Справа № 520/9817/19
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2020-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Зінченко А.В.

05 березня 2020 р.Справа № 520/9817/19

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.,

суддів - Рєзнікової С.С. , Калитки О. М. ,

за участю секретаря судового засідання - Клочко Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою Державної податкової служби України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2019 року по справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ПЛАРІУМ ЮКРЄЙН» до Державної податкової служби України про визнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації, -

Встановила:

20.09.2019 року позивач товариство з обмеженою відповідальністю «ПЛАРІУМ ЮКРЄЙН» (далі - ТОВ «ПЛАРІУМ ЮКРЄЙН», підприємство) звернулось до суду з позовом, яким просить визнати протиправною та скасувати Індивідуальну податкову консультацію відповідача Державної податкової служби України (далі - ДПС України, контролюючий орган) від 28.08.2019 року № 4020/6/99-99-13-02-03-15/ІПК.

Обґрунтовує позовні вимоги позивач тим, що надана консультація є протиправною, оскільки надання підприємством у безоплатне користування майданчиків для паркування особистого транспорту працівників ТОВ «ПЛАРІУМ ЮКРЄЙН», якщо це прямо передбачено Колективним договором, не вважається додатковим благом та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу у розумінні пп. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14 ПК України та пп. «а» та абз. 2 пп. «б» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України.

Заперечуючи проти вимог підприємства, у відзиві адміністративний позов ДПС України вказує, що вказаною консультацією надано роз`яснення щодо практичного використання норм податкового законодавства з визначених ініціатором звернення питань.

Відповідач зазначає, що неможливість на думку підприємства, персоніфікувати отриманий дохід не може слугувати підставою для звільнення працівника від сплати відповідних податків та зборів. Таким чином, вартість безоплатного користування працівниками майданчиками для паркування особистого транспорту, не є додатковим благом, але включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу як інший дохід та оподатковується податком на доходи фізичних осіб і військовим збором на загальних підставах, і є базою нарахування єдиного внеску.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.12.2019 року (рішення у повному обсязі складено 19.12.2019 року) позовні вимоги ТОВ «ПЛАРІУМ ЮКРЄЙН» задоволені у спосіб, визначений позивачем.

Так, судовим рішенням визнано протиправною та скасовано Індивідуальну податкову консультацію ДПС України від 28.08.2019 року № 4020/6/99-99-13-02-03-15/ІПК.

Судом проведений розподіл судових витрат - стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ДПС України на користь ТОВ «ПЛАРІУМ ЮКРЄЙН» сплачений судовий збір в сумі 1.921,00 грн.

Висновок суду вмотивований тим, що надання позивачем у безоплатне користування майданчиків для паркування особистого транспорту працівників, якщо це прямо передбачено Колективним договором, не вважається додатковим благом та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу в розумінні пп. 14.1.47 п. 14.1. ст. 14 та пп. «а» та абз. 2 пп. «б» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі відповідач ДПС України, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні вимог позивача.

Аргументуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач ДПС України фактично посилається на доводи, що наведені ним у відзиві на позов.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач посилається на позицію, що визначена ним у заявах по суті в суді першої інстанції, та просить залишити апеляційну скаргу ДПС України без задоволення, а судове рішення, - без змін.

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а судове рішення на підставі ст. 316 КАС України слід залишити без змін, з наступних підстав.

Згідно з абз. 1 п. 52.1 ст. 52 ПК України за зверненням платників податків контролюючі органи надають їм безоплатно індивідуальні податкові консультації з питань практичного застосування окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 25 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом.

Судом установлено, що листом від 25.07.2019 року № 2019/07/25-2 позивач звернувся до відповідача для отримання індивідуальної податкової консультації з питань: 1) чи вважається в розумінні пп. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14 ПК України додатковім благом та чи включається в розумінні пп. «а» та абз. 2 пп. «б» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України надання ТОВ «ПЛАРІУМ ЮКРЄЙН» у безоплатне користування майданчиків для паркування особистого транспорту своїх працівників, якщо таке надання здійснюється роботодавцем неперсоніфіковано на виконання умов Колективного договору; 2) чи звільняється в розумінні пп. 1.7. п. 16-1 підр. 10 розд. XX ПК України від оподаткування військовим збором надання підприємством у безоплатне користування майданчиків для паркування особистого транспорту своїх працівників, якщо таке надання здійснюється роботодавцем неперсоніфіковано на виконання умов Колективного договору; 3) чи розглядається в розумінні абз. 1 п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в якості бази нарахування єдиного внеску надання підприємством у безоплатне користування майданчиків для паркування особистого транспорту своїх працівників, якщо таке надання здійснюється роботодавцем неперсоніфіковано на виконання умов Колективного договору /т. 1, а.с. 15-20/.

Практична необхідність отримання індивідуальної податкової консультації полягала в тому, що між позивачем та його трудовим колективом укладено Колективний договір, на підставі якого, на роботодавця (ТОВ «ПЛАРІУМ ЮКРЄЙН») покладено обов`язок щодо забезпечення для працівників можливості безкоштовно користуватися майданчиком для паркування особистого транспорту. Як наслідок, виникла необхідність отримання практичних роз`яснень щодо застосування положень пп. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14, пп. «а» та абз. 2 пп. «б» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 та пп. 1.7 п. 16-1 підр. 10 розд. XX ПК України, а також ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» під час визначення об`єкту оподаткування податком на доходи фізичних осіб, військовим збором та бази нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

28.08.2019 року відповідачем надано індивідуальну податкову консультацію за № 4020/6/99-99-13-02-03-15/ІПК в якій зазначено, що вартість безоплатного користування працівниками товариства майданчиками для паркування особистого транспорту, не є додатковим благом, але включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу як інший дохід та оподатковується податком на доходи фізичних осіб і військовим збором на загальних підставах, і є базою нарахування єдиного внеску /т. 1, а.с. 26-30/.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 10 КЗпП колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящиm3;, власників та уповноважених ними органів.

Положеннями ст. 11 цього Кодексу визначено, що колективний договір укладається на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності і господарювання, які використовують найману працю і мають права юридичної особи. Колективний договір може укладатися в структурних підрозділах підприємства, установи, організації в межах компетенції цих підрозділів.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про колективні договори і угоди», колективний договір, угода укладаються на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів працівників та роботодавців

За змістом абз. 1, 5 ч. 2 та ч. 3 ст. 13 КЗпП до змісту колективного договору включається, зокрема, встановлення гарантій, компенсацій, пільг. Колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги.

Як установлено судовим розглядом, з метою сприяння регулюванню трудових відносин, забезпеченню соціально-економічних інтересів та соціальної захищеності працівників підприємства позивача, 05.04.2018 року укладено Колективний договір між адміністрацією та трудовим колективом ТОВ «ПЛАРІУМ ЮКРЄЙН» на 2018 - 2023 рр., який затверджено протоколом Загальних зборів трудового колективу № 2 та зареєстровано Управлінням праці та соціального захисту населення Адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради 25.10.2018 року за реєстраційним номером 4117 /т. 1, а.с. 31-37/.

Відповідно до п. 8.1. Колективного договору з метою задоволення соціально-побутових потреб працівників, посилення соціального захисту та соціальних гарантій, підвищення рівня продуктивності праці, стимулювання на досягнення працівниками більш високих результатів їх роботи, створення оптимальних умов для організації трудового процесу, створення відповідних умов праці, іміджу Товариства, який є основою конкурентоспроможності Товариства на ринку праці, прибавлення відповідних спеціалістів, при наявності фінансових можливостей, Товариство зобов`язується забезпечити працівників додатковими соціальними гарантіями, компенсаціями та пільгами, спрямованими на соціальне, медичне та культурне забезпечення працівників, організацію їх оздоровлення та відпочинку, визначеними в цьому розділі.

Пунктом 8.7. Колективного договору встановлено, що Товариство забезпечує своїх працівників додатковою соціальною пільгою у вигляді можливості працівників безкоштовно користуватися майданчиком для паркування особистого транспорту, в порядку визначеному п. б Додатку № 7 до Колективного договору.

За змістом пункту 6 Додатку № 7 до Колективного договору порядок надання в користування майданчику для паркування визначається відповідним Положенням, яке затверджується керівником Товариства за погодженням з Уповноваженою на представництво трудовим колективом особою.

Умови та порядок реалізації вказаного обов`язку Товариства (як роботодавця) конкретизовано в Положенні про порядок надання в користування майданчиків для паркування особистого транспорту працівників Товариства в редакції Наказу Директора від 18.03.2019 року № 28 /т. 1, а.с. 40-48/.

За змістом пункту 3.1 Положення надання працівникам Товариства місць для паркування особистого транспорту полягає у наданні їм в сипу зобов`язань роботодавця, встановлених Колективнім договором та цим Положенням, права на безоплатній основі користуватися одним із вільних місць для паркування, яке розташоване на території майданчиків для паркування, протягом обмеженого строку. Виникнення права на користування майданчиком для паркування не супроводжується укладенням будь-якого договору з працівником.

Підпунктами 2.1.1. та 2.1.5. пункту 2.1. Положення встановлені наступні визначення понять:2.1.1. Відповідальний департамент - структурний підрозділ Товариства, на який покладено відповідальність за забезпечення оформлення та виконання договорів оренди майданчиків для паркування (договорів про надання послуг з розміщення транспортних засобів) між Товариством та третіми особами. В розумінні Положення про порядок укладення договорів з контрагентами та ведення договірної роботи у Товаристві Відповідальний департамент є заінтересованим структурним підрозділом;2.1.5. майданчики для паркування - майданчики для паркування, розміщені в межах проїзної частини вулиці, дороги або тротуару, а також поза межами проїзної частини вулиці, дороги або тротуару та обладнані відповідно до встановлених вимог, які в сукупності характеризуються наступними ознаками: Товариство має речові права на такі майданчики або Товариством укладено з третіми особами (контрагентами) договори про надання послуг з розміщення транспортних засобів; надаються в користування для паркування особистого транспорту працівників Товариства.

Відповідно до пункту 1.5. Положення основними принципами (засадами) надання в користування майданчиків для паркування особистого транспорту є: Товариство забезпечує для працівників надання в користування майданчиків для паркування особистого транспорту за наявності фінансових можливостей; надання в користування майданчиків для паркування особистого транспорту зумовлене виконанням обов`язків Товариства як роботодавця, які встановлені Колективним договором; під терміном «надання в користування» розуміється виключно безоплатне користування працівниками Товариства місцями для паркування, речові права на які належать роботодавцю;

Товариство не здійснює персоніфікацію працівників Товариства, які використовують майданчики для паркування, та не веде облік особистого транспорту, розміщеного на місцях для паркування.

Пунктом 3.2. Положення визначено, що відповідальний департамент забезпечує укладення та виконання договорів оренди майданчиків для паркування (договорів про надання послуг з тимчасового розміщення транспортних засобів) в порядку, передбаченому Положенням про порядок укладення договорів з контрагентами та ведення договірної роботи у Товаристві.

Таким чином, надання в користування майданчиків для паркування особистого транспорту працівників Товариства характеризується наступними ознаками: таке надання здійснюється виключно на користь працівників Товариства; безоплатне користування працівниками Товариства майданчиками для паркування їх особистого транспорту є соціальною гарантією, обов`язок надання якої роботодавцем (Товариством) прямо встановлено Колективним договором; працівники здійснюють паркування особистого транспорту на вільних місцях на території майданчика для паркування без їх закріплення за конкретно визначеними працівниками, що унеможливлює персоніфікацію осіб, які отримують таке надання.

Колегія суддів зазначає, до пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Положеннями пп. «а» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України встановлено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді вартості використання житла, інших об`єктів матеріального або нематеріального майна, що належать роботодавцю, наданих платнику податку в безоплатне користування, або компенсації вартості такого використання, крім випадків, коли таке надання зумовлено виконанням платником податку трудової функції відповідно до трудового договору (контракту) чи передбачено нормами колективного договору або відповідно до закону в установлених ними межах.

Відповідно до пп. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14 ПК України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Види коштів, матеріальних чи нематеріальних цінностей, послуг, інших видів доходу, які не можуть бути кваліфіковані як додаткове благо та, відповідно, не включаються до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку на доходи фізичних осіб, визначаються не лише нормами ст. 165 ПК України, але й в усіх інших випадках, прямо передбачених нормами Розділу IV цього Кодексу.

Положеннями абз. 2 пп. «б» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України встановлено, що додатково до винятків, передбачених підпунктом «а» цього підпункту, не вважаються додатковим благом платника податку доходи, одержані у формі та розмірах, що підлягають включенню роботодавцем до собівартості реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, а також кошти, вартість послуг, проживання, проїзду, харчування, спортивного одягу, аксесуарів, взуття та інвентарю, колясок для інвалідів, у тому числі які призначені для участі інвалідів в фізкультурно-реабілітаційних та спортивних заходах, лікарських та медико - відновлюваних засобів та інших доходів, наданих (виплачених) платнику податку - учаснику спортивних (крім професійного спорту), фізкультурно-оздоровчих заходів, заходів з фізкультурно-оздоровчої діяльності та фізкультурно-спортивної реабілітації, що фінансуються з бюджету та/або бюджетними організаціями, іншими неприбутковими організаціями, внесеними до Реєстру неприбуткових організацій та установ на дату надання таких коштів.

За наведених обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що надання позивачем у безоплатне користування майданчиків для паркування особистого транспорту працівників, якщо це прямо передбачено Колективним договором, не вважається додатковим благом та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу в розумінні пп. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14 та пп. «а» та абз. 2 пп. «б» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України.

За змістом п. 16-1 підр. 10 розд. XX ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Положеннями пп. 1.7 п. 16-1 підр. 10 розд. XX ПК України встановлено, що звільняються від оподаткування збором доходи, що згідно з розділом IV цього Кодексу не включаються до загального оподатковуваного доходу фізичних осіб (не підлягають оподаткуванню, оподатковуються за нульовою ставкою), крім доходів, зазначених у пп. 165.1.2, 165.1.18, 165.1.25, 165.1.52 п. 165.1 статті 165 цього Кодексу.

Таким чином, колегія суддів зауважує, що надання у вигляді безоплатного користування майданчиками для паркування особистого транспорту працівників в силу положень Колективного договору позивач звільняється від оподаткування військовим збором.

Відповідно до абз. 2 п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

За змістом абз. 1 п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Колегія суддів зазначає, що якщо позивачем організовується для своїх працівників безоплатне користування майданчиками для паркування особистого транспорту, коли неможливо визначити розмір отриманого надання кожним окремим працівником, вартість такого надання не може розглядатися як база нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів, погоджуючись із висновком суду першої інстанції, вважає, що позовні вимоги ТОВ «ПЛАРІУМ ЮКРЄЙН» є обґрунтованими, підтверджені нормативно та документально, а тому є такими, що підлягають задоволенню.

Інші доводи апеляційної скарги та заперечення учасників справи на висновки колегії суддів не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10.02.2010 року).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 292, 293, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової служби України залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2019 року, - без змін.

Постанова Другого апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі тридцяти днів, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Л.В. Мельнікова
Судді(підпис) (підпис) С.С. Рєзнікова О.М. Калитка
Постанова у повному обсязі складена і підписана 16 березня 2020 року.