Справа № 310/10003/19
Суддя: Морока С. М.
Дата ухвалення: 2020-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

18 березня 2020 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Мороки С.М.,

за участю секретаря судового засідання Олійник Н.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до старшого лейтенанта поліції Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області Лещенка Дмитра Ігоровича про визнання протиправними дій та скасування постанови серія ЕАК №1889441 від 22 грудня 2019 року,

В с т а н о в и в:

26.12.19 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до старшого лейтенанта поліції Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області Лещенка Дмитра Ігоровича про визнання протиправними дій та скасування постанови серія ЕАК №1889441 від 22 грудня 2019 року, в якому зазначив наступне: 22 грудня 2019 року старшим лейтенантом поліції Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області Лещенко Дмитром Ігоровичем, було винесено постанову серія ЕАК №1889441 про притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу 425 гривень.

Відповідно до постанови, позивач нібито о 00 годині 32 хвилин, рухаючись за кермом автомобіля ЗАЗ у м. Бердянську по просп. Азовському, проїхав на заборонний жовтий сигнал світлофору, чим порушив вимоги п.8.7.3 ПДР.

Зазначені дії інспектора позивач вважає протиправними, а постанову незаконною, винесеною з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права та такою, що підлягає скасуванню, що обґрунтовано наступним.

В позові зазначено, що 22 грудня 2019 року ОСОБА_1 рухався на транспортному засобі ЗАЗ, днз НОМЕР_1 , який належить йому, проїжджаючи по просп. Азовському у напрямку вул. Консульська проїхав на дозволений зелений сигнал світлофору, був зупинений патрульним автомобілем білого кольору Mitsubishi. До його автомобіля підійшов співробітник патрульної поліції Лещенко Д.І. та вимагав пред`явити водійське посвідчення, свідоцтво про реєстрацію ТЗ та поліс обов`язкової цивільної відповідальності власників наземних ТЗ, і сказав, що він, ОСОБА_1 , нібито, порушив вимогу, проїхавши на заборонний сигнал світлофору жовтого кольору. Свідчення про це були надані свідком, як стверджує позивач, покази надавала неадекватна та нетвереза особа.

На звинувачення поліцейського ОСОБА_1 висловив думку про розгляд справи про адміністративне правопорушення. На що інспектор Лещенко Д.І. повторив вимогу пред`явити йому водійське посвідчення, свідоцтво про реєстрацію ТЗ та поліс обов`язкової цивільної відповідальності власників наземних ТЗ.

Переглянувши документи, інспектор пішов до свого службового транспорту, та через деякий час повернувся з бланком постанови, який був вже частково заповнений, та повідомив позивачу, що на нього буде складено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності, не розглянувши справу по суті, як того вимагають норми статей 278-280 КУпАП, не ознайомив його з правами, передбаченими статтями 268 КУпАП та 63 Конституції України. ОСОБА_1 наполягав на об`єктивному розгляді справи, на що інспектор заперечив та знову пішов далі заповнювати постанову до свого службового автомобіля. Також на прохання підтвердити за допомогою фото/відео фіксації його дії (як стверджував інспектор, правопорушення), ОСОБА_1 було відмовлено. Таким чином, після зупинки транспортного засобу, висловлення звинувачень у бік позивача, інспектор Лещенко Д.І. одразу виніс постанову, не розглянувши справу по суті. Будь-якої підготовки до розгляду справи не було, як і не було оголошення посадової особи, яка розглядає справу, особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не були вирішені клопотання, не були дослідженні докази, не були заслухані особи, які беруть участь у розгляді справи та свідки, та взагалі не було можливості з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також інші обставини, що мають суттєве значення для правильного вирішення справи. Зазначене лише підтверджує халатне ставлення до розгляду справи. Своїми діями Лещенко Д.І. грубо порушив вимоги ст.ст. 278, 279 та 280 КУпАП, а також право на захист, яке закріплено як ст. 268 КУпАП, так і ст. 59, 63 Конституції України. Право на захист є одним з основних прав, гарантованих Конституцією України і порушення цього права є не допустимим.

Згідно з вимогами п. 8.11 ПДР України, водіям, які в разі ввімкнення жовтого сигналу або підняття регулювальником руки вгору не можуть зупинити транспортний засіб у місці, передбаченому пунктом 8.10 цих Правил, не вдаючись до екстреного гальмування, дозволяється рухатися далі за умови забезпечення безпеки дорожнього руху. Своїми діями позивач не створював аварійну ситуацію та рухався згідно правил безпеки дорожнього руху.

У відповідності до рішення Конституційного суду №5-рп/ 2015 від 26 травня 2015 року, по справі №1-11/2015, в якому зазначено, що за частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом.

Згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (частини перша, друга статті 7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245).

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 Кодексу).

Згідно з частиною першою статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

Отже, складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про таке правопорушення належать до різних стадій адміністративного провадження.

Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його в чинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу.

Враховуючи зазначене, інспектор не бажаючи почути ОСОБА_1., та заздалегідь переконаний в його винуватості, не міг об`єктивно з`ясувати обставини справи, що є грубим порушенням всебічного розгляду справи. Навіть не розглянувши справу, позбавивши його всіх гарантованих законом прав, в тому числі і щодо реалізації права на захист, одразу виніс постанову.

Крім того, у відповідності до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Але, на думку позивача, при відсутності жодних доказів його провини, інспектор грубо порушив вимоги зазначеної статті, не розглянувши об`єктивно в сукупності докази, взагалі упереджено поставився до нього, виносячи постанову про притягнення до адміністративної відповідальності без будь-якого розгляду справи, вивчення доказів.

Крім того, у відповідності до ст. 284 КУпАП, постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

З огляду на постанову, в ній відсутні будь-які додатки, в тому числі і обов`язкові зазначення технічного засобу (що є імперативною вимогою), якими здійснено фото або відеозапис. Таким чином в справі відсутні та не розглядались будь-які докази, які б могли підтвердити правопорушення. Відповідно до вимог ст. 252 КУпАП, посадова особа не могла оцінити за власним переконанням за відсутністю будь-яких доказів, а тому є всі підстави вважати, що відповідач був упереджений та порушив вимоги ст. 245 КУпАП, де зазначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

В судому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги, стверджував, що при зазначених у оскаржуваній постанові обставинах він не порушував вимог Правил дорожнього руху України, проїхав перехрестя на дозволений зелений сигнал світлофора, а висновки працівника поліції ґрунтуються лише на показах нетверезого заявника, з яким у скаржника виник спір.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, дату і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Згідно із ст.205 КАС України у разі неявки в судове засідання відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового засідання, який не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив і якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

На підставі зазначеного, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.

З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного.

22 грудня 2019 року старшим лейтенантом поліції Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області Лещенко Дмитром Ігоровичем, було винесено постанову серія ЕАК №1889441 про притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу 425 гривень. Відповідно до постанови, позивач нібито о 00 годині 32 хвилин, рухаючись за кермом автомобіля ЗАЗ у м. Бердянськ по просп. Азовському, проїхав на заборонний жовтий сигнал світлофору, чим порушив вимоги п.8.7.3 ПДР.

Суд вважає встановленим, що висновок про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, вчиненого при обставинах, зазначених у постанові серія ЕАК №1889441 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, ст. лейтенант поліції Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області Лещенко Д.І. тільки на підставі заяви громадянина, особисто не будучи свідком цієї події, та не маючи ніяких інших доказів події (фото чи відео записів).

При цьому, як на місці складення постанови, так і в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , заперечуючи наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП України, стверджував, що 22 грудня 2019 року він рухався на транспортному засобі ЗАЗ, днз НОМЕР_1 , який належить йому, проїжджаючи по просп.Азовському у напрямку вул. Консульська проїхав на дозволений зелений сигнал світлофору, після виникнення суперечки з пасажиром, якого він перевозив, зупинився за межами перехрестя, і тільки через деякий час за викликом цього пасажира, до них підійшов працівник поліції Лещенко Д.І., який тільки зі слів цього нетверезого пасажира і склав постанову.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.2 ст.61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частина 2 ст.77 КАС України встановлює, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 278 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

У постанові, яка оскаржується, інспектором зазначено, що ним було встановлено наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП України тільки на підставі заяв громадян.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту скоєння позивачем самого правопорушення. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Згідно ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

За приписами ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

В судове засідання інспектором поліції Лещенко Д.І. не було надано ні заяв громадян, які були взяті ним в основу доведеності наявності вини ОСОБА_1 , також не забезпечено можливості допиту судом зазначених громадян в якості свідків.

Таким чином, дії поліцейського Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області старшого лейтенанта поліції Лещенко Д.І. під час провадження у справі про адміністративне правопорушення по відношенню до позивача були вчинені без дотримання вимог ст.ст.245,251,280 КУпАП, а відтак є протиправними.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання постанови серії ЕАК №1889441 від 22.12.2019 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, протиправною і про її скасування підлягають задоволенню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 5, 6, 9, 14, 72-78, 241-246, 250, 255, 286, 293-295 КАС України, суд,-

У х в а л и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправними дії інспектора патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області Лещенка Дмитра Ігоровича при винесення постанови серії ЕАК №1889441 від 22 грудня 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Скасувати постанову інспектора патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області Лещенка Дмитра Ігоровича серії ЕАК №1889441 від 22 грудня 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Провадження у справі закрити.

Рішення може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 КАС України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне судове рішення складено 20 березня 2020 року.

Суддя Бердянського міськрайонного суду С. М. Морока