Справа № П/320/706/20
Суддя: Лапій С.М.
Дата ухвалення: 2020-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2020 року № П/320/706/20

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лапій С.М., розглянувши в м. Києві за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом гр. ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

До Київського окружного адміністративного суду звернулась гр. ОСОБА_1 з позовом , в якому просить зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити нарахування та виплачувати їй пенсію за віком відповідно до ч.1 ст. 27 та ч. 1 ч.2 ст.40 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування із застосуванням показника середньої заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні за 2016-2018 роки, тобто за три роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком, починаючи з 15.08.2019 року.

На обґрунтування позовних вимог позивачка зазначала, що відмова відповідача в обчисленні, нарахуванні та виплаті пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016-2018 роки базується на тому, що вона вже отримувала пенсію за вислугу років відповідно до ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ як працівник освіти, тобто використала своє право на призначення пенсії. Вказані дії відповідача вона вважає неправомірними, так як Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV визначені види пенсій, перелік яких є остаточним та розширеному тлумаченню не підлягає.

У цьому переліку відсутній такий вид пенсії як пенсія за вислугу років. Таким чином, при досягненні громадянином пенсійного віку, визначеного ст. 26 Закону № 1058-IV, у разі звернення за призначенням пенсії за віком, слід враховувати, що за нормами Закону № 1058-IV таке звернення є первинним, а тому не підлягають застосування положення ст. 45 вказаного Закону.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 03.02.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідачем відзиву на позовну заяву не подано.

Представник позивача надала суду клопотання, в якому просить розглядати справу за її відсутності.

На підставі ст.ст. 194, 205 КАС України судом прийнято рішення про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Судом встановлено, що позивачка з 12.08.2009 перебувала на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України у м. Бориспіль Київської області, правонаступником якого стало Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області, та одержувала пенсію за вислугу років відповідно до ст. 55 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», як працівник освіти.

Після досягнення пенсійного віку, передбаченого ст.26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, позивачка 15.08.2019 звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком замість пенсії за вислугу років, призначену 12.08.2009.

Відповідачем пенсія за віком позивачці призначена 15.08.2019.

При здійсненні відповідачем розрахунку пенсії за віком, розмір пенсії за віком виявився суттєво меншим, ніж мав становити за умови дотримання норм ч.1,2 ст.40 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, оскільки відповідачем при обчисленні пенсії за віком застосовано показник середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески за 2014-2016 роки.

Позивачка 17.12.2019 звернулася до відповідача з заявою, в якій просила провести обчислення, нарахування та виплату пенсії за віком, призначеної замість пенсії за вислугу років як працівнику освіти, із застосуванням показника середньої заробітної плати по країні за 2016-2018 роки (6188,89 грн.) відповідно до ч.2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування», оскільки вона звернулася із заявою саме про призначення пенсія за віком.

Відповідач листом від 23.12.2019 № 3121/102-08 повідомив позивачку, що з 12.08.2009 їй було призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до заяви від 15.08.2019, її було переведено з пенсії за вислугу років на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування».

Відповідно до ч.3 ст. 45 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування переведення з одного виду на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший враховується заробітна плата за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, тобто за весь період страхового стажу, починаючи з 1 липня 2000 року із застосуванням показника середньої заробітної плати, який враховувався під час призначення попереднього виду пенсії.

Як зазначив відповідач, розрахунок пенсії за віком позивачці здійснено з урахуванням показника заробітної плати (доходу) в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні за 2014-2016 роки.

З 01.03.2019 року відповідно до постанови КМУ від 20.-02.2019 року №124 «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році» показник середньої заробітної плати, з якої сплачено страхові внески 3764, 40 грн, підвищений на 17% і складає 4404, 35 грн.

Відповідач вважає, що застосувати показник середньої заробітної плати (доходу), з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2016-2018 роки підстави відсутні.

Не погоджуючись з вказаною відмовою та її підставами, позивач звернулась до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам, що склалися, суд зазначає наступне.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, а також порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV.

Вказаний закони є спеціальним законом, який визначає призначення, перерахунок і виплату пенсій.

Частиною першою статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Отже, Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV не передбачено такого виду пенсії, як пенсія за вислугу років, що була призначена позивачці.

Водночас такий вид пенсії як пенсія за вислугу років передбачена статтею 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» .

Частиною 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено порядок переведення з одного виду пенсії на інший, відповідно до абз. 2 якої, при переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Тобто, ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом. При цьому показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» .

Як встановлено судом, позивачці призначено пенсію у 2009 році відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» позивачка звернулася вперше15.08.2019.

У спірних правовідносинах має місце перехід на інший вид пенсії за іншим законом (призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яким пенсія за вислугу років не передбачена), тому положення ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в частині переведення з одного виду пенсії на інший до спірних правовідносин не застосовується.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 31.10.2018 у справі № 876/5312/17, від 22.02.2018 у справі № 310/3774/17, від 13.12.2018 у справі № 682/1917/17, від 18.01.2019 у справі № 577/5237/16-а, від 29.05.2019 у справі № 750/6650/15-а, від 31.07.2019 у справі №720/208/17, від 12.07.2019 у справі №497/2156/16-а, від 15.08.2019 у справі №211/5907/16-а.

Згідно ч. 1 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами у період до 1 січня 2016 року або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року незалежно від перерв.

Відповідно до ч. 2 вказаної статті заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою:

Зп = Зс х (Ск : К), де:

Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях;

Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики;

Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз1 + Кз2 + Кз3 + ... + Кзn);

К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Окрім цього суд зазначає, що при переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною третьою статті 45 Закону № 1058-ІV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058-ІV.

Водночас, ОСОБА_1 було призначено пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», тобто у її випадку мало місце призначення пенсії за іншим законом.

Суд враховує, що при розрахунку позивачці пенсії за вислугу років за Законом України «Про пенсійне забезпечення» взагалі не застосовувався показник середньої заробітної плати в Україні, з якого сплачені страхові внески.

За таких обставин при призначенні позивачці пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» має бути застосований показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якого сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Частиною 1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Згідно п. 1.7. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затверджений постановою правління ПФУ від 25.11.2005 № 22-1 днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Як слідує з матеріалів справи, позивачка з заявою про призначення пенсії за віком звернулася до відповідача 15.08.2019, а тому пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» має бути обчислена та виплачена гр. ОСОБА_1 з 15.08.2019 року із застосуванням показника середньої заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні за 2016-2018 роки, тобто за три роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності сторін, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Тобто, обов`язок доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень одночасно покладено на усіх учасників процесу.

Водночас, відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На виконання цих вимог відповідачем не доведено належними та допустими доказами правомірність прийнятого рішення.

Водночас докази, подані позивачем, підтверджують обставини, на які він посилається в обґрунтуванні позовних вимог, та не були спростовані відповідачем.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, сплачена позивачем сума судового збору в розмірі 840,40 грн. підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись ст. ст. 73 - 77, 90, 94, 241, 245, 246, 250, 259 - 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов задовольнити.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області нарахувати та виплатити пенсію за віком гр. ОСОБА_1 відповідно до ч.1 ст. 27, та ч. 1ч. 2 ст.40 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), з якої сплачено страхові внески за 2016-2018 роки, тобто за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, починаючи з 15.08.2019 року.

Стягнути на користь гр. ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області сплачений судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн 80 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Лапій С.М.