Справа № 1.380.2019.004091
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2020-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2020 рокуЛьвівСправа № 1.380.2019.004091 пров. № А/857/1174/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Онишкевича Т.В., Сеника Р.П.,

за участю секретаря судового засідання Лутчин А.М.,

за участю представника позивача Ганас А.Б.,

за участю представника відповідача Павлової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2019 року, прийняте суддею Кухар Н.А. о 13 годині 42 хвилині у місті Львові, повний текст складений 12.12.2019 року у справі за позовом Державного підприємства «Львіввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта «Відродження» до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення,-

встановив:

Державне підприємство «Львіввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта «Відродження» (далі - позивач) звернулося з адміністративним позовом Головного управління ДПС у Львівській області (надалі - ГУ ДПС України у Львівській області, відповідач) про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення від 10.04.2019 року № .

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2019 року позов задоволений.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 22.03.2016 року у справі №813/6774/13-а.

Також судом встановлено, що під час проведення перевірки контролюючий орган не встановлював фактів наявності документів первинного бухгалтерського обліку щодо предмету перевірки, не досліджував таких документів, а його висновки ґрунтуються лише на сумах заборгованості щодо несвоєчасного перерахування податку з доходів фізичних осіб.

Покликання позивача на те, що відповідачем порушено строки давності при винесенні податкового повідомлення - рішення не знайшло свого підтвердження, так як фінансові санкції винесено з урахуванням ст.102 Податкового кодексу України.

Крім того, не знайшло підтвердження посилання позивача на застосування штрафних санкцій у розмірі 50 % та 75 % суми податку, так як відповідачем застосовано штраф у сумі 25% згідно із ч.1 ст.127 Податкового кодексу України.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ГУ ДПС України у Львівській області подало апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що несплату (неперерахування) податку з доходів фізичних осіб встановлено контролюючим органом згідно наданих платником податків до перевірки головних книг за 2014 - 2019 роки та оборотно сальдових відомостей по рахунках №641 та №642.

Крім того, були використані записи по особовому рахунку за Ф №15, які порівнювались із даними бухгалтерського обліку підприємства і платіжними документами (ст.20 акта перевірки).

Отже, суд дійшов до невірного висновку, що акт перевірки не містить жодного посилання на первинні та інші документи (Додаток №4 акта перевірки).

Штрафна санкція у розмірі 5339745,11 грн. з урахуванням вимог ст.102 Податкового кодексу України застосована контролюючим органом згідно ст.126 Податкового кодексу України.

Маються покликання на постанови Верховного Суду України від 22.03.2016 року у справі №813/6774/13-а, Верховного Суду від 31.07.2018 року у справі № 820/4767/17, від 12.09.2019 року у справі №806/1537/16 та інші, а також на роз`яснення Державної фіскальної служби України в листі від 28.12.2015 року №47546/7/99-99/17-01-02-17.

Просить скасувати рішення суду та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ГУ ДФС у Львівській області проведено документальну планову виїзну перевірку Відокремленого підрозділу Шахта «Відродження» ДП «Львіввугілля» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 року по 30.01.2019 року, єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування - за період з 01.10.2014 року по 30.01.2019 року, за наслідками якої було складено акт № 404/14.6/26307842 .

Проведеною перевіркою встановлено порушення:

пп.16.1.4 п. 16.1 ст.16, п.54.2 ст.54, п.87.9 ст.87, ст.167. пп.168.1.2 пп.168.1.4 пп. 168.1.5 п.168.1 ст.168, п.п «а» п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI із змінами та доповненнями встановлено несплату (неперерахування) податку на доходи фізичних осіб на суму 1642301, 61 грн., та порушення граничного терміну сплати (перерахування) податку на доходи фізичних осіб за перевіряємий період.;

пп.168.1.2. пп.168.1.5 п.168.1 ст.168, п.176.2 ст.176, п.п.1.5 пп.1.6 п.161 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI, зі змінами та доповненнями, встановлено несплату (неперерахування) військового збору на суму 181445, 28 грн., та порушення правил сплати (перерахування) військового збору за весь період що перевіряється більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання.

На підставі акту перевірки контролюючим органом складено:

- податкове повідомлення - рішення № від 10.04.2019 року, у зв`язку із чим збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені у розмірі 7392622, 13 грн., у тому числі за податковим зобов`язанням у розмірі 1642301, 61 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 5750320, 51 грн.

Позивач не погодився з податковим повідомленням - рішенням № від 10.04.2019 року та подав скаргу до Державної фіскальної служби України.

За результатами розгляду скарги, 01.07.2019 року Державна фіскальна служба України прийняла рішення про результати розгляду скарги за № 29764/6/99-99-11-05-01-25, яким залишено без змін податкові повідомлення - рішення ГУ ДФС у Львівській області, зокрема № , а скаргу без задоволення.

Відповідно до п. 15.1. ст. 15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Згідно з п. 38.2. ст. 38 ПК України сплата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством, - податковим агентом, або представником платника податку.

Грошове зобов`язання щодо суми податкових зобов`язань з податку, що підлягає утриманню та сплаті (перерахуванню) до бюджету в разі нарахування/виплати доходу на користь платника податку - фізичної особи, вважається узгодженим податковим агентом або платником податку, який отримує доходи не від податкового агента, в момент виникнення податкового зобов`язання, який визначається за календарною датою, встановленою розділом IV цього Кодексу для граничного строку сплати податку до відповідного бюджету (п. 54.2. ст. 54 ПК України).

Відповідно до п. 57.1 ст. 57 ПК України податковий агент зобов`язаний сплатити суму податкового зобов`язання (суму нарахованого (утриманого) податку), самостійно визначеного ним з доходу, що виплачується на користь платника податку - фізичної особи та за рахунок такої виплати, у строки, передбачені цим Кодексом.

Згідно з пп. 14.1.180. п. 14.1. ст. 14 ПК України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу;

Пунктом 176.2 статті 176 ПК України встановлено, що особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані, зокрема, своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок.

Відповідно до пп. 163.1.2. п. 163.1. ст. 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є: доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Згідно з пп. 164.1.2. п. 164.1. ст. 164 ПК України загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця.

Відповідно до пп. 164.2.1. п. 164.2. ст. 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту).

Підпунктом 168.1.1. пункту 168.1. статті 168 ПК України передбачено, що податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету (пп. 168.1.2. п. 168.1. ст. 168 Податкового кодексу України).

Відповідно до пп. 168.1.5. п. 168.1. ст. 168 ПК України, якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду.

Відповідальність за своєчасне та повне перерахування сум податку до відповідного бюджету несе юридична особа або її відокремлений підрозділ, що нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід (пп. 168.4.7. п. 168.4. ст. 168 ПК України).

Відповідно до п. 126.1. ст. 126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Згідно з п. 127.1. ст. 127 ПК України ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, -

тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, -

тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Дії, передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше, -

тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Зважаючи на вимоги вищенаведених норм, є правові підстави для висновку, що стаття 127 ПК України встановлює відповідальність за порушення правил нарахування та сплати податків у джерела виплати. Згідно цієї статті, підставою відповідальності є ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків.

Дане правопорушення може бути вчинено шляхом бездіяльності та полягати в ненарахуванні, неутриманні та/або несплаті податкового зобов`язання. Крім того, додатково встановлено умови вчинення такого правопорушення: до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків.

Відтак положення статті 127 ПК України встановлюють міру відповідальності, яка покладається на платника податків, в тому числі і на податкового агента, саме за несплату (неперерахування) податків, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, при чому відповідність розміру штрафних санкцій за вчинення такого порушення визначається (обчислюється) не з часу затримки такої несплати, як передбачено статтею 126 Податкового кодексу України, а з кількості разів допущених таких порушень протягом певного періоду часу. Тобто склад порушення передбачає, що нарахування, сплата чи утримання податку не відбулися до чи на момент виплати доходу.

Слід звернути увагу на правову позицію Верховного Суду від 21.01.2020 року (справа №820/11382/15 пров. №К/9901/19437/18), яка є обов`язковою для застосування та відповідно до якої, розмір штрафних санкцій визначається з урахуванням кількості разів допущених податкових правопорушень, незалежно від того, чи виявлено такі порушення контролюючим органом в межах однієї перевірки. Як вбачається з матеріалів справи, на позивача накладено штраф лише в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Вчинення саме таких дій позивачем, податковим органом не доведено, що є підставою для визнання податкового повідомлення-рішення протиправним та скасування.

Водночас, положення статті 126 ПК України застосовується у випадку, коли має місце факт сплати платником податків узгодженої суми грошового зобов`язання, але несвоєчасно, тобто з порушенням строків. При цьому розмір такої санкції прямо залежить від часу затримки такої сплати.

Даний висновок також узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 12.09.2019 року у справі № 806/1537/16.

Відтак, враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що якщо платник податку при виплаті вже нарахованої заробітної плати не здійснив одночасно з такою виплатою перерахування податку до бюджету, то в такому випадку підлягає застосуванню штраф в порядку статті 127 ПК України і розмір такого штрафу залежить від кількості разів допущених таких порушень, оскільки в даному випадку не відбулась сплата податку на момент виплати доходу. Отже, якщо сплата податку не відбулась до чи під час виплати доходу (заробітної плати), то у будь-якому випадку це вже буде несплата, а не несвоєчасність.

Між тим, санкція, передбачена статтею 126 ПК України, підлягає застосуванню при порушенні строку сплати податку, встановленого цим Кодексом саме для місячного податкового періоду, що іншими словами є несвоєчасністю та затримкою сплати податку із заробітної плати, яка вже нарахована, але не виплачена. Тобто після спливу місячного податкового періоду, розпочинається перебіг строку затримки сплати податку, і у разі сплати податку до чи під час виплати доходу (заробітної плати) строк затримки закінчується.

Із наявного у матеріалах справи акта перевірки (а.с. 20) вбачається, що ВП «Шахта «Відродження» ДП «Львіввугілля» з питань повноти і своєчасності перерахування до бюджету утриманих сум податку на доходи фізичних осіб встановлено, що відокремленим підрозділом за період з 01.01.2015 року по 30.01.2019 року несвоєчасно перераховувалися податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 34039571, 35 грн., а саме: за попередній перевіряємий період 151 6932, з січня 2015 року по грудень 2015 на суму 3268350, 51 грн., з січня 2016 року по грудень 2016 року на суму 5813129, 40 грн., з січня 2017 року по грудень 2017 року на суму 11893983, 06 грн., з січня 2018 року по листопад 2018 року на суму 11547176, 03 грн.

Однак, як вірно звернута увага судом першої інстанції, акт перевірки від 14.03.2019 року не містить жодного посилання на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку позивача та можуть підтвердити наявність виявленого порушення.

Відтак, покликання апелянта на те, що несплата (неперерахування) податку з доходів фізичних осіб встановлено контролюючим органом згідно наданих платником податків до перевірки головних книг за 2014 - 2019 роки та оборотно сальдових відомостей по рахунках №641 та №642 не знайшло свого підтвердження в акті перевірки від 14.03.2019 року.

Крім того, складений розрахунок донарахування сум платіжних та фінансових санкцій до довідки перевірки № 404/14.6/26307842 від 14.03.2019 року не містить покликання на кількість днів затримки сплати ПДФО по кожному періоду (місяцю), що є підставою до застосування (не застосування) 10% чи 20% штрафної санкції до погашення суми податкового боргу.

Відтак, колегія суддів вважає, що перевірка проведена поверхнево, податковим органом не досліджено документів первинного бухгалтерського обліку.

Таким чином, враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність законних та обґрунтованих підстав для задоволення позовних вимог.

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2019 року у справі №1.380.2019.004091- без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Т. В. Онишкевич
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 16.03.2020 року.