відповідний запит органу державного архітектурно-будівельного контролю.

Відповідно до пункту 27 Порядку №461 орган державного архітектурно-будівельного контролю протягом десяти робочих днів з дати реєстрації заяви приймає рішення про видачу сертифіката або про відмову в його видачі.

Сертифікат виготовляється в одному примірнику та видається замовнику (уповноваженій ним особі), який має зберігати його протягом всього періоду експлуатації об`єкта.

Підставою для відмови у видачі сертифіката є неподання документів, необхідних для прийняття рішення про видачу сертифіката; виявлення недостовірних відомостей у поданих документах; невідповідність об`єкта проектній документації на будівництво такого об`єкта та/або вимогам будівельних норм, стандартів і правил.

Виходячи з аналізу вказаних правових норм, орган державного архітектурно-будівельного контролю може відмовити у видачі сертифіката лише з визначених чинним законодавством підстав, а саме: неподання документів, необхідних для прийняття рішення про видачу сертифіката; виявлення недостовірних відомостей у поданих документах; невідповідність об`єкта проектній документації на будівництво такого об`єкта та/або вимогам будівельних норм, стандартів і правил.

Як свідчать матеріали справи, для отримання сертифіката позивачем подано Державній архітектурно-будівельній інспекції України відповідно до вимог Порядку № 461 всі необхідні документи, а саме: заяву про прийняття в експлуатацію об`єкта та акт готовності об`єкта до експлуатації на 6 аркушах.

Таким чином, суд приходить до висновку, що рішення відповідача від 07 серпня 2018 року №ІУ 40 не ґрунтується на нормах чинного на час його видання законодавства, є протиправним та підлягає скасуванню.

Стосовно позовних вимог щодо визнання протиправними дій ДАБІ щодо відмови у видачі сертифіката про прийняття в експлуатацію закінченого будівництва об`єкта «Будівництво 2-ої черги Метрологічного центру Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» в м. Боярка Перший пусковий комплекс, клас наслідків ССЗ, код об`єкта 2211,9, забудовником якого є НАК «Нафтогаз України», суд зазначає, що у наведеному формулюванні позовні вимоги в цій частині не сприятимуть ефективному захисту прав позивача у розумінні положень статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, а окрім того безпосередньо не впливають на обсяг прав і обов`язків позивача та охоплюються тією частиною позовних вимог, щодо яких суд дійшов висновку про їх обґрунтованість, зокрема, щодо скасування оскаржуваного протиправного рішення відповідача від 07 серпня 2018 року №ІУ 40.

В частині позовних вимог щодо зобов`язання відповідача видати Публічному акціонерному товариству «НАК «Нафтогаз України» в особі філії «Центр метрології та газорозподільних систем ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» сертифікат про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта суд зазначає наступне.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 р. на 316-й нараді, вбачається, що під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина перша статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України).

Ці вимоги закріплюють у національному законодавстві положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року, відповідно до якої кожному гарантується право на справедливий судовий розгляд. Кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Одночасно, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Так, у справі «Беєлер проти Італії» Європейський суд з прав людини зазначив, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, лише якщо забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогам захисту основоположних прав конкретної особи. Питання щодо того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.

У рішенні у справі «Інтерсплав» проти України» суд наголосив, що втручання має бути пропорційним та не становити надмірного тягаря, іншими словами воно має забезпечувати «справедливий баланс» між інтересами особи і суспільства.

Згідно судової практики Європейського суду з прав людини (рішення по справі Олссон проти Швеції від 24 березня 1988 року) запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців, водночас, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

Повертаючись до відповідної частини позовних вимог, суд вбачає доцільним зазначити, що обрання такого способу захисту та відновлення прав позивача як зобов`язання видати Сертифікат про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта 2-ої черги Метрологічного центру «Будівництво 2-ої черги Метрологічного центру НАК «Нафтогаз України» в м. Боярка є втручанням у дискреційні повноваження відповідача, оскільки вирішення зазначеного питання є функцією та повноваженнями виключно відповідача за умов, передбачених чинним законодавством, та щодо яких суд не має доцільності та правових підстав для втручання.

Водночас, згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відтак, підсумовуючи викладене у сукупності, суд знаходить підстави для часткового задоволення позовних вимог.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якої при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивач, який не є суб`єктом владних повноважень, позиваючись до суду, сплатив 5 286,00 грн. судового збору, відповідно до платіжного доручення №2342 від 29 серпня 2018 року (т.1 а.с.5), виходячи з трьох позовних вимог немайнового характеру, при цьому суд частково задовольняє позов, у зв`язку з чим відшкодуванню на користь позивача підлягає сума 1 700 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 6, 9, 17, 69-71, 94, 160-165, 167, 254, 257-263, Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» в особі філії «Центр метрології та газорозподільних систем Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Державної архітектурно-будівельної інспекції України про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області від 07 серпня 2018 року № ІУ 40.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної архітектурно-будівельної інспекції України на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» в особі філії «Центр метрології та газорозподільних систем Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» судовий збір в розмірі 1 700,00 грн. (одна тисяча сімсот гривень 00 коп.).

В решті позовних вимог відмовити.

За приписами статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Порядок та строки подання апеляційної скарги врегульовано приписами статей 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне найменування сторін:

Позивач: Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» в особі філії «Центр метрології та газорозподільних систем Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 1, .

Відповідач: Державна архітектурно-будівельна інспекція України, адреса: 01133, м. Київ, бул. Лесі Українки, 26-А, .

Суддя В.І. Келеберда