Справа № 1.380.2019.006918
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2020 рокуЛьвівСправа № 1.380.2019.006918 пров. № А/857/1757/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.

суддів: Большакової О.О., Заверухи О.Б.,

за участю секретаря судових засідань Чопко Ю.Т.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 04 січня 2020 року з питань забезпечення позову (головуючий суддя: Кузан Р.І., місце ухвалення - м. Львів) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Топорівська сільська рада Буського району Львівської області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 , 19.12.2019 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Львівській області у наданні ОСОБА_1 дозволу на виготовлення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 1,00 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення, розташованих на території Топорівської сільської ради Буського району Львівської області у межах норм безоплатної приватизації;

- скасувати наказ заступника начальника - начальника управління з контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру у Львівській області Самойлової З. від 20.11.2019 № 13-8351/16-19-СГ;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Львівській області надати ОСОБА_1 дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 1,00 га у власність, в межах норм безоплатної приватизації, для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, розташованих на території Топорівської сільської ради Буського району Львівської області, які були у постійному користуванні матері ОСОБА_1 - ОСОБА_2 (згідно Державного акта на право постійного користування землею серії ІУ-ЛВ № 004703, виданого Топорівською сільською радою та зареєстрованого у Книзі записів Державних актів на право постійного користування землею за № 32) та інших, вільних суміжних ділянок (згідно даних Публічної кадастрової карти земельна ділянка, яку він має намір отримати у власність, розташована за: КОАТУУ: , Зона: 14, Квартал: 002);

- стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Львівській області у користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 20 000 грн.

Позивач, 03.01.2020 звернувся із заявою про забезпечення адміністративного позову, в якій просить: заборонити ГУ Держгеокадастру у Львівській області, його посадовим особам, вчиняти будь-які дії по розпорядженню частиною земельної ділянки площею 1 га, розташованої за межами населеного пункту на території Топорівської сільської ради Буського району (кадастровий номер масиву: :14:002:0021, цільове призначення: землі запасу, площа масиву: 216304 га) до набрання законної сили рішенням суду у справі; заборонити Топорівській сільській раді, її посадовим особам вчиняти будь-які дії по затвердженню генерального плану села Топорів Буського району Львівської області - до набрання законної сили рішенням суду у справі.

Обґрунтовує вказану заяву тим, що предметом вказаного позову є, зокрема, визнання протиправною відмову ГУ Держгеокадастру у Львівській області у наданні позивачу дозволу на виготовлення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 1,00 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення, розташованих на території Топорівської сільської ради Буського району Львівської області у межах норм безоплатної приватизації. Зазначає, що Топорівською сільською радою розробляється новий генеральний план с. Топорова до якого у межі населеного пункту планується включити земельні ділянки, в тому числі ділянку, яку позивач просив відвести йому для ведення особистого селянського господарства. Крім цього, як зазначає позивач, за проєктом генерального плану вказані земельні ділянки сільська рада планує відвести під квартали першочергової житлової забудови.

ОСОБА_1 вважає, що у разі затвердження Топорівською сільською радою проєкту генерального плану с. Топорова до набрання чинності судовим рішенням виникнуть проблеми в частині його виконання.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 04 січня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено повністю.

Із цією ухвалою суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що така є необґрунтованою, а тому просить її скасувати та постановити судове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги апелянт покликається на аналогічні підстави викладені у заяві про забезпечення позову.

Позивач, у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, пояснення надав аналогічні викладеним в апеляційній скарзі. Просить апеляційну скаргу задовольнити, а судове рішення скасувати.

Представники відповідача та третьої особи у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, їхня участь в судовому засіданні обов`язковою не визнавалась. Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволеною бути не може з таких мотивів.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що в задоволенні заяви про забезпечення позову необхідно відмовити, оскільки наведені позивачем способи забезпечення позову не відповідають критеріям співмірності із заявленими позовними вимогами.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно ч. 3 цієї статті, ухвалу про забезпечення позову постановляє суд першої інстанції, а якщо розпочато апеляційне провадження, то таку ухвалу може постановити суд апеляційної інстанції.

Положеннями ч. 1 ст. 151 КАС України (в редакції чинній на момент подання заяви про забезпечення позову) визначено, що позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 151 КАС України, суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи до забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Суди не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

Також, при розгляді клопотання про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову суд повинен дати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з врахуванням: розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу; наявності зв`язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення позову забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення; імовірності виникнення утруднень для виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; наявності зв`язку із вжиттям заходів запобігти порушенню прав та інтересів інших осіб, в тому числі, й осіб, які не приймають участь у розгляді справи.

Отже, забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій, рішень суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до п. «а» ч. 3 ст. 22 Земельного кодексу України, землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Згідно ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Частиною 6 ст. 118 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Аналізуючі вищенаведені правові норми, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що чинним земельним законодавством не встановлено обмежень щодо звернення тільки одного громадянина з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою на одну й ту ж саму земельну ділянку.

Крім цього, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, не означає позитивного рішення про надання її у користування. Дозвіл і проект землеустрою, розроблений на його підставі, є лише стадіями єдиного процесу надання земельної ділянки у власність.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24.04.2018 в справі № 814/1961/17 (К/9901/45903/18).

На думку суд апеляційної інстанції, в забезпеченні позову шляхом заборонити ГУ Держгеокадастру у Львівській області, його посадовим особам, вчиняти будь-які дії по розпорядженню частиною земельної ділянки площею 1 га, розташованої за межами населеного пункту на території Топорівської сільської ради Буського району (кадастровий номер масиву: :14:002:0021, цільове призначення: землі запасу, площа масиву: 216304 га) необхідно відмовити. Оскільки, таке забезпечення позову, може порушити права осіб, що не є учасниками цього судового процесу, тобто осіб, які можуть звертатися з клопотанням про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою вказаної земельної ділянки.

Щодо заборони Топорівській сільській раді, її посадовим особам вчиняти будь-які дії по затвердженню генерального плану села Топорів Буського району Львівської області, то суд апеляційної інстанції вважає, що такі заходи забезпечення позову виходять за межі предмета позову у цій справі, а тому також відсутні підстави для їхнього застосування.

Таким чином, на думку суду апеляційної інстанції, позивачем у заяві про забезпечення позову не наведено підстав та не надано жодних доказів існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також щодо наявності очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності відповідача.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутні правові підстави, передбачені ст. 150 КАС України, для задоволення клопотання про забезпечення позову.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду без змін.

Керуючись ст. ст. 150, 151, 310, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 04 січня 2020 року з питань забезпечення позову у справі № 1.380.2019.006918 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді О. О. Большакова
О. Б. Заверуха
Повне судове рішення складено 13.03.2020.