Справа № 440/4491/19
Суддя: Сіренко О.І.
Дата ухвалення: 2020-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2020 р. Справа № 440/4491/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Сіренко О.І.,

Суддів: Кононенко З.О. , Калиновського В.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.12.2019 року, головуючий суддя І інстанції: А.Б. Головко, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 24.12.19 року по справі № 440/4491/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії в сумі 59991,83 грн за рахунок коштів Пенсійного фонду України відповідно до статті 6 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати".

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що відповідно до ЗУ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати" та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку із порушенням термінів їх виплати він має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із несвоєчасною виплатою йому пенсії за період з 15.01.2014 по 02.08.2014 та по день її фактичної виплати, а саме 16.10.2019. Зазначав, що пенсія йому перерахована на підставі постанови Решетилівського районного суду від 24.07.2014 по справі №546/847/14-а, та з вини відповідача виплачена лише 16.10.2019.

24 грудня 2019 року рішенням Полтавського окружного адміністративного суду позов ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Полтавській області про стягнення компенсації втрати частини доходів задовольнити частково.

Зобов`язано ГУПФУ в Полтавській області здійснити розрахунок, нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсації за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати пенсії згідно з постановою Решетилівського районного суду від 24.07.2014 по справі №546/847/14-а за період з 15.01.2014 по 02.08.2014, та по день її фактичної виплати, а саме 16.10.2019, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В решті позовних вимог відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог, позов задовольнити в повному обсязі .

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на порушення судом в частині відмови у задоволенні позовних вимог, норм матеріального та процесуального права, вважає невірно встановленими обставини справи та порушено норми Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати. Вказав на необхідність ефективного захисту його порушеного права та задоволення його позовних вимог у повному обсязі.

Відповідач, у надісланому відзиві на апеляційну скаргу, вважає її доводи безпідставними, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, з підстав, наведених у судовому рішенні. Просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановою Решетилівського районного суду від 24.07.2014 по справі №546/847/14-а, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.09.2014, позов ОСОБА_1 задовольнити частково. Визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Решетилівському районі Полтавської області щодо відмови у перерахунку та виплаті ОСОБА_1 державної та додаткової пенсії у порядку та розмірах, визначених статтями 50, 54 ЗУ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Решетилівському районі Полтавської області, починаючи з 15 січня 2014 року, та до внесення змін до законодавства з урахуванням проведених виплат здійснити перерахунок та виплату державної пенсії ОСОБА_1 відповідно до вимог до ч.4 ст.54 ЗУ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи у розмірі, не нижчому 8 мінімальних пенсій за віком, виходячи з розміру, встановленого частиною 1 статті 28 ЗУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Решетилівському районі Полтавської області, починаючи з 15 січня 2014 року, та до внесення змін до законодавства з урахуванням проведених виплат здійснити перерахунок та виплату додаткової пенсії ОСОБА_1 відповідно до вимог до ст.50 ЗУ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру, встановленого частиною 1 статті 28 ЗУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На виконання вказаного судового рішення, відповідно до розпорядження органу пенсійного фонду від 06.11.2014 № 118354, ОСОБА_1 здійснено відповідний перерахунок пенсії.

Згідно листа Полтавської дирекції акціонерного товариства "Укрпошта" від 29.10.2019 грошова виплата по відомості № 1 за жовтень 2019 року у сумі 41932,11 грн отримана особисто ОСОБА_1 16.10.2019 (а.с. 10).

18.10.2019 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області із заявою щодо проведення розрахунку, нарахування і виплати компенсації за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати пенсії згідно судового рішення (а.с. 11).

Листом від 04.11.2019 №5494/Ч-02 Головне управління ПФУ в Полтавській області повідомило позивача про те, що на виконання постанови Решетилівського районного суду від 24.07.2014 по справі №546/847/14-а позивачу проведено перерахунок пенсії та сума нарахованої доплати 41932,11 грн. виплачена позивачу 11.10.2019. Судове рішення, яке набрало законної сили, виконане органами Пенсійного фонду України в повному обсязі, відповідно до покладених зобов`язань. Підстави для нарахування компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати відсутні (а.с.12).

Позивач вважає, що зазначена відмова не ґрунтується на вимогах закону, а тому звернувся з відповідним позовом до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог в частині зобов`язання ГУПФУ в Полтавській області здійснити розрахунок, нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсації за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати пенсії згідно з постановою Решетилівського районного суду від 24.07.2014 по справі №546/847/14-а за період з 15.01.2014 по 02.08.2014, та по день її фактичної виплати, а саме 16.10.2019, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, суд першої інстанції виходи з того, що позивач має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії та необхідності захисту порушеного права позивача належним способом. Рішення суду першої інстанції в цій частині не оскаржується.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, отже, перегляду підлягає рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії саме в сумі 59991,83 грн., суд першої інстанції виходив з того, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області розрахунок суми компенсації втрати частини доходів у вигляді пенсії за спірні періоди взагалі не здійснювався, у тому числі не надавалась оцінка щодо конкретної суми у розмірі 59991,83 грн., яку саме просить стягнути позивач, а тому зазначена вимога є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства. Також, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для застосування судового контролю та допущення до негайного виконання рішення суду в межах суми стягнення пенсії за один місяць.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Згідно з вимогами ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з ме тою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтер есів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення суб`єктом владних повноважень та його перевірку на відповідність вищезазначеним принципам, та, водночас, зважаючи на особливості дискреційних повноважень такого суб`єкта владних повноважень.

Згідно з положеннями Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта.

Так, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначенізаконом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі визначення законодавством чітких умов та критеріїв, яких необхідно дотримуватись при прийнятті рішення суб`єктом владних повноважень, відповідач зобов`язаний діяти, з урахуванням таких умов.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Згідно Рекомендацій Європи №11(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він уважає найкращим за конкретних обставин, та яке захистить або відновить порушене право. Адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції. При цьому, відповідно до правил правозастосування практики Європейського суду з прав людини, суд не може своїм рішенням підмінити рішення суб`єкта владних повноважень.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, і давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Отже, адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень, виконуючи цілі, встановлені адміністративним судочинством щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення) передбаченим частиною 3статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається і не може втручатися в дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Відповідно до статей 1, 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати"підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Отже, чинним законодавством України повноваження щодо здійснення компенсації доходів за порушення встановлених строків їх виплати покладено на орган, відповідальний за їх виплату.

Так, питання щодо виплати пенсії належить до компетенції територіальних органів ПФУ, а тому здійснення розрахунку, нарахування та виплати компенсації за порушення встановлених строків виплати пенсії покладається саме на пенсійний орган.

Колегія суддів зауважує, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області розрахунок суми компенсації втрати частини доходів у вигляді пенсії за спірні періоди взагалі не здійснювався, у тому числі не надавалась оцінка щодо конкретної суми у розмірі 59991,83 грн., яку саме просить стягнути позивач.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що вимога позивача про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 суму компенсації втрати частини доходів у вигляді пенсії у розмірі 59991,83 грн. є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

З приводу встановлення судового контролю, колегія суддів зазначає наступне.

Спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах передбаченістаттею 382 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення; накладання штрафу за невиконання судового рішення; визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, що вчинені суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або на порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

Відповідно дост. 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування зобов`язані діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцієюй законами України.

Згідно з ч.ч. 1, 2ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно дост. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно з ч. 2 ст. 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Колегія суддів вважає за необхідне зауважити на те, що Конституційний Суд України, розглядаючи справу N 1-7/2013 у Рішенні від 26.06.2013 року, звернув увагу, що вже неодноразово вказував на те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року N 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року N 11-рп/2012).

Згідно зст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі "Горнсбі проти Греції" вказав, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі "Піалопулос та інші проти Греції", пункт 68).

Конституційний Суд України бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченогостаттею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (п. 43).

Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах передбаченийстаттею 382 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З аналізу зазначеної норми вбачається, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду та вирішується на його розсуд. Таким чином, процесуальні дії, визначеніст. 382 КАС України, є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Вказана позиція підтверджена висновками Верховного Суду, викладеними в додатковій постанові від 31.07.2018 року у справі № 235/7638/16-а, що в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України враховується судом апеляційної інстанції.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 806/2143/15 (адміністративне провадження № К/9901/5159/18) звертав увагу, що правові норми КАС України, які регламентують порядок судового контролю, мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача.

При цьому, відсутні підстави вважати, що відповідач буде ухилятися від виконання судового рішення.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є недоцільним.

З приводу допущення до негайного виконання рішення суду в межах суми стягнення пенсії за один місяць, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших

періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Колегія суддів вказує на те, що рішенням суду не стягнуто конкретної суми пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів, зокрема, судом не визначено суму, яка підлягає стягненню, натомість, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України здійснити розрахунок, нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсації за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати пенсії згідно з постановою Решетилівського районного суду від 24.07.2014 по справі №546/847/14- а за період з 15.01.2014 по 02.08.2014, та по день її фактичної виплати, а саме 16.10.2019, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимога про встановлення негайного виконання рішення суду задоволенню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

За змістом п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обгрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

У відповідності дост. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що додаткове рішення суду першої інстанції відповідає вимогамст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.

Згідно ч. 1ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 311,315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.12.2019 по справі № 440/4491/19 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.І. Сіренко
Судді З.О. Кононенко В.А. Калиновський