Справа № 826/4951/17
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2020-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/4951/17 Суддя (судді) першої інстанції: Шрамко Ю.Т.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2020 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В. В.,

суддів Костюк Л. О., Степанюка А. Г.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 травня 2019, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивачі звернулись до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної фіскальної служби України, Личаківської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про визнання протиправними дій Державної фіскальної служби України щодо ненадання відповіді на питання, поставлення у заяві №01/11 від 07.11.2016 та не надання відповідної інформації; зобов`язання Державної фіскальної служби України розглянути заяву позивачів 01/11 від 07.11.2016 та надати обґрунтовану відповідь на поставлені в ній питання.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.01.2018 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовлено повністю.

Разом з тим, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.06.2018 року рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.01.2018 року скасовано та прийнято нове рішення яким позовні вимоги позивачів задоволено частково, а саме: визнано протиправною бездіяльність ДФС України щодо ненадання інформації позивачам та зобов`язано ДФС України розглянути заяву позивачів від 07 листопада 2016 року №01/11 та надати обґрунтовану відповідь по всіх пунктах, зазначених в даній заяві.

17.09.2018 року до Київського апеляційного адміністративного суду надійшла заява позивачів про встановлення судового контролю за виконанням постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 04.06.2018 року, обґрунтована тим, що на початок серпня 2018 року вони так і не отримали від ДФС України чи Личаківської ОДПІ інформації згідно їх заяви від 07.11.2016 №01/11, що свідчить про відмову від виконання судового рішення.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.11.2018 року зобов`язано ДФС України подати до суду першої інстанції протягом трьох місяців з дня прийняття ухвали звіт про виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 04 червня 2018 року в справі №826/4951/17.

24.01.2019 року позивачам у справі №826/4951/17 видано виконавчі листи.

Позивачами 21.02.2019 року подано до суду письмову заяву про накладення штрафу на керівника ДФС України у зв`язку з невиконанням останнім постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 04.06.2018 року та встановлення нового строку для подання звіту на виконання вищезазначеної постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 04.06.2018 року в адміністративній справі №826/4951/17.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.05.2019 відмовлено у задоволенні заяви.

Постановляючи ухвалу суд виходив з того, що на виконання вказаних судових рішень від ДФС України до суду через канцелярію надійшов лист від 24.04.2019 №8752/5/99-99-11-01-01-16 про виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 04.06.2018 року, про що повідомлено позивачів листом від 22.03.2019 №2177/Х/99-99-11-01-01-14, що підтверджується відповідними доказами наявними в матеріалах справи, а тому підстави для встановлення нового строку для подання звіту та накладення на ДФС України, відповідального за виконання рішення, штрафу - відсутні.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивачі подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати ухвалу суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального та матеріального права. При цьому посилаються на порушення судом норм процесуального права, зазначаючи, що судом неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені в ухвалі суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи.

Учасники процесу, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарг, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З матеріалів справи убачається, що позивачі звернулися до ДФС України із заявою від 07.11.2016 №01/11, у якій просили контролюючий орган розглянути питання щодо порушення працівниками структурних підрозділів прав позивачів і норм чинного законодавства і видати розпорядження щодо проведення розслідування, повідомити позивачів про результати розслідування, надати обґрунтовані та повні відповіді по суті викладених у заяві доводів.

Заява позивачів від 07.11.2016 №01/11 за своїм змістом містить звернення, що підлягають розгляду у відповідності до Закону України «Про доступ до публічної інформації» та питання, що потребуються відповіді у відповідності до Закону України «Про звернення громадян». Крім того, в поданій заяві міститься скарга до Державної фіскальної служби України на бездіяльність її структурних підрозділів.

Листом від 30.11.2016 №38180/7/99-99-13-03-01-17 ДФС України, зокрема, повідомило позивачів про те, що ДФС України, керуючись постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 р. №236, ст. 19-1 Податкового кодексу України, надіслала звернення позивачів до Головного управління ДФС у Львівській області і доручила вказаному управлінню з`ясувати обставини порушених у заяві позивачів питань, вжити необхідних заходів та надати відповідь у відповідності до чинного законодавства.

Листом від 07.12.2016 №6183/10/13-01-13-01-18 ГУ ДФС у Львівській області надано відповідь по суті порушених у заяві позивачів питань, про що повідомлено ДФС України.

Позивачі, не погоджуючись з наданою відповіддю звернулись з даним адміністративним позовом до суду.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.06.2018 року зазначено, що зі змісту листа ГУ ДФС у Львівській області від 07.12.2016 №6183/10/13-01-13-01-18, позивачам надано відповідь щодо підстав для нарахування земельного податку та визначення його розмірів. Разом із тим щодо надання публічної інформації, зазначено, що позивачі просили надати відповіді на ситуативні завдання, що не підпадає під визначення публічної інформації. Позивачам повідомлено, що для отримання консультації з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства платник податків може звернутися в порядку ст. 52 Податкового кодексу України.

Позивачами також запитувалась інформації щодо виконання/невиконання судових рішень по справах №2а-14567/11/1370, №813/6766/14, №813/3694/14, №813/3085/16, №2а-7121/12/1370, №813/625/14, натомість обґрунтованої відповіді, роз`яснення чи посилання на підставу виконання/невиконання судових рішень позивачу надано не було, а було здійснено лише цитування норм законодавства, які є підставою для відмови позивачу у наданні запитуваної інформації.

Зазначено, що позивачі не отримали згідно судових рішень копії актів обстеження і опису майна від 24.02.2011, що були складені за адресою АДРЕСА_1, копії документів установи, яка згідно чинного законодавства подавала у податковий орган інформацію про площу земельної ділянки позивача, на яку нараховувався земельний податок у 2003-2011 роках, оскільки у листі ГУ ДФС у Львівській області від 07.12.2016 №6183/10/13-01-13-01-18 та у запереченнях відсутні будь-які пояснення щодо надання цих документів і докази на підтвердження виконання рішення по даному питанню; позивач не отримував згідно рішення суду пояснень, чому земельний податок, який був нарахований у 2008-2010 роках при площі землі 0,1790 га (1790 м2), є значно менший ніж податок за землю, який був нарахований в 2003-2007 роках при площі 0,1536 (1536 м2), оскільки у листі ГУ ДФС у Львівській області від 07.12.2016 №6183/10/13-01-13-01-18 та у запереченнях відсутні будь-які пояснення щодо цього питання.

При цьому, у листі ГУ ДФС у Львівській області від 07.12.2016 №6183/10/13-01-13-01-18 взагалі не згадується про невиконання Личаківською ОДПІ судового рішення №813/3694/14.

Крім того, позивачі просили ДФС України надати перелік тих нормативних документів, які регулюють конкретні спірні правовідносини, а також інтернет-адреси, за якими можна ознайомитись з цими документами, натомість Личаківською ОДПІ зазначено, що позивачі самі можуть знайти на веб-порталі ДФС України відповідні нормативні документи, що вказують на правомірність та законність дій працівників податкової інспекції, разом із тим, відповідних реквізитів чи посилань на документи позивачам надано не було, що свідчить про відсутність повної відповіді на поставлені питання.

Судом зроблено висновок, що Державна фіскальна служба України не об`єктивно та не у повній мірі перевірила викладені у заяві позивачів №01/11 від 07.11.2016 факти, що призвело до не поновлення порушених прав.

Судом першої інстанції не було досліджено та не встановлено факт бездіяльності ДФС України з приводу виконання/невиконання Личаківською ОДПІ рішень суду №813/625/14, №813/3694/14, №813/6766/14, №813/3085/16.

Суд першої інстанції, не дослідив докази позивачів на підтвердження того, що Личаківською ОДПІ не виконано низку судових рішень щодо них, а ДФС України не було відредаговано на дане порушення, про яке позивачі зазначають у запиті від 07.11.2016 №01/11, не було досліджено обставини не реагування відповідача на порушення Личаківською ОДПІ прав позивачів та не надання підлеглими структурними підрозділами інформації позивачам по відповідним пунктам заяви від 07.11.2016 №01/11.

Дослідивши відповідь, надану на заяву позивачів від 07.11.2016 №01/11, колегія суддів дійшла висновку, що відповіді по суті усіх поставлених питань надано не було.

Суб`єкт владних повноважень, як розпорядник запитуваної інформації при наданні відповіді на заяви (звернення) не може надавати формальні чи неповні відповіді, розпорядник інформації зобов`язаний провести чіткий аналіз звернення та надати повну, обґрунтовану відповідь по суті звернення та на всі поставленні питання. Не надання відповіді на будь-яке з поставлених питань, також повинно бути обґрунтовано з наведенням причин та посилань, чому така відповідь не може бути надана.

Ухвалою від 09.11.2018 Шостий апеляційний адміністративний суд обов`язав Державну фіскальну службу України подати до суду першої інстанції протягом трьох місяців з дати прийняття цієї ухвали звіт про виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 04.06.2018 року у справі №826/4951/17.

Як встановлено, ДФС України до суду направлено лист від 24.04.2019 №8752/5/99-99-11-01-01-16 про виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 04.06.2018 року, про що повідомлено позивачів листом від 22.03.2019 №2177/Х/99-99-11-01-01-14 у зв`язку з чим, судом першої інстанції зроблено висновок про відсутність підстав для встановлення нового строку для подання звіту та накладення на ДФС України, відповідального за виконання рішення, штрафу.

Обов`язковість рішень суду гарантується Конституцією і законами України, та є однією з головних засад судочинства, визначених положеннями ст. 129 Конституції України.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін (п. 40).

Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ч. 2 ст. 382 КАС України).

Вказаний вище лист ДФС України отриманий позивачами 29.03.2019.

Разом з тим, на переконання позивачів, він не містив інформації, яку вони просили у своїй заяві-скарзі від 07.11.2016 р. № 01/11 (відповідно до постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 04.06.2018 р.).

Як вказують апелянти, інформація, що представлена безпосередньо у листі ДФС України від 22.03.2019, стосується виключно питання нарахування земельного податку ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , вказана інформація має вибірковий, не структурований характер і не може розглядатися як відповідь (реагування) на пункти 1, 2 заяви позивачів від 07.11.2016 № 01/11, в яких йшлося про невиконання відповідачем-2 судових рішень (у адміністративних справах №№ 813/625/14, 813/6766/14), згідно яких Личаківська ОДПІ повинна була надати позивачам інформацію, зокрема, щодо розрахунку їх земельного податку.

ДФС України у своєму листі від 22.03.2019 не зазначає про невиконання відповідачем-2 постанови Львівського окружного адміністративного суду від 13.02.2014 току у справі № 813/625/14 в частині надання позивачу-1 завірених копій актів обстеження і опису майна від 24.02.2011 року, що були складені за адресою АДРЕСА_1

ДФС України не розглянула скарги, яку містив пункт 1 заяви позивачів від 07.11.2016 № 01/11, оскільки не відреагувала на звернення заявників у спосіб, передбачений вимогами Закону України «Про звернення громадян».

Не надано відповіді щодо виконання відповідачем-2 постанови Львівського окружного адміністративного суду від 13.02.2014 р. у справі № 813/625/14, так як не надано 1) копії актів обстеження і опису майна від 31.02.2011, що були складені відповідачем-2 за адресою АДРЕСА_1 ; 2) копії документів установи, яка згідно чинного законодавства подавала у податковий орган інформацію про площу земельної ділянки позивача-1, на яку нараховувався земельний податок у 2003 - 2011 роках; 3) пояснень, чому земельний податок, який був нарахований у 2008 - 2010 роках при площі землі 0,1790 га (1790 м2), є значно менший ніж податок за землю, який був нарахований в 2003 - 2007 роках при площі 0,1536 га (1536 м2).

Відповідач-1 надіслав позивачам документи (додатки до листа від 22.03.2019), які вже були досліджені Київським апеляційним адміністративним судом в судовому засіданні, та суд у мотивувальній частині постанови від 04.06.2018 вказав, що ці документи не містять доказів виконання відповідачем-2 судового рішення у справі № 813/625/14.

ДФС України не розглянула скарги, яку містив пункт 2 заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 від 07.11.2016 № 01/11, оскільки у листі ДФС України від 22.03.2019, так і у додатках до нього відсутні докази виконання відповідачем-2 постанови Львівського окружного адміністративного суду від 12.12.2014 р. у справі № 813/6766/14, оскільки позивач-2 не отримала від фіскального органу: 1) повного розрахунку податкових зобов`язань зі сплати земельного податку за період 2003 - 2014 років зі всіма даними, а саме: а) площею земельних ділянок; б) нормативними грошовими оцінками цих ділянок; в) коефіцієнтами індексації нормативних грошових оцінок землі; г) ставками податку на земельні ділянки; д) нарахованими податками на земельні ділянки; е) сумарним нарахованим податком за рік та переплатою/боргом станом на 1 січня кожного року (з 01.01.2003 і на 01.01.2014 року включно); 2) пояснень причин відмінності щодо вихідних даних з нарахування земельного податку, які відповідач-2 та Головне управління ДФС України у Львівській області надавали позивачу-2 зі своїх баз даних; 3) пояснень щодо документів із земельно-кадастровими даними за період 2003 - 2014 років, на підставі яких розраховувався земельний податок позивача-2; 4) пояснень, чому сума податкового зобов`язання, яке було нараховане позивачу-2 у 2008 році зменшилась більш ніж на 50% порівняно з 2007 роком.

Лист ДФС України від 22.03.2019, на переконання позивачів, не містить пояснень щодо правомірності дій працівників фіскального органу описаній у пункті 4 заяви позивачів від 07.11.2016 № 01/11 та не містить відповіді на питання сформульовані у пункті 5 заяви, не містить пояснень, чому така інформація не може бути надана.

Підставою для накладення штрафу є саме достовірно встановлене судом в ході судового засідання порушення законності та правопорядку, та лише за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього. При цьому, визначальною ознакою є саме не виконання рішення суду без поважних причин. Поважними можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником, та які не залежали від його волевиявлення.

Заходи судового контролю підлягають до застосування у разі неподання звіту суб`єктом владних повноважень про виконання рішення суду або якщо в поданому звіті причини не виконання чи неповного виконання судового рішення є неповажними. Крім того, такий захід судового контролю як накладення штрафу є правом, а не обов`язком суду і застосовується враховуючи повноту та причини невиконання рішення суду.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що суд наділений правом встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень, при цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Наведений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у додатковій постанові від 31.07.2018 року у справі №235/7638/16-а.

У контексті зазначених правових норм колегія суддів звертає увагу на те, що ДФС України до суду направлено лист від 24.04.2019 №8752/5/99-99-11-01-01-16 про виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 04.06.2018 року, про що повідомлено позивачів листом від 22.03.2019 №2177/Х/99-99-11-01-01-14.

Колегія суддів зазначає, що доводи позивачів зводяться до їх незгоди зі змістом отриманої відповіді ДФС України.

Вищенаведене свідчить про те, що у даних правовідносинах відсутні об`єктивні обставини, що свідчать про ухилення відповідача від виконання рішення, наявність яких є обов`язковою передумовою для застосування ч.2 ст. 382 КАС України.

Натомість обставини, які є причиною не виконання постанови, на переконання суду, носять суб`єктивний характер та не є наслідком умисних дій відповідача.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги кожен аргумент учасників процесу, колегія суддів приходить висновку, що судом першої інстанції при вирішенні питання про накладення штрафу було повно з`ясовано обставин, що мають значення для справи, у зв`язку з чим вважає за необхідне оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 травня 2019 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії - залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 травня 2019 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В. В. Кузьменко

Судді: Л. О. Костюк

А. Г. Степанюк

Повний текст постанови виготовлено 18.03.2020