Справа № 826/17758/18
Суддя: Патратій О.В.
Дата ухвалення: 2020-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2020 року м. Київ № 826/17758/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Патратій О.В., розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до 1. Представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини

Барвіцького Віктора Юрійовича

2. Уповноваженої Верховної Ради України з прав людини

Денісової Людмили Леонтіївни

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Барвіцького Віктора Юрійовича (надалі - відповідач-1), Уповноваженої Верховної Ради України з прав людини Денісової Людмили Леонтіївни (надалі - відповідач-2), в якому просить:

1) визнати бездіяльність представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Барвіцького Віктора Юрійовича та Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Денісової Людмили Леонтіївні щодо порушення вимог Закону України "Про звернення громадян", протиправною;

2) зобов`язати Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Денісову Людмилу Леонтіївні негайно виконати вимоги Закону України "Про звернення громадян" та письмово повідомити ОСОБА_1 про розгляд звернення від 27.08.2018р. в частині:

а) проведення службової перевірки стосовно представника Уповноваженого ВРУ з прав людини Барвіцького В.Ю. за порушення законодавства про звернення;

б) конкретних дій, здійснених представником Уповноваженого ВРУ з прав людини Барвіцьким В.Ю., при вивченні звернення від 24.07.2018;

в) вжиття заходів дисциплінарного характеру стосовно представника Уповноваженого ВРУ з прав людини Барвіцького В.Ю. за порушення законодавства про звернення;

г) складення протоколу про адміністративне правопорушення стосовно представника Уповноваженого ВРУ з прав людини Барвіцького В.Ю. за порушення законодавства про звернення.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.11.2018р. справу передано до Печерського районного суду міста Києва.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.01.2019р. ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.11.2018р. скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

11.04.2019 року справа надійшла до Окружного адміністративного суду м. Києва. Згідно з Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказаний адміністративний позов 11.04.2019р. передано на розгляд судді Патратій О.В.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.04.2019р. відкрито спрощене позовне провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).

В обґрунтування наведених вимог позивач посилається на те, що ним 24.07.2018 на офіційну електронну адресу () було подано звернення Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини Денісовій Людмилі Леонтіївні, у якому позивач просив, зокрема, скласти протокол стосовно генерального директора ТОВ «ЯНЕІР» ЛТД про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 212-3 КУпАП, у зв 'язку з порушенням його прав, передбачених законодавством про звернення громадян.

На вказане звернення представником Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Барвіцьким Віктором Юрійовичем надано відповідь від 15.08.2018 № 5/12-К323021.18/28-136 про те, що підстав для вжиття заходів реагування Уповноваженого не вбачається і відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про захист прав споживачів» право накладати адміністративне стягнення у даному випадку має центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, тобто Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту прав споживачів.

На вказану відповідь позивач подав скаргу на офіційну електронну адресу () Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини Денісовій Людмилі Леонтіївні у тому числі на незаконні дії представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Барвіцького Віктора Юрійовича. Проте, 12.09.2018 Уповноважений Верховної Ради України з прав людини Денісова Людмила Леонтіївна надала відповідь за № 1/12-К325263.18/28-136, у якій аналогічним чином вказано про відсутність правових підстав для вжиття заходів реагування стосовно ТОВ «ЯНЕІР» ЛТД.

Таким чином, на думку позивача, надані відповіді представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Барвіцького В.Ю. від 15.08.2018 № 5/12-К323021.18/28-136 та Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Денісової Л.Л. від 12.09.2018 № 1/12-К325263.18/28-136 є такими, що не відповідають вимогам законодавства про звернення громадян.

Відповідач-1 у відзиві проти позовних вимог заперечив, зазначивши, що між позивачем та компанією перевізником виникли цивільно-правові відносини у зв`язку з укладанням договору перевезення, у зв`язку з чим відсутні підстави для розгляду претензії до компанії перевізника як звернення громадянина в розумінні Закону України «Про звернення громадян».

Відповідач-2 відзиву на позовну заяву не надав.

Згідно з частиною четвертою статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Таким чином, суд приймає рішення про розгляд справи на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши обставини справи та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що 24.07.2018р. позивачем на електрону адресу Уповноваженої Верховної Ради України з прав людини Денісової Людмили Леонтіївни було надіслано звернення. У зверненні було зазначено, що позивачем 05.04.2018р. складено та направлено поштою звернення (претензію) генеральному директору ТОВ «ЯНЕІР» ЛТД, проте після спливу чотирьох місяців відповіді на претензію надано не було. У зв`язку з чим, у зверненні від 24.07.2018р. позивач просив відповідача відповідно до вимог ст. 254 КУпАП скласти протокол стосовно генерального директора ТОВ «ЯНЕІР» ЛТД про адміністративне порушення, передбачене ст. 212-3 КУпАП.

Листом-відповіддю Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Барвіцького Віктора Юрійовича від 15.08.2018р. № 5/12-К323021.18/28-136 позивача було повідомлено, що надіслана позивачем претензія щодо виконання повітряного перевезення не є зверненням громадян у розумінні Закону України «Про звернення громадян», а є претензією споживача, порядок розгляду якої встановлено Цивільним кодексом України та Законом України «Про захист прав споживачів». Отже, підстав для вжиття заходів реагування Уповноваженого не вбачається.

27.08.2018 позивач звернувся до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Денісової Л.Л. з листом (скаргою), в якому вказав на незаконні дії представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Барвіцького Віктора Юрійовича та просив:

- повернутися до розгляду звернення позивача, адресованого Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини 24.07.2018;

- скласти протокол про адміністративне правопорушення стосовно генерального директора ТОВ «ЯНЕІР» ЛТД;

- провести службову перевірку стосовно представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Барвіцького Віктора Юрійовича за порушення вимог законодавства про звернення, повідомивши позивача про виявлені порушення;

- повідомити позивача, які саме конкретні дії було здійснено представником Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Барвіцьким Віктором Юрійовичем при вивченні його звернення від 24.07.2018;

- вжити заходи дисциплінарного характеру стосовно представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Барвіцького Віктора Юрійовича за порушення вимог законодавства про звернення, про що повідомити позивача;

- скласти протокол про адміністративне правопорушення стосовно представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Барвіцького Віктора Юрійовича за порушення вимог законодавства про звернення, про що повідомити позивача.

Листом-відповіддю від 12.09.2018 № 1/12-К325263.188/28-136 Денісова Л.Л. повідомила позивача, що у листі представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 18.08.2018 № 5/12-К323021.18/28-136 (за результатами розгляду звернення від 24.07.2018) позивачу надано вичерпну відповідь про відсутність правових підстав для вжиття заходів реагування відповідно до Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини».

Не погоджуючись з такими діями відповідачів позивач і звернувся з даним позовом.

Відповідно до частини 2 статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини 3 статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту <...>.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України та норм КАС України.

Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (частина 2 статті 2 КАС України).

Згідно із частиною 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Згідно зі статтею 75 Конституції України єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України, реалізовуючи повноваження по здійсненню законодавчої влади.

ВРУ розглядає та вирішує питання державного та суспільного життя, що потребують врегулювання законами України, а також виконує установчі, контрольні та інші функції, передбачені Конституцією.

Повноваження ВРУ, які реалізуються спільною діяльністю народних депутатів України на засіданнях ВРУ під час її сесій, визначені у статті 85 Конституції України.

За Конституцією України парламентський контроль - це передусім контроль самої Верховної Ради України (пункт 33 частини 1 статті 85), який включає: контроль за виконанням Державного бюджету України (пункт 4 частини 1 статті 85), контроль за діяльністю Кабінету Міністрів України (пункт 13 частини 1 статті 85), контроль за використанням позик, одержаних Україною від іноземних держав, банків і міжнародних фінансових організацій, що не передбачені Державним бюджетом України (пункт 14 частини 1 статті 85), надання парламентом згоди на призначення і звільнення з посад осіб у випадках, передбачених Конституцією України (пункт 15 частини першої статті 85), тощо.

З питань додержання конституційних прав і свобод людини і громадянина парламентський контроль здійснюється Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини (стаття 101), з питань надходження коштів до Державного бюджету України та їх використання - Рахунковою палатою, яка діє від імені парламенту (стаття 98 Конституції України).

Таким чином, як зазначено у висновку Конституційного Суду України у справі за зверненням Верховної Ради України про надання висновку щодо відповідності проекту Закону України "Про внесення змін до Конституції України (статей 84, 85, 89, 92, 93, 94, 106, 147, 150, 151 та пункту 6 розділу XV Конституції України)" вимогам статей 157 і 158 Конституції України (справа про внесення змін до статей 84, 85 та інших Конституції України) від 14 березня 2001 року №1-в/2001 (справа №1-11/2001), здійснення парламентського контролю - це право Верховної Ради України, що реалізується нею безпосередньо чи опосередковано - через визначені Конституцією України державні органи.

Характерною особливістю частини 1 статті 85 Конституції України є те, що більшість повноважень ВРУ, закріплених у ній, отримують свій розвиток в інших положеннях Основного Закону, законах України, інших правових актах, а також у правових позиціях Конституційного Суду України.

До того ж окремі конституційні повноваження ВРУ реалізуються через прийняття нею законів України, тобто поєднуються із законодавчою функцією парламенту, яка є не лише основною, але й універсальною щодо інших його функцій.

Вказана норма Конституції України встановлює і систему повноважень Верховної Ради України, реалізація яких забезпечує здійснення нею функцій парламентського контролю.

Правовий статус Уповноваженого ВР України з прав людини (далі - Уповноважений) визначений статтею 4 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» № 776/97-ВР (далі - Закон № 776/97-ВР) за приписами частини першої якої, у редакцій чинній на час виникнення спірних правовідносин, Уповноважений є посадовою особою, статус якої визначається Конституцією України, цим Законом, Законом України «Про державну службу», іншими законами України.

Уповноважений здійснює свою діяльність незалежно від інших державних органів та посадових осіб. Діяльність Уповноваженого доповнює існуючі засоби захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина, не відміняє їх і не тягне перегляду компетенції державних органів, які забезпечують захист і поновлення порушених прав і свобод (частина друга статті 4 Закону № 776/97-ВР ).

Порядок розгляду заяв Уповноваженим визначений статтею 17 Закону № 776/97-ВР, відповідно до частини першої якої Уповноважений приймає та розглядає звернення громадян України, іноземців, осіб без громадянства або осіб, які діють в їхніх інтересах, відповідно до Закону «Про звернення громадян». Звернення подаються Уповноваженому в письмовій формі протягом року після виявлення порушення прав і свобод людини і громадянина. За наявності виняткових обставин цей строк може бути подовжений Уповноваженим, але не більше ніж до двох років (частина друга). При розгляді звернення Уповноважений: 1) відкриває провадження у справі про порушення прав і свобод людини і громадянина; 2) роз`яснює заходи, що їх має вжити особа, яка подала звернення Уповноваженому; 3) направляє звернення за належністю в орган, до компетенції якого належить розгляд справи, та контролює розгляд цього звернення; 4) відмовляє в розгляді звернення (частина третя). Уповноважений не розглядає тих звернень, які розглядаються судами, зупиняє вже розпочатий розгляд, якщо заінтересована особа подала позов, заяву або скаргу до суду (частина четверта). Повідомлення про прийняття звернення до розгляду або відмову у прийнятті звернення до розгляду надсилається в письмовій формі особі, яка його подала. Відмова у прийнятті звернення до розгляду повинна бути вмотивованою (частина п`ята).

Частиною першою статті 10 Закону № 776/97-ВР встановлено, що для забезпечення діяльності Уповноваженого утворюється секретаріат, який є юридичною особою, має свій рахунок у банку та печатку встановленого зразка.

Діяльність Секретаріату Уповноваженого ВР України з прав людини врегульована Положенням про Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, затвердженим наказом Уповноваженого ВР України з прав людини від 20 червня 2012 року №4/8-12 (далі - Положення), відповідно до пункту 3 якого, основними завданнями Секретаріату є організаційне, правове, науково-консультативне, інформаційно-аналітичне, науково-експертне, контрольне, матеріально-технічне, фінансове та інше забезпечення діяльності Уповноваженого з метою здійснення парламентського контролю за додержанням конституційних прав і свобод людини та громадянина.

Пунктом 5 Положення визначені повноваження Секретаріату, якій відповідно до покладених на нього завдань має право, зокрема: запитувати й одержувати в установленому порядку інформацію (документи) від органів державної влади та місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, їх посадових та службових осіб (підпункт 1 зазначеного пункту).

З аналіз наведених вище приписів слід дійти висновку, що сферою діяльності Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини є захист конституційних прав і свобод людини і громадянина.

Водночас, зі змісту звернення позивача вбачається, що він 05.04.2018 звернувся з претензією до ТОВ «ЯНЕІР» ЛТД щодо виконання останнім повітряного перевезення, однак станом на 24.07.2018 відповіді на зазначену претензію позивач не отримав.

Відповідачем-1 до відзиву було додану вказану позивачем претензію від 05.04.2018, з якої вбачається, що між ОСОБА_1 та ТОВ «ЯНЕІР» ЛТД (перевізник) виникли цивільно-правові відносини у зв`язку з укладанням договору перевезення, неналежне виконання умов якого з боку ТОВ «ЯНЕІР» ЛТД, на думку позивача, і стало підставою для подання претензії від 05.04.2018.

Отже, вказана претензія позивача не є зверненням громадянина у розумінні Закону України «Про звернення громадян», а є претензією споживача, порядок розгляду якої встановлено Цивільним кодексом України та Законом України «Про захист прав споживачів».

Зокрема, згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

У відповідності до ст. 100 Повітряного кодексу України правила авіаперевізника - правила, інструкції і технології, встановлені авіаперевізником, які використовуються при повітряних перевезеннях пасажирів та/або багажу, вантажу, пошти, а також правила застосування тарифів, стандарти та настанови з обслуговування пасажирів і багажу, порядок розгляду претензій та позовів.

А відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом.

Відповідно до статті 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Метою функціонального поділу державної влади на законодавчу, виконавчу та судову (стаття 6 Конституції України) є розмежування повноважень між різними органами державної влади та недопущення привласнення повноти державної влади однією з гілок влади (Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статей 19, 42 Закону України "Про Державний бюджет України на 1999 рік" від 24 червня 1999 року №6-рп/99 (справа №1-31/99)).

Частина ж 2 статті 19 Конституції України зобов`язує органи державної влади та їх посадових осіб діяти в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, ані нормами Конституції України, ані положеннями Закону № 776/97-ВР не передбачено впливу законодавчого органу влади, тобто ВРУ, на суб`єктів господарювання (авіаперевізників) щодо розгляду ними претензій пасажирів (споживачів), як і не передбачено повноважень ВРУ здійснювати контроль за діяльністю авіаперевізників.

Разом з тим, діяння (дія або бездіяльність) може бути визнане протиправним за умови, якщо воно формально порушує конкретну юридичну норму або декілька норм.

Підсумовуючи наведене слід дійти висновку, що претензія ОСОБА_1 від 24.07.2018 не була зверненням громадянина у розумінні Закону України «Про звернення громадян», а є претензією споживача, порядок розгляду якої встановлено Цивільним кодексом України, Повітряним кодексом України та Законом України «Про захист прав споживачів». Як наслідок, у відповідача-1 та відповдіача-2 були відсутні правові підстави для вжиття заходів реагування.

Позивачем не подано належних та допустимих доказів щодо спростування вказаних висновків.

Крім того, суд додатково звертає увагу позивача, що державний контроль за додержанням законодавства про захист прав споживачів здійснює Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту прав споживачів.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку, з урахуванням вищенаведеного, відповідачі, як суб`єкти владних повноважень, довели правомірність прийняття спірних рішень.

Натомість позивачем не доведено суду достовірності своїх доводів, які покладені в основу позову, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Таким чином, з`ясувавши фактичні обставини справи та проаналізувавши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 52, 77, 139, 241-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя О.В. Патратій