Справа № ЗД/380/56/19
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2020-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2020 рокуЛьвівСправа № ЗД/380/56/19 пров. № А/857/1389/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Хітрень О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу завідувача сектору Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області Ващенко Олени Миколаївни на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2019 року про забезпечення позову, -

суддя (судді) в суді першої інстанції Крутько О.В.,

час ухвалення рішення не вказано,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення не вказано,

ВСТАНОВИВ:

ТзОВ «Перспектива «Місто буд» звернулося в суд із заявою про забезпечення адміністративного позову, в якій просило зупинити дію наказу Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 17.10.2019 року № 59-Л, в частині анулювання його ліцензії, реєстраційний запис , що видана згідно з наказом Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 28.12.2017 року № 63-Л.

Заяву мотивувало тим, що вказаний наказ Державної архітектурно-будівельної інспекції України був винесений без його відома та істотно порушує права та законні інтереси ТзОВ «Перспектива «Місто буд», а також завдає матеріальної шкоди. Зокрема, заявник зазначав, що його фактично було позбавлено права проводити господарську діяльність на основі перевірки, що була проведена без попередження, без його участі та повідомлення про її результати. Заявник стверджує, що в період проведення перевірки 09-11.10.2019 року посадові особи Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області для проведення такої перевірки на місцезнаходження ТзОВ «Перспектива «Місто буд» (м. Львів, вул. Б.Хмельницького, 63) не виходили, відповідно, факт їх недопуску до проведення перевірки не мав місця і не зафіксований у встановленому законодавством порядку. В зв`язку з цим, на переконання заявника, відсутні підстави для анулювання ліцензії, передбачені Законом України «Про ліцензування видів господарської діяльності». Також заявник наголошував, що у підприємства є ряд діючих договорів підряду, виконання будівельних робіт по яких не завершено, а відтак не вжиття заходів забезпечення позову призведе до неможливості виконання ним своїх зобов`язань за цими договорами, зокрема, завершення будівельних робіт та здачу в експлуатацію вже збудованих об`єктів. Це може мати наслідком несплату податків і зборів до бюджету, не виплату заробітної плати працівникам та невиконання інших фінансових зобов`язань. Крім того, у випадку задоволення позову, з яким він має намір звернутися, відновлена в результаті цього ліцензія не матиме жодного значення для підприємства, господарська діяльність якого вже може бути припинена.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2019 року заяву задоволено.

Ухвала мотивована тим, що заявником доведено існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам та охоронюваним законом інтересам до ухвалення рішення суду, а тому, враховуючи, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів ТзОВ «Перспектива «Місто буд», за захистом яких він звернувся, суд дійшов висновку, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Ухвалу в апеляційному порядку оскаржила завідувач сектору Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області Ващенко О.М.. Вважає, що вона постановлена з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про забезпечення позову, а також суд неповно з`ясував обставини, що мали значення для справи. Просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою у задоволенні заяви ТзОВ «Перспектива «Місто буд» про забезпечення позову відмовити.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що позивач не довів належними і достатніми доказами існування обставин, які визначені ст. 151 Кодексу адміністративного судочинства України як підстави забезпечення адміністративного позову. Твердження про очевидність порушення до розгляду справи по суті, на думку апелянта, є висновком, який свідчить про правову позицію суду наперед, тому застосування заходів забезпечення позову з цієї підстави допускається у виключних випадках. Отже, забезпечення позову з підстав очевидної протиправності оскаржуваного наказу є неприпустимим, оскільки оцінку його правомірності чи протиправності може бути надано виключно за наслідками розгляду справи по суті заявлених позовних вимог, а не на стадії забезпечення позову. Висновки суду першої інстанції про те, що анулювання ліцензії перешкоджає виконанню позивачем договорів, укладених позивачем з третіми особами, в зв`язку з чим невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, на думку апелянта, є помилковими, оскільки рішення суду у справі за позовом про оскарження наказу про анулювання ліцензії не потребує виконання, а полягає у констатації факту правомірності оскаржуваного рішення і позбавлення його правових наслідків шляхом скасування. Тому у справі за таким позовом не може бути ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду в подальшому, отже, і заходів забезпечення позову вони не потребують. Крім того, апелянт зазначає, що заявник не надав жодних доказів укладення господарських договорів з суб`єктами господарської діяльності, виконання яких неможливе без анульованої ліцензії, а також, що вся його господарська діяльність є такою, що пов`язана з ліцензованим видом діяльності.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив її вимоги і доводи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Колегія суддів зазначає, що при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, забезпечення позову це свого роду надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили.

Слід зазначити, що заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини до їх вирішення, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом.

При цьому, підстави забезпечення позову, передбачені ч. 2 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Також колегія суддів враховує, що згідно з Рекомендацією № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта, а його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб позивачів в адміністративному процесі, механізмом, покликаним забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.

При цьому, заходи забезпечення повинні безпосередньо стосуватися предмета спору і позовних вимог, а також бути адекватними та співмірними з позовними вимогами. Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування: або обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі. А також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

Як встановив суд, предметом спору в даному випадку є правомірність наказу Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 17.10.2019 року №59-Л про анулювання ліцензії ТзОВ «Перспектива «Місто буд» на право провадження господарської діяльності з будівництва об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів із середніми та значними наслідками (СС2, СС3).

Суть поданої заявником заяви про забезпечення позову зводиться до того, що у випадку не вжиття судом заходів забезпечення позову існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, для відновлення яких необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Колегія суддів зазначає, що анулювання ліцензії має наслідком неможливість виконання ТзОВ «Перспектива «Місто буд» робіт згідно з ліцензованим видом господарської діяльності (будівництво об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів із середніми та значними наслідками), в тому числі за вже укладеними і чинними договорами підряду, виконання будівельних робіт по яким ще не завершено, що, як правильно вказав суд першої інстанції, неминуче завдасть підприємству збитків, оскільки порушення строків проведення робіт за такими договорами матиме наслідком покладення на заявника штрафних санкцій, а також унеможливить чи ускладнить сплату у встановлених законом розмірах і строки податків, зборів до бюджету, заробітної плати працівникам та можливості виконання інших фінансових зобов`язань.

За таких обставин колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що це свідчить про очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам та інтересам заявника, оскільки існує ймовірність повного або часткового зупинення його господарської діяльності.

При цьому, як правильно зазначив суд першої інстанції, ухвала про забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу не скасовує дію останнього, не змінює обсягу прав та обов`язків сторін у спорі, а лише тимчасово забороняє застосування передбачених таким актом заходів до остаточного вирішення спору по суті.

Також, зважаючи на описане вище, колегія суддів вважає, що застосовані судом першої інстанції заходи забезпечення позову безпосередньо стосуються предмета спору та є адекватними і співмірними з позовними вимогами.

Враховуючи описані вище обставини та норми законодавства, колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що заявником доведено існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам та охоронюваним законом інтересам до ухвалення рішення суду, а також, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, а тому заява ТзОВ «Перспектива «Місто буд» про забезпечення позову є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Доводи апелянта про те, що рішення суду у справі за позовом про оскарження наказу про анулювання ліцензії не потребує виконання, а полягає у констатації факту правомірності оскаржуваного рішення і позбавлення його правових наслідків шляхом скасування, в зв`язку з чим у справі за таким позовом не може бути ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду в подальшому, колегія суддів вважає помилковими і відхиляє, зважаючи на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є вирішення спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту, зокрема, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, розгляд кожного публічно-правового спору спрямований на забезпечення ефективного захисту і поновлення, у разі встановлення факту порушення, прав та законних інтересів позивачів фізичних і юридичних осіб. При цьому, ефективність судового захисту на законодавчому рівні закріплена, серед іншого, обов`язковістю рішень адміністративних судів та можливістю його примусового виконання в порядку, встановленому законодавством.

Також колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта про те, що суду першої інстанції заявник не надав жодних доказів укладення господарських договорів з суб`єктами господарської діяльності, виконання яких неможливе без анульованої ліцензії, а також, що вся його господарська діяльність є такою, що пов`язана з ліцензованим видом діяльності, оскільки до заяви про забезпечення позову ТзОВ «Перспектива «Місто буд» додало копії договорів підряду, укладених ним як підрядником з Управлінням капітального будівництва Житомирської міської ради від 25.06.2019 року та від 01.10.2009 року і Департаментом регіонального розвитку Житомирської обласної державної адміністрації від 31.05.2019 року, а також акти погодження договірної ціни і календарні графіки виконання і фінансування будівельних робіт до цих договорів. При цьому, значні обсяги робіт, передбачених вказаними договорами, безумовно свідчать про те, що частка господарської діяльності ТзОВ «Перспектива «Місто буд», яка пов`язана з ліцензованим видом діяльності, є суттєвою.

Крім того, колегія суддів не бере до уваги посилання апелянта на рішення судів апеляційної і касаційної інстанцій з питань забезпечення позову в інших адміністративних справах, оскільки питання забезпечення позову у кожній справі суд вирішує індивідуально, з врахуванням конкретних обставин і наданих учасниками справи доказів.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції постановив ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 312, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 316, 321, 322, ч. 1 ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу завідувача сектору Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області Ващенко Олени Миколаївни залишити без задоволення.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2019 року про забезпечення позову (провадження № ЗД/380/56/19) залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. М. Довгополов
судді Л. Я. Гудим
В. В. Святецький
Повне судове рішення складено 18 березня 2020 року