Справа № 759/5569/15-а
Суддя: Данилевич Н.А.
Дата ухвалення: 2020-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

13 березня 2020 року

Київ

справа №759/5569/15-а

адміністративне провадження №К/9901/10480/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді (судді-доповідача) - Данилевич Н.А.,

суддів - Бевзенка В.М.,

Шевцової Н.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 лютого 2016 року (головуючий суддя - Мазур А.С.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2016 року (головуючий суддя - Бужак Н.П., судді - Костюк Л.О., Троян Н.М.) у справі

за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2

до КП ШЕУ Святошинського району м. Києва , Державного агентства автомобільних доріг України

про визнання бездіяльності протиправною,

у с т а н о в и в :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

08 квітня 2015 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (далі - позивачі, скаржники) звернулись до Святошинського районного суду міста Києва з позовом до Державного агентства автомобільних доріг України (відповідач - 1), КП ШЕУ Святошинського району м. Києва (відповідач - 2), у якому просять:

- визнати, що бездіяльністю відповідачів та неналежне виконання ними своїх обов`язків з контролю та утриманню ділянки дороги, де мало місце ДТП, були створені передумови з причин якої сталось ДТП 11.01.2015 на Гостомельському шосе ОСОБА_2;

- визнати, що бездіяльністю відповідачів стосовно не попередження учасників дорожнього руху про загрозу безпеці руху були створені передумови з причин якої сталось ДТП 11.01.2015 на Гостомельському шосе ОСОБА_2;

- визнати, що ОСОБА_2 відповідно до пункту 1 частини 3 статті 14 Закону України «Про дорожній рух», де викладено, що «користувачі мають право на умови безпечного руху», не мав умов для безпечного руху на автодорозі 11.01.2015 на Гостомельському шосе;

- визнати, що відповідачі як уповноважені органи відповідальні за стан доріг підлягають адміністративній відповідальності за бездіяльність, що пов`язано з безпекою дорожнього руху автомобілів, стосовно подій, пов`язаних з ДТП, що сталось 11.01.2015 на Гостомельському шосе за участю ОСОБА_2 ;

- визнати, що між наведеними порушеннями КП ШЕУ Святошинського району м. Києва та ДТП з ОСОБА_2 наявний прямий причинний зв`язок..

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 18 червня 2015 року справу направлено за підсудністю до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.08.2015 ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 18.06.2015 залишено без змін.

Справа №759/5569/15-а 29.09.2015 надійшла до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 лютого 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2016 року, закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Державного агентства автомобільних доріг України, КП ШЕУ Святошинського району м. Києва про визнання бездіяльності протиправною.

Роз`яснено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , що ця справа не належить до компетенції адміністративних судів і не може бути розглянута за правилами Кодексу адміністративного судочинства України, а підлягає розгляду судом загальної юрисдикції за правилами цивільного судочинства.

Закриваючи провадження у справі, суди зазначили, що КАС України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів. Судами враховано, що фактично спір, що виник між позивачем та відповідачами, стосується питання встановлення обставин ДТП та встановлення причинного зв`язку між порушеннями, що вчинили відповідачі та ДТП за участю позивача. Таким чином, оскільки за наслідками ДТП, що сталася за участю водія ОСОБА_2 , було порушено кримінальну справу, питання щодо обставин ДТП, у т.ч. якості дорожнього покриття та причинно-наслідкового зв`язку, на думку судів, повинні встановлюватись в рамках кримінальної справи. Крім того, суд апеляційної інстанції зазначив, що у разі наявності спору майнового чи немайнового характеру стосовно наявності порушень з боку відповідачів питання про це може вирішуватись шляхом подачі в рамках кримінальної справи цивільного позову, або ж окремо, у порядку цивільного судочинства. Отже, суди дійшли висновку, що спір стосовно захисту цивільних прав, що виник за наслідками заподіяння майнової чи немайнової шкоди внаслідок ДТП, має не публічний характер, а приватно-правовий, а отже вирішення таких спорів не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву (заперечень)

23 червня 2016 року до Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 лютого 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2016 року, в якій позивачі просять скасувати зазначені судові рішення та направити справу для продовження розгляду.

На обґрунтування поданої касаційної скарги скаржники зазначають, що ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 18 червня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.08.2015, справу направлено за підсудністю до Окружного адміністративного суду міста Києва. У вказаних судових рішенням судами зазначено, що ця справа підсудна Окружному адміністративному суду міста Києва, тобто є адміністративною. Скаржники посилаються на те, що відповідач у справі є центральним органом виконавчої влади, до повноважень якого віднесено, зокрема, забезпечення утримання автомобільних доріг. Вважають, що відповідач у справі - це суб`єкт владних повноважень, який у спірних правовідносинах здійснює владні управлінські функції, дії, рішення та бездіяльність якого згідно з положеннями КАС України можуть бути оскаржені до адміністративного суду.

Відповідачем-1 до Суду надано заперечення на касаційну скаргу, в яких вказано на безпідставність викладених в ній доводів. Відповідач-1 просив залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 12 березня 2020 року зазначену адміністративну справу прийнято до провадження та призначено до розгляду.

II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 11.01.2015 ОСОБА_2 , який керував на підставі довіреності автобусом марки DAIMLER-CHRYSLER 903, 2002 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , зареєстрований Попільнянським МРЕВ ДАІ ГУ-УМВС України в Житомирській області 08.11.2015, який належить ОСОБА_1 на праві власності згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , рухаючись по Гостомельському шосе в напрямку м. Києва на відрізку дороги на території м. Києва у Святошинському районі потратив у дорожньо-транспортну пригоду. За наслідками було порушено кримінальне провадження №000007, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.01.2015.

Відповідно до листа старшого слідчого ВР ДТП СУ ГУ МВС України в м. Києві від 20.05.2015 (т.1, а с. 33) 13 травня 2015 року у кримінальному провадженні №0000007 винесено повідомлення про підозру ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченому ч.2 ст. 286 КК України.

Позивачі вважають, що причиною ДТП стала ожеледиця і бездіяльність відповідачів, на яких покладені повноваження, обов`язки та відповідальність за вказану ділянку автодороги, оскільки останні не забезпечили контроль та належний технічний стан покриття дороги, не провели необхідних робіт, не встановили попереджувальних знаків.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)

Згідно з вимогами частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У розумінні пункту 1 частини 1 статті 3 КАС України, справа адміністративної юрисдикції (адміністративна справа) - це публічно-правовий спір, у якому хоча б однією із сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Пунктом 7 частини 1 статті 3 КАС України визначено, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку з здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв`язку з публічним формуванням суб`єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Зокрема, згідно ч. 2 вказаної статті, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема:

1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності;

2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;

3) спори між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень;

4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів;

5) спори за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України;

6) спори щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму;

7) спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з такого.

08 лютого 2020 року набрали чинності зміни до Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України), внесені Законом України від 15.01.2020 № 460-ІХ, за правилом пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" якого, касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перегляд судових рішень здійснюється в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевірка правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права - на підставі встановлених фактичних обставин справи (частина 1 статті 341 КАС України).

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина 2 статті 341 КАС України).

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Натомість однією з визначальних ознак приватноправових відносин є наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Разом з тим участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою класифікації спору як публічно-правового. Однак не кожен спір за участю суб`єкта владних повноважень є публічно-правовим.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право, яке має існувати на час звернення до суду, а, по-друге, суб`єктний склад такого спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Отже, вирішуючи питання про юрисдикцію спору, необхідно з`ясувати, зокрема, характер спірних правовідносин, а також суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, негативні наслідки ДТП, яке сталось 11.01.2015 на Гостомельському шосе за участю ОСОБА_2 настали, і причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідачів та цими наслідками настання ДТП повинен встановлюватись під час розгляду цивільної справи.

Отже, Суд підтримує висновки судів попередніх інстанцій, що спірні правовідносини виникли не з приводу реалізації суб`єктом владних повноважень своїх управлінських функцій, а мають приватно-правовий характер.

Крім того, судами правомірно враховано, що в рамках судового розгляду кримінального провадження №0000007 від 11.01.2015 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, будуть встановлюватись обставини вини позивача, об`єктивної та суб`єктивної сторони вчиненого правопорушення та наявності прямого причинно-наслідкового зв`язку між зазначеним.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справі «Сокуренко і Стригун проти України») суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

З огляду на вказану правову позицію Європейського суду з прав людини колегія суддів вважає необґрунтованими посилання позивачів на висновки судів, наведені в ухвалі Святошинського районного суду м. Києва від 18 червня 2015 року про передачу справи за підсудністю до Окружного адміністративного суду міста Києва, яка була залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 06 серпня 2015 року, адже справа повинна бути розглянута саме тим судом, до юрисдикції якого вона належить.

Оцінюючи доводи касаційної скарги, Суд виходить з того, що судами першої та апеляційної інстанцій було надано належну правову оцінку доводам, викладеним у позовній заяві та запереченнях проти позову, а також наведеним сторонами під час судового розгляду справи. Жодних нових доводів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваних судових рішень, у касаційній скарзі не зазначено.

Частиною першою статті 350 КАС України (в чинній редакції) передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи вищенаведене, відповідно до частини 1 статті 350 КАС України Суд касаційної інстанції вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення судів попередніх інстанцій - без змін, оскільки судами не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушень норм процесуального права.

З огляду на викладене, висновки судів першої та апеляційної інстанцій є правильними, обґрунтованими, підстави для скасування судових рішень відсутні.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 лютого 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується.

Суддя-доповідач Н.А. Данилевич

Судді В.М. Бевзенко

Н.В. Шевцова