Справа № 826/11510/15
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2020-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

12 березня 2020 року

Київ

справа №826/11510/15

адміністративне провадження №К/9901/26727/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Юрченко В.П., суддів - Васильєвої І.А., Пасічник С.С., секретар судового засідання - Титенко М.П., представник позивача - Купченко В.В., представник відповідача - Гайдай В.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуГоловного управління Державної фіскальної служби у місті Києві
на постановуОкружного адміністративного суду міста Києва від 09.09.2015 (суддя В.І. Келеберда)
та ухвалуКиївського апеляційного адміністративного суду від 11.11.2015 (колегія у складі суддів: Кобаль М.І, Епель О.В., Карпушова О.В.)
у справі № 826/11510/15
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "ЗНАМАГРО"
доГоловного управління Державної фіскальної служби у місті Києві
треті особиТОВ "Агропромтехсервіс", ТОВ "Агропромтехагропостач", ТОВ "Солідус", ТОВ "ТД Агрохім
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Знамагро» (далі - Товариство) звернулось до суду з позовом, в якому з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 24.07.2015 №, від 23.01.2015 №.

Позов вмотивовано тим, що висновки акта перевірки є необґрунтованим та спростовуються наявними матеріалами.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.09.2015, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.11.2015, позов задоволено.

Задоволення позову суди першої та апеляційної інстанцій мотивували тим, що відповідачем не надано будь-яких належних доказів, які покладено в основу висновків акту перевірки на підтвердження відсутності факту реальності господарських операцій, вчинених позивачем з контрагентами, а також фактів суперечності відповідних правочинів фіскальним інтересам держави. Доказів існування вироку у кримінальній справі №0000022 від 22.04.2014, який відповідно до ч. 4 ст. 72 КАС України був би обов`язковий для суду під час розгляду даної адміністративної справи, відповідачем також не надано. Крім того, податковим органом не надано доказів наявності фінансово-господарської діяльності безпосередньо між позивачем та ТОВ «Борзнянський райагрохім» щодо якого порушено назване кримінальне провадження.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. В доводах касаційної скарги наводить обставини встановлені в акті перевірки зміст якого буде зазначений нижче.

У запереченнях на касаційну скаргу позивач, посилаючись на те, що вимоги касаційної скарги є необґрунтовані та не можуть бути задоволені, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.

Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що Державною податковою інспекцією у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Знамагро» з питань правильності дотримання податкового законодавства в частині взаємовідносин з ТОВ «Агропромтехтранс», ТОВ «Соліус», ТОВ «Екобудпром», ТОВ «ТПК Агрохім». ТОВ «ТПК «Тріанон», ТОВ «ТД «Наноіндустрія-Україна», ТОВ «Домінус Груп», ТОВ «Агропромтехтранспостач», ТОВ «Бізнес-Карта», ТОВ «ТД Агрохім» за період з 01.10.2011 по 30.09.2014, за результатом якої складено акт від 30.12.2014 №78/26-53-22-02-26-36689201.

Висновками акту перевірки встановлено порушення позивачем п. 138.1, п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податок на прибуток, в результаті чого занижено податок на прибуток за період 01.10.2011 по 31.12.2013 - 784730 грн.; п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2, п. 200.3, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податок на додану вартість, що підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет в загальній сумі 892 754 грн.

На підставі акту перевірки податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 23.01.2015:

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток на загальну суму 980 913 грн. (за основним платежем 784 730 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 196 183 грн.),

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 1 108 803 грн. (за основним платежем 887 042 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 221761 грн.

За результатом адміністративного оскарження спірних податкових повідомлень-рішень, рішенням Головного управління ДФС у м. Києві від 31.03.2015 №5340/10/26-15-10-05-35 скасовано податкове повідомлення-рішення від 23.01.2015 № в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій на суму 1642,25 грн.

На підставі акту перевірки та рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 31.03.2015 №5340/10/26-15-10-05-35 податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 24.07.2015 №, яким позивачу збільшено грошове зобов`язання за платежем податок на прибуток підприємств на загальну суму 979 271 грн. (за основним платежем 784 730 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 194 541 грн.).

Підставою для висновку податкового органу про наявність порушень позивачем податкового законодавства слугували наступні обставини відображені в акті, а саме: в ході досудового розслідування по кримінальному провадженню №0000022 від 22.04.2014 за фактом умисного ухилення від сплати податків службовими особами ТОВ «Борзнянський райагрохім» та за фактом здійснення невстановленими особами фіктивного підприємництва, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 212, ч. 2 ст. 205 КК України, встановлено, що протягом 2011-2014 років ТОВ «Знамагро» документально оформлялось проведення операцій щодо придбання товарів, послуг тощо від підприємств, що мають ознаки фіктивності.

Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями позивач звернувся до суду із позовом, який був задоволений, з чим погоджується Верховний Суд, з огляду на наступне.

Згідно із положеннями пункту 138.1. статі 138 та статті 139 Податкового кодексу України (тут і надалі в редакцій чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - ПК України) витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності, а саме витрати на: організацію та проведення прийомів, презентацій, свят, розваг та відпочинку, придбання та розповсюдження подарунків (крім благодійних внесків та пожертвувань неприбутковим організаціям, визначених статтею 157 цього Кодексу, та витрат, пов`язаних із провадженням рекламної діяльності, які регулюються нормами підпункту 140.1.5 пункту 140.1 статті 140 цього Кодексу).

Відповідно до приписів підпункту «а» пункту 198.1 та пунктів 198.2, 198.3 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

В силу положень пункту 201.10 статті 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

За вимогами пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Проведення господарських операцій суб`єкта господарювання, за змістом статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік. Згідно частини 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» на даних бухгалтерського обліку базується фінансова, податкова, статистична та інша звітність. Таким чином первинні документи по відображенню господарчих операцій є основою для податкового обліку.

Зважаючи на вимоги вищенаведених норм попередні судові інстанції, вирішуючи спір по суті, дійшли правильного висновку, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту та складу витрат наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів, робіт та послуг з метою їх використання у власній господарській діяльності, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами, які містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

Як встановлено судами, що відповідає матеріалам справи, позивач не декларував здійснення фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «Екобудпром», ТОВ «ТПК «Агрохім», ТОВ «ТПК «Тріанон», ТОВ «ТД «Наноіндустрія-Україна», ТОВ «Домінус Груп», ТОВ «Бізнес-карта».

При цьому позивачем з ТОВ «Агропромтехтранс» були укладені наступні договори:

- від 01.04.2011 №63 про надання маркетингових послуг (предмет маркетингового дослідження - дослідження сільськогосподарського ринку в розрізі засобів захисту рослин);

- від 01.04.2011 агентський договір, предметом якого є надання агентських функцій з можливості поставки продукції Замовника на території України;

- від 01.08.2012 №01/08/12 договір послуги - пошук клієнтів;

- від 01.04.2013 №131 про надання послуг;

- від 05.05.2014 №25 договір послуги - пошук клієнтів.

Між позивачем та ТОВ «Соліус» укладено агентський договір від 01.03.2012 №24, відповідно до якого Замовник надає Агентові право на виконання агентських функцій по можливості поставки продукції на території України.

Між позивачем та ТОВ «ТД «Агрохім» укладено договір поставки від 27.04.2012, предметом якого є поставка мінеральних добрив INTERMAG.

Наявність відповідних договорів не заперечуються відповідачем, які долучені до матеріалів справи, зміст яких досліджений в судовому порядку судами попередніх інстанцій.

На підтвердження факту виконання умов спірних договорів позивачем надано суду копії реєстрів податкових накладних, актів прийому-здачі виконаних робіт, рахунків-фактур, видаткових та податкових накладних, товарно-транспортних накладних. Факт оплати послуг та товару податковим органом не заперечується.

Судами попередніх інстанцій правильно взято до уваги, що податковий орган в обґрунтування прийняття спірного податкового повідомлення-рішення не навів обставин, які б вказували на безтоварність операцій. Висновки відповідача щодо господарських правовідносин позивача з названими контрагентами в більшості, ґрунтуються на матеріалах перевірок контрагентів позивача, а не на аналізі суті та наслідків господарських операцій, які мали місце у ревізійному періоді, що, в свою чергу, не є безумовною підставою для висновків про відсутність фактичного виконання спірних операцій за умови наявності первинних документів, які спростовують такі доводи.

Обставини з якими відповідач пов`язує удаваність наведених господарських операцій, а саме вказівка в кримінальному провадженню №0000022 від 22.04.2014, що позивачем протягом 2011-2014 років документально оформлялось проведення операцій щодо придбання товарів, послуг тощо від підприємств, що мають ознаки фіктивності спростовано судовим розглядом в судах попередніх інстанцій. Висновки зроблені судами попередніх інстанцій в цій частині є логічно-послідовними, так як дійсно позивач, у перевіряємий період, не співпрацював з суб`єктом по якому здійснювалось розслідування за згаданим кримінальним провадженням.

Разом з тим, відсутність в діянні службових осіб Товариства складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 212 КК України, ухилення від сплати податків по господарським операціям з ТОВ «Агропромтехтранс», ТОВ «Соліус», ТОВ «Екобудпром», ТОВ «ТПК Агрохім». ТОВ «ТПК «Тріанон», ТОВ «ТД «Наноіндустрія-Україна», ТОВ «Домінус Груп», ТОВ «Агропромтехтранспостач», ТОВ «Бізнес-Карта», ТОВ «ТД Агрохім» за період з 01.10.2011 по 30.09.2014 підтверджена постановою ст. слідчого СУ ФР ДПІ у Дніпропетровському районі ГУ ДФС у м. Києві від 30.11.2015 про закриття кримінального провадження в рамках якого відповідачем була проведена податкова перевірка, за результатами якої винесені спірні податкові повідомлення-рішення.

При цьому, Суд визнає, що відповідач в касаційній скарзі просить здійснити переоцінку, додаткову перевірку доказів стосовно спірних податкових повідомлень-рішень, що знаходиться за межами касаційного перегляду встановленими частиною другою статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи вищенаведене, Суд касаційної інстанції погоджується з позицією суду першої та апеляційної інстанції, не спростованими доводами касаційної скарги, про наявність законних підстав для задоволення позову.

Суд касаційної інстанції визнає, що суди не допустили неправильного застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, та повно встановили обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, і надали їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до частини третьої статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві залишити без задоволення.

2. Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.09.2015 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 11.11.2015 залишити без задоволення.

3. Стягнути з Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у місті Києві (правонаступник ГУ ДФС у місті Києві (код - 43141267) до спеціального фонду Державного бюджету України на рахунок Держаної судової адміністрації України (отримувач коштів ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, , банк отримувача Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA6026001, код класифікації доходів бюджету 22030106) судовий збір за подання касаційної скарги на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.09.2015 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 11.11.2015 у справі №826/11510/15 у розмірі 5 846,40 (п`ять тисяч вісімсот сорок шість гривень) 40 коп.

4. Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.П. Юрченко

І.А. Васильєва ,

C.С. Пасічник

Судді Верховного Суду