Справа № 560/3846/19
Суддя: Ковальчук О.К.
Дата ухвалення: 2020-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/3846/19
РІШЕННЯ

іменем України

16 березня 2020 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Ковальчук О.К. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Війтовецької селищної ради про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Війтовецької селищної ради, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить визнати протиправним рішення позачергової 52-ї сесії Війтовецької селищної ради від 15 листопада 2019 року про відхилення розгляду заяви ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (визначення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що розташована за межами села Сарнів на території Війтовецької селищної ради Волочиського району Хмельницької області, та зобов`язати відповідача надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (визначення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що розташована за межами села Сарнів Війтовецької селищної ради Волочиського району Хмельницької області.

Ухвалою від 02.12.2019 Хмельницький окружний адміністративний суд відкрив провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою від 02.12.2019 Хмельницький окружний адміністративний суд відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Обґрунтовуючи вимоги, позивач зазначив, що 27 вересня 2019 року звернувся до відповідача з заявою про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо земельної ділянки на території Війтовецької селищної ради Волочиського району Хмельницької області за межами населеного пункту села Сарнів з метою її відведення у власність для ведення особистого селянського господарства. До заяви було додано копію паспорта громадянина України та графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки. Проте, всупереч положенням чинного законодавства, вказана заява не розглядалася на пленарному засіданні Війтовецької селищної ради. Також вважає, що фактично за результатами розгляду заяви про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, депутати не прийняли ні рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, ні вмотивованого рішення про відмову в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

До суду надійшов відзив, в якому відповідач просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Зазначив, що обраний позивачем спосіб захисту не відповідає положенням статті 152 Земельного кодексу України. Вказав на те, що суд не може підміняти орган місцевого самоврядування і вирішувати питання про зобов`язання відповідача прийняти конкретне рішення.

До суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач просив задовольнити позовні вимоги. Вказав на обрання ним належного способу захисту порушеного права. Вважає, що зміст протоколу №52 Війтовецької селищної ради Хмельницької області про відхилення заяви ОСОБА_1 свідчить про вирішення відповідачем заявленого питання не в визначений законодавством спосіб та без обґрунтування підстав відмови.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх взаємному зв`язку та сукупності, суд встановив таке.

ОСОБА_1 27 вересня 2019 року звернувся до Війтовецької селищної ради з заявою про передачу йому у власність земельної ділянки орієнтовною площею 1,1603 га з кадастровим номером :04:016:002 із зміною цільового призначення з 16.00 землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам) на 01.03 для ведення особистого селянського господарства та надання дозволу на розробку відповідної документації з землеустрою.

До заяви позивач додав графічний матеріал, на якому зазначено бажане місце розташування земельної ділянки та копію документа, що посвідчує особу (ідентифікаційний код, паспорт).

Війтовецька селищна рада VII скликання, на пленарному засіданні п`ятдесят другої (позачергової) сесії 15 листопада 2019 року заяву ОСОБА_1 відхилила (пункт 94 витягу з протоколу №52).

Позивач, вважаючи таке рішення протиправним, а свої права порушеними, звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує таке.

Згідно з частиною 1 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до частини 6 статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Приписами частини 7 статті 118 Земельного кодексу України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Водночас, наведений перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо надання земельної ділянки у власність є виключним.

Згідно з частиною 1 статті 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування (частина 1 статті 123 Земельного кодексу України).

Війтовецька селищна рада, в цьому випадку, має виключні повноваження на вирішення питання про надання або відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту с. Сарнів.

При цьому, статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 34 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішується таке питання, як вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Пропозиції щодо питань на розгляд ради можуть вноситися сільським, селищним, міським головою, постійними комісіями, депутатами, виконавчим комітетом ради, головою місцевої державної адміністрації, головою районної, обласної ради, загальними зборами громадян (частина 13 статті 46 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Положеннями частини 5 статті 46 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності - не рідше ніж один раз на місяць.

Згідно з частинами 1, 2 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Отже, рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою або відмову у наданні такого дозволу орган місцевого самоврядування приймає виключно на пленарних засіданнях відповідної ради.

При цьому, Земельний кодекс України та Закон України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначають підстави, порядок, строки, процедуру надання відповідачем дозволу зацікавленим громадянам на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок або відмови в його наданні, а також, форму прийнятих відповідних рішень.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 , зацікавленого в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель комунальної власності для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту с. Сарнів, відповідач у місячний строк повинен або надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки або надати відмову у наданні такого дозволу.

Така відмова повинна бути вмотивована, оформлена належним чином та прийнята виключно з підстав, встановлених частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України.

Суд встановив, що заява про надання позивачу дозволу на розробку документації з землеустрою розглядалась на пленарному засіданні Війтовецької селищної ради 15 листопада 2019 року. За результатами її розгляду за проект рішення "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за межами населеного пункту с. Сарнів гр. ОСОБА_1 " проголосувало "за" - 5, "проти" - 0, "утримались" - 11, "не голосували" - 0, внаслідок чого проект рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою був відхилений.

Таким чином, заява про надання позивачу дозволу на розробку документації з землеустрою розглянута відповідачем з порушенням місячного строку визначеного статтею 118 Земельного кодексу України.

При цьому, відповідач рішення, передбачене статтею 118 Земельного кодексу України про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розробку документації з землеустрою, не прийняв.

Відповідно до пункту 10 частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність відповідача, щодо розгляду заяви ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку відповідної документації з землеустрою у строки визначенні статтею 118 Земельного кодексу України.

Разом з тим, згідно з статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним".

Отже, "ефективний засіб правового захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

З урахуванням викладеного, належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача, є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27 вересня 2019 року з урахуванням висновків суду та з прийняттям одного з передбачених Земельним кодексом України рішень.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Наведене свідчить про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На виконання вказаних вимог суд вважає, що слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, на користь позивача судові витрати у розмірі 384,20 грн.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 до Війтовецької селищної ради про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Війтовецької селищної ради щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 27 вересня 2019 року у строк визначений статтею 118 Земельного кодексу України.

Зобов`язати Війтовецьку селищну раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27 вересня 2019 року з урахуванням висновків суду та прийняти одне з рішень, передбачених статтею 118 Земельного кодексу України.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) грн 20 коп., за рахунок бюджетних асигнувань Війтовецької селищної ради.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 )
Відповідач:Війтовецька селищна рада (вул. Героїв України 4, с. Війтівці, Волочиський район, Хмельницька область, 31256 , код ЄДРПОУ - 04403433)

Головуючий суддя О.К. Ковальчук