Справа № 620/3122/19
Суддя: Заяць О.В.
Дата ухвалення: 2020-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2020 року Чернігів Справа № 620/3122/19

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Зайця О.В.,

за участю секретаря Новик Н.С.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача Дасюк С.В.,

представника відповідача Авдєя М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з позовом, у якому остаточно просить:

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 та наказ військової частини НОМЕР_1 по стройовій частині від 14.03.2019 № 62 щодо не виплати грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 03.03.2018 по 14.03.2019 - частково протиправним;

визнати бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати компенсації на витрати на лікування за період часу з 01.08.2017 до 03.03.2018 до дня незаконного звільнення ОСОБА_1 з військової служби за рішенням суду протиправною;

визнати бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не встановлення придатності ОСОБА_1 до військової служби за станом здоров`я, станом на день поновлення 14.03.2019 на військовій службі протиправною;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 компенсувати ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 03.03.2018 по 14.03.2019;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 компенсувати ОСОБА_1 понесені витрати на лікування за період часу з 01.08.2017 до 03.03.2018;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 компенсувати ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 5000 грн.

В обгрунтування позовних вимог зазначив, що згідно з наказом військової частини НОМЕР_1 з особового складу від 03.03.2018 № 14-рс ОСОБА_1 звільнено з військової служби. Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2018 року по справі № 825/1462/18 ОСОБА_1 поновлено на посаді оператора радіолокаційної станції військової частини НОМЕР_2 . Однак, відповідачем не було виплачено ОСОБА_1 компенсацію за час вимушеного прогулу.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та додаткових поясненнях.

Представники відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та зазначив, що військовою частиною не було допущено протиправної бездіяльності, оскільки військовою частиною виконано всі вимоги рішення суду від 11 грудня 2018 року по справі № 825/1462/18.

Заслухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача, дослідивши долучені до матеріалів справи документи, суд встановив наступні обставини.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2018 року по справі №825/1462/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_3 про визнання наказу протиправним та зобов`язання вчинити певні дії позовні вимоги позивача частково задоволені, зокрема:

визнано протиправним та скасовано наказ військової частини НОМЕР_1 від 03.03.2018 №51, яким звільнено з військової служби ОСОБА_1 ;

визнано протиправним та скасовано наказ військової частини НОМЕР_3 від 23.07.2017 №210;

поновлено ОСОБА_1 на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 з 04.03.2018.

Відповідачем на виконання рішення суду ОСОБА_1 пунктом 2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 06 лютого 2019 року №9-рс поновлено на військовій службі та зазначено, що пункт 14 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 03.03.2018 №14-рс про звільнення з військової служби у запас за пунктом "б" (за станом здоров`я) до частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" з урахуванням вимог пункту 1 частини восьмої цієї самої статті цього самого закону старшого солдата ОСОБА_1 , оператора радіолокаційної станції військової частини НОМЕР_4 , скасовано, поновлено його на військовій службі і призначено оператором радіолокаційної станції військової частини НОМЕР_4 , ВОС - 500542А.

Пунктом 4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.02.2019 №27 старшого солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1 , поновленого на військовій службі наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) №9-рс від 06 лютого 2019 року призначено на посаду оператора радіолокаційної станції військової частини НОМЕР_2 , зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та всі види забезпечення, та вважати таким що приступив до виконання службових обов`язків з 06 лютого 2019 року.

На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.03.2019 №62 пункт 1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.03.2018 №50 про звільнення з військової служби у запас за пунктом "б" (за станом здоров`я) частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", з урахуванням вимог пункту 1 частини 8 цієї ж статті, старшого солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1 , оператора радіолокаційної станції військової частини НОМЕР_2 скасовано.

Позивача, поновленого з 03.03.2019 на військовій службі наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 06.02.2019 №9-рс на посаді оператора радіолокаційної станції військової частини НОМЕР_2 , зараховано на всі види забезпечення, вважати таким що приступив до виконання службових обов`язків з 14 березня 2019 року.

Надаючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди захищається законом.

Відповідно до статті 235 Кодексу законів про працю України (КЗпП) при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Суд зазначаєм, що єдиним нормативним актом, який визначає порядок обчислення середньої заробітної плати в усіх випадках її збереження, чинність якого поширюється на підприємства, установи і організації усіх форм власності є Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (Порядок №100).

Із пункту 5 Порядку №100 вбачається, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (п. 8 Порядку № 100).

Як встановлено з довідок наданих представником відповідача, середньоденна заробітна плата позивача становить 256,41 грн. (15641,01 грн./61 днів).

У судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 04.03.2018 по 13.03.2019 та грошове забезпечення за час перебування на лікуванні з 01.08.2017 по 03.03.2018 військовою частиною НОМЕР_1 компенсовано не було.

Так за період з 04.03.2018 по 13.03.2019 (375 днів) сума грошового забезпечення складає 96153,75 грн. (375х256,41).

За період з 01.08.2017 по 03.03.2018 (215 днів) сума грошового забезпечення складає 55128,15 грн. (215х256,41).

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, суд дійшов висновку, що для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача необхідно вийти за межі позовних вимог, а позовні вимоги необхідно задовольнити шляхом визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 та наказу військової частини НОМЕР_1 по стройовій частині від 14.03.2019 № 62 в частині не виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу прогулу з 04.03.2018 по 13.03.2019; визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати компенсації грошового забезпечення ОСОБА_1 за час перебування на лікуванні з 01.08.2017 по 03.03.2018 та стягнення з військової частини НОМЕР_1 на користь позивача грошового забезпечення за період лікування з 01.08.2017 по 03.03.2018 у сумі 55128,15 грн.; стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 04.03.2018 по 13.03.2019 у сумі 96153,75 грн.

Щодо вимог про визнання бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо не встановлення придатності ОСОБА_1 до військової служби за станом здоров`я, станом на день поновлення 14.03.2019 на військовій службі протиправною, то вони задоволенню не підлягають, оскільки стан придатності військовослужбовця до проходження військової служби встановлюється не військовою частиною, а Військово-лікарською комісією у медичних закладах Міністерства оборони України на підставі яких робиться висновок чи придатний військовослужбовець до проходження військової служби.

Крім того, відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Статтею 1173 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Пунктом 2 даної статті встановлено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, враховуючи обставини справи та допущену відповідачем протиправну бездіяльність, суд вважає, що на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 5000,00 грн.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Отже позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Керуючись статтями 139, 241, 243, 244-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 та наказ військової частини НОМЕР_1 по стройовій частині від 14.03.2019 № 62 в частині не виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу прогулу з 04.03.2018 по 13.03.2019.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати компенсації грошового забезпечення ОСОБА_1 за час перебування на лікуванні з 01.08.2017 по 03.03.2018.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за період лікування з 01.08.2017 по 03.03.2018 у сумі 55128,15 грн.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 04.03.2018 по 13.03.2019 у сумі 96153,75 грн.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 5000 грн.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Повний текст рішення виготовлено 13 березня 2020 року.

Суддя О.В. Заяць