Справа № 640/21978/19
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2020-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2020 року м. Київ № 640/21978/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження без виклику сторін адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві
прозобов`язання вчинити дії
встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просив суд, з урахуванням уточнень:

«- Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві врахувати достовірну інформацію про трудовий стаж позивача в періоди з 25 жовтня 1995 року по 31 травня 1996 року, з 01 червня 1996 року по 11 лютого 1997 року, з 11 лютого 1997 року по 03 червня 1997 року, повторно перерахувати та внести відповідні зміни у Рішення та Розрахунок НОМЕР_2 від 18 лютого 2019 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві врахувати достовірну інформацію про доходи позивача, не враховані Рішенням та Розрахунком НОМЕР_2 від 18 лютого 2019 року, в тому числі стосовно виграного позивачем в Оболонському суді (суддя ОСОБА_2 ) позову до АТВТ «Саванна» по вкраденій (тобто, заробленої, нарахованої, оподаткованої, задекларованої, але вже після рішення суду безпідставно сторнованої) керівником підприємства у позивача зарплатні на суму більше ніж 12 тисяч гривень в 2008 році;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві внести зміни у своє рішення та Розрахунок НОМЕР_2 від 18 лютого 2019 року щодо пенсійного стажу, страхових доходів позивача та про суми перепризначеної, згідно судового рішення, довічної пенсії позивача повідомити останнього за зазначеною адресою».

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем не визнано стаж позивача за період його роботи з 25 жовтня 1995 року по 31 травня 1996 року, з 01 червня 1996 року по 11 лютого 1997 року, з 11 лютого 1997 року по 03 червня 1997 року, оскільки управлінням не враховано записи в трудовій книжці, у зв`язку з тим, що дана інформація не підтверджена відповідними наказами та така інформація відсутня в індивідуальних відомостях про застраховану особу, починаючи з 1996 року.

Таку відмову позивач вважає протиправною, а тому звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 листопада 2019 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (письмового провадження).

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві у відзиві на позовну заяву проти позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що у відповідача відсутні правові підставі для врахування трудового стажу за період з 25 жовтня 1995 року по 31 травня 1996 року, з 01 червня 1996 року по 11 лютого 1997 року, з 11 лютого 1997 року по 03 червня 1997 року, оскільки інформація про зазначений період роботи відсутня в індивідуальних відомостях про застраховану особу, починаючи з 1996 року.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою від 04 січня 2019 року про призначення пенсії за віком.

Пенсію позивачу призначено з 30 січня 2019 року, проте розрахунок суми пенсії зроблено не вірно, у зв`язку з чим, позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з вимогою врахувати до страхового стажу періоди роботи з 1995-1997 років.

Листом від 15 квітня 2019 року №80599/03 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві відмовило у зарахуванні вищезазначених періодів роботи, у зв`язку з відсутністю відповідних записів про прийняття на роботу.

Вважаючи таку відмову відповідача протиправною, а свої законні права та інтереси порушеними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті суд виходив з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до статті 26 вказаного Закону особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

При цьому, згідно з частиною першою статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною четвертою статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувались до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, тобто до січня 2004 року, зараховуються до стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше тобто Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконана на підставі трудового договору на підприємствах установах організаціях, незалежно від форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах і кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

В той же час, статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637) передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Виходячи з приписів пункту 3 Порядку № 637, підтвердження трудового стажу необхідне в разі відсутності трудової книжки, необхідних записів в трудовій книжці, а також якщо містяться неправильні й неточні записи про періоди роботи.

Спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29 липня 1993 року, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція).

Відповідно до п. 1.1 вказаної Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 2.2 Інструкції передбачено, що заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем "кваліфікований робітник", "молодший спеціаліст", "бакалавр", "спеціаліст" та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування.

До трудової книжки вносяться:

відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження;

відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення;

відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіхи в роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України;

відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону (п. 2.3 Інструкції).

Пунктом 2.4 Інструкції передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м. Києва, держархівом м. Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму (п. 2.8 Інструкції).

Відтак, усі записи в трудовій книжці здійснюються роботодавцем.

Записами в трудовій книжці підтверджується період роботи з 25 жовтня 1995 року по 31 травня 1996 року на підприємстві ТОВ «Аудиторська фірма «Профі Аудит», відповідно до контракту №10 від 25 жовтня 1995 року;

- з 01 червня 1996 року по 11 лютого 1997 року на підприємстві ТОВ «Аудиторська фірма «Профі Аудит», відповідно до контракту №10 від 31 травня 1996 року;

- з 11 лютого 1997 року по 03 червня 1997 року на підприємстві Закрите акціонерне товариство «Аудиторська фірма «Київська Аудиторська Група», відповідно до наказу №18 від 11 лютого 1997 року.

В даному випадку позивач не може бути позбавлений свого права, що стосується предмету позову через неможливість перевірки достовірності довідки на підтвердження стажу у зв`язку із знаходженням фірми, що її видала на території, непідконтрольній українській владі.

Окрім того суд зазначає, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій ця трудова книжка належить, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Таким чином, власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, щодо якої такі порушення було вчинено, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06 лютого 2018 року у справі №677/277/17, під час розгляду справи в аналогічних правовідносинах висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (частина 5 статті 242 КАС України).

Тому посилання відповідача на відсутність інформації про застраховану особу з 1996 року в індивідуальних відомостях є безпідставними та спростовуються вищенаведеними доказами.

У зв`язку з цим періоди роботи позивача з 25 жовтня 1995 року по 31 травня 1996 року, з 01 червня 1996 року по 11 лютого 1997 року, з 11 лютого 1997 року по 03 червня 1997 року підлягають зарахуванню до трудового стажу для призначення пенсії.

Щодо позовної вимоги про «зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві врахувати достовірну інформацію про доходи позивача, не враховані Рішенням та Розрахунком НОМЕР_2 від 18 лютого 2019 року, в тому числі стосовно виграного позивачем в Оболонському суді (суддя Васалатій К.А.) позову до АТВТ «Саванна» по вкраденій (тобто, заробленої, нарахованої, оподаткованої, задекларованої, але вже після рішення суду безпідставно сторнованої) керівником підприємства у позивача зарплатні на суму більше ніж 12 тисяч гривень в 2008 році», суд зазначає наступне.

Суд звертає увагу сторін, що від відповідача витребувано належним чином засвідчені матеріали пенсійної справи позивача.

Відповідач належним чином виконав покладений на нього обов`язок щодо надання належним чином засвідченої копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 .

В той же час, з матеріалів пенсійної справи вбачається, що позивачем не долучено до матеріалів справи необхідних доказів в підтвердження необхідності зарахування достовірної інформації про доходи позивача, а саме додатки, на які позивач на підтвердження власної позиції до суду наголошує у позові.

Тому, адміністративний суд не може підміняти своїм рішенням рішення суб`єкта владних повноважень, тобто, суд не вправі втручатися у дискреційні повноваження контролюючого органу при нарахуванні, чи обрахунку, чи зобов`язання врахувати, самостійно обраховані позивачем доходи, при обрахунку розміру пенсії позивача, окрім вказівки суду на усунення тих порушень, які були наведені вище, оскільки таке втручання виходить за межі завдань адміністративного судочинства, встановлених статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, суд не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Позивач у позовній заяві посилається на рішення Оболонського районного суду міста Києва (суддя Васалатій К.А.), проте таке рішення не додано до позовної заяви, а також відсутнє в матеріалах пенсійної справи, крім цього позивачем не зазначено реквізитів адміністративної справи для її ідентифікації, тому суд не приймає до уваги дані доводи позивача.

Вирішення питань щодо призначення, перерахунку та виплати пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» відноситься до компетенції органів Пенсійного фонду України.

У зв`язку з викладеним суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо зобов`язання Головного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві зобов`язати зарахувати доходи, не враховані рішенням та розрахунком НОМЕР_2, задоволенню не підлягають.

Враховуючи вищенаведене в сукупності суд дійшов висновку про необхідність зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяви позивача від 22 лютого 2019 року та від 15 квітня 2019 року, з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні.

Таким чином позовні вимоги є частково обгрунтованими, а відтак такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З урахуванням того, що позовні вимоги задоволенні частково, то судовий збір підлягає відшкодуванню у розмірі 1536,80 грн.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246, 251 Кодексу адміністративного судочинства України Окружний адміністративний суд міста Києва

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві врахувати інформацію про трудовий стаж позивача в періоди з 25 жовтня 1995 року по 31 травня 1996 року, з 01 червня 1996 року по 11 лютого 1997 року, з 11 лютого 1997 року по 03 червня 1997 року та повторно перерахувати стаж.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяви ОСОБА_1 від 22 лютого 2019 року та від 15 квітня 2019 року з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні.

В іншій частині адміністративного позову відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, 16, ) понесені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1536,80 грн.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко