Справа № 260/876/19
Суддя: Дору Ю.Ю.
Дата ухвалення: 2020-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

10 березня 2020 року м. Ужгород№ 260/876/19
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Дору Ю.Ю..

за участі:

секретаря судового засідання Завидняк А.В.,

представник позивача не з`явився,

представника відповідача 1 - Куруца А.А.

представник відповідача 2 не з`явився,

представник відповідача 3 не з`явився,

представник третьої особи - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Державної авіаційної служби України до ОСОБА_1 ; Виконавчого комітету Ужгородської міської ради; Управління містобудування та архітектури Ужгородської міської ради; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Закарпатське обласне комунальне підприємство "Міжнародний аеропорт Ужгород" про визнання дій та бездіяльність протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

20 червня 2019 року Державна авіаційна служба України (далі - позивач, Державіаслужба) через уповноваженого представника ОСОБА_2 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач 1, ОСОБА_1 ), Державної архітектурно-будівельної інспекції України; Управління містобудування та архітектури Ужгородської міської ради (далі - відповідач 3); третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Закарпатське обласне комунальне підприємство "Міжнародний аеропорт Ужгород" (далі - третя особа), в якій просить:

- зобов`язати Козел С.М. виконати рішення Державіаслужби від 14.03.2019 №133;

- зобов`язати ОСОБА_1 знести самочинне будівництво за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати протиправною бездіяльність Управління містобудування та архітектури Ужгородської міської ради в частині не погодження об`єкта будівництва за адресою: м.Ужгород, вул.Закарпатська, 36 та зобов`язати вчинити дії щодо погодження вищезазначеного будівництва;

- визнати протиправними дії Управління містобудування та архітектури Ужгородської міської ради щодо видачі містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки по об`єкту будівництва за адресою: м.Ужгород, вул. Закарпатська, 36 та скасувати їх;

- визнати протиправними дії Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області щодо видачі дозвільних документів на початок виконання будівельних робіт по об`єкту будівництва за адресою: м.Ужгород, вул. Закарпатська, 36 та скасувати їх.

Заявлені позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 22.02.2019 на адресу Державіаслужби надійшов акт обстеження приаеродромної території аеродрому «Ужгород» щодо питань забудови, виявлення фактів будівництва без висновків експлуатанта аеродрому та Державіаслужби України від 11.02.2019 №01, затверджений в.о. директора Закарпатського обласного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Ужгород» 11.02.2019 (далі - Акт).

На момент перевірки приаеродромної території аеродрому «Ужгород» комісією виявлено, зокрема, об`єкт, будівництво якого ведеться без узгодження з експлуатантом аеродрому, провайдером аеронавігаційного обслуговування та без погодження Державіаслужби за адресою: м. Ужгород, пр.Свободи, 30а.

Згідно з частиною десятою статті 69 Повітряного кодексу України органи виконавчої влади, юридичні та фізичні особи незалежно від форми власності, які допустили порушення порядку діяльності, зазначеної в частині другій цієї статті, містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки, зобов`язані згідно з рішенням уповноваженого органу з питань цивільної авіації припинити будівництво чи діяльність, зазначену в частині другій цієї статті, до вирішення питання щодо можливості та умов подальшого будівництва відповідно до законодавства.

На виконання вимог вищезазначеної статті, Положення № 520, на підставі Акту в.о. Голови Державіаслужби 14.03.2019 винесено рішення №133 про припинення будівництва, що здійснюється за адресою: АДРЕСА_1 , що здійснюється ОСОБА_1 .

Враховуючи те, що рішення Державіаслужби про припинення будівництва на приаеродромній території від 14.03.2019 №179 не виконуються в добровільному порядку, та зважаючи на необхідність невідкладного вирішення питання щодо припинення неконтрольованого будівництва, яке може призвести до негативних наслідків, вирішення питання щодо виконання вищезазначеного рішення в судовому порядку є єдиним способом захисту порушених прав Державіаслужби.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 24.06.2019 року вказану позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків вказаних у вищезгаданій ухвалі суду.

16 липня 2019 року ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі.

29 липня 2019 року до суду відповідачем 1 подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив відмовити у задоволенні позову. Відповідач 1 зазначив, що 27 травня 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 уклали договір дарування №432 посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Борисова О.С. Відповідно до п.1 даного Договору дарувальник добровільно передає у власність безоплатно (дарує) належний йому на праві приватної власності об`єкт незавершеного будівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а обдарована ОСОБА_3 приймає у власність (дар) вказаний вище об`єкт нерухомого майна. А тому, з 27.05.2014 року ОСОБА_1 не являється власником об`єкту незавершеного будівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та вказує, що не здійснював жодних дій пов`язаних із будівництвом за вищевказаною адресою та не здавав даний об`єкт в експлуатацію.

28 серпня 2019 року представником позивача подано заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої позовні вимоги просить розглядати у наступній редакції:

- зобов`язати ОСОБА_1 виконати рішення Державіаслужби від 14.03.2019 №133;

- зобов`язати ОСОБА_1 та ОСОБА_3 знести самочинне будівництво за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати протиправною бездіяльність Управління містобудування та архітектури Ужгородської міської ради в частині не погодження об`єкта будівництва за адресою: АДРЕСА_1 та зобов`язати вчинити дії щодо погодження вищезазначеного будівництва;

- визнати протиправними дії Управління містобудування та архітектури Ужгородської міської ради щодо видачі містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки по об`єкту будівництва за адресою: АДРЕСА_2 .Ужгород, вул. АДРЕСА_1 та скасувати їх;

- визнати протиправними дії Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області щодо видачі дозвільних документів на початок виконання будівельних робіт по об`єкту будівництва за адресою: АДРЕСА_1 та скасувати їх.

29 серпня 2019 року ухвалою суду замінено у даній адміністративній справі первісного відповідача - Державну архітектурно-будівельну інспекцію України на належного відповідача - Виконавчий комітет Ужгородської міської ради (далі - відповідач 2) та залучено до участі у справі в якості відповідача 4 ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ).

02 жовтня 2019 року ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача 2 про залишення позовної заяви без розгляду.

05 грудня 2019 представником відповідача 2 подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечує проти задоволення позовних вимог. Представник відповідача 2 зазначив, що при наданні містобудівних умов та обмежень перевіряється відповідність цільового та функціонального призначення земельної ділянки містобудівній документації на місцевому рівні. На даний час чинним є Генеральний план Ужгорода, затверджений рішенням ХХІХ сесії Ужгородської міської ради IV скликання №313 04.06.2004, яким передбачено перенесення регулярних рейсів на аеродром «Мукачево» з його реконструкцією, а також намічено скорочення ВПП з 2040 м до 1500 м, що достатньо для використання літаків малої ємності, з реконструкцією відповідної інфраструктури аеропорту під нове призначення. На підставі викладеного та враховуючи, те, що позивач не надав жодних доказів того, що об`єкт будівництва є перешкодою на приаеродромній території аеродрому «Ужгород», та впливає на безпеку польотів, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

20 січня 2020 року представником позивача подано заяву про уточнення позовних вимог, згідно яких просить:

- зобов`язати ОСОБА_1 виконати рішення Державіаслужби від 14.03.2019 №133;

- зобов`язати ОСОБА_1 та ОСОБА_3 знести самочинне будівництво за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати протиправною бездіяльність Управління містобудування та архітектури Ужгородської міської ради в частині не погодження об`єкта будівництва за адресою: АДРЕСА_1 та зобов`язати вчинити дії щодо погодження вищезазначеного будівництва;

- визнати протиправними дії Управління містобудування та архітектури Ужгородської міської ради щодо видачі містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва за адресою : м.Ужгород, вул. Закарпатська, 36 затверджених наказом від 11.08.2017 №11/20-06 та скасувати їх;

- визнати протиправними дії Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області щодо видачі дозвільних документів на початок виконання будівельних робіт по об`єкту будівництва за адресою: АДРЕСА_1 та скасувати їх.

06 лютого 2020 року ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду провадження у даній адміністративній справі участині позовних вимог про зобов`язання ОСОБА_3 (РНОКПП) знести самочинне будівництво за адресою: АДРЕСА_1 закрито, оскільки згідно відомостей наданих відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в Закарпатській області за вих№3.1.8/441 від 22.01.20 судом встановлено, що ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) померла.

25 лютого 2020 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у адміністративній справі та призначено справу до розгляду по суті у порядку загального позовного провадження на 10 березня 2020.

У судове засідання представник позивача не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином.

Разом з тим, 10.03.2020 року представником позивача подано клопотання про розгляд справи без участі представника Державіаслужби. Відповідно до вказаного клопотання позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить такі задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача 1 заперечував проти позовних вимог у повному обсязі та просив відмовити у задоволенні позову.

Уповноважені представники відповідача 2 та відповідача 3 у судове засідання не з`явилися, про причини неприбуття суд не повідомили.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Закарпатське обласне комунальне підприємство "Міжнародний аеропорт Ужгород" не забезпечила участь уповноваженого представника в судове засідання, пояснень по суті справи не подали.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи вище викладене, суд вважає за можливе розглянути дану справу за даної явки учасників справи.

З`ясувавши всі обставини у справі та перевіривши їх належними та допустимими доказами суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 22.02.2019 на адресу Державіаслужби надійшов акт обстеження приаеродромної території аеродрому «Ужгород» щодо питань забудови, виявлення фактів будівництва без висновків експлуатанта аеродрому та Державіаслужби України від 11.02.2019 №01, затверджений в.о. директора Закарпатського обласного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Ужгород» 11.02.2019 (далі - Акт).

На момент перевірки приаеродромної території аеродрому «Ужгород» комісією виявлено, зокрема, об`єкт, будівництво якого ведеться без узгодження з експлуатантом аеродрому, провайдером аеронавігаційного обслуговування та без погодження Державіаслужби за адресою: м.Ужгород, вул. Закарпатська, 36.

Згідно з частиною десятою статті 69 Повітряного кодексу України органи виконавчої влади, юридичні та фізичні особи незалежно від форми власності, які допустили порушення порядку діяльності, зазначеної в частині другій цієї статті, містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки, зобов`язані згідно з рішенням уповноваженого органу з питань цивільної авіації припинити будівництво чи діяльність, зазначену в частині другій цієї статті, до вирішення питання щодо можливості та умов подальшого будівництва відповідно до законодавства.

На виконання вимог вищезазначеної статті, Положення № 520, на підставі Акту в.о. Голови Державіаслужби 14.03.2019 винесено рішення № 133 про припинення будівництва, що здійснюється за адресою: АДРЕСА_1 , що здійснюється ОСОБА_1 ..

У зв`язку з невиконанням у добровільному порядку рішення Державіаслужби про припинення будівництва на приаеродромній території від 14.03.2019 № 133, та зважаючи на необхідність невідкладного вирішення питання щодо припинення неконтрольованого будівництва, яке може призвести до негативних наслідків, Державіаслужба звернулася за захистом порушених прав та вирішення питання щодо виконання вищезазначеного рішення в судовому порядку.

Аналізуючи приписи ст. 2 КАС України та чинні нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини суд виходить із наступного:

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначено Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 5 квітня 2007 року N 877-V (зі змінами та доповненнями), відповідно до статті 1 якого державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Згідно з ч. ч. 4, 5 ст. 2 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", заходи контролю здійснюються органами Державної фіскальної служби (крім митного контролю на кордоні), державного нагляду за дотриманням вимог ядерної та радіаційної безпеки (крім здійснення державного нагляду за провадженням діяльності з джерелами іонізуючого випромінювання, діяльність з використання яких не підлягає ліцензуванню), державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду), державного нагляду у сфері господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім діяльності з переказу коштів, фінансових послуг з ринку цінних паперів, похідних цінних паперів (деривативів) та ринку банківських послуг), державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації - з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації. Зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

Разом з тим, Державіаслужба не бере участі у процедурі видачі дозвільних документів на початок виконання будівельних робіт, містобудівних умов і обмежень, а тому отримання погодження від позивача на видачу дозвільних документів чинним законодавством не передбачено. Окрім цього, позивач сам зазначає, що він не є суб`єктом державного-архітектурно-будівельного контролю, не володіє інформацією щодо дозвільних документів на початок виконання будівельних робіт, містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки, а тому суд дійшов висновку, що жодного механізму погодження будівництва з Державіаслужбою нормами чинного законодавства не передбачено.

Враховуючи відсутність правового обов`язку та відповідного механізму здійснення органом державного-архітектурно-будівельного контролю погодження об`єкта будівництва саме з позивачем, то відмова у видачі містобудівних умов та обмежень з підстав непогодження таких з Державіаслужбою суперечить положенням законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 Повітряного кодексу України до повноважень місцевих органів виконавчої влади належить, в тому числі, дотримання вимог щодо використання приаеродромної території.

З матеріалів справи вбачається, що Аеродром Ужгород отримав сертифікат від Державної авіаційної служби України №АП 06-01 на відповідність вимогам законодавства України про цивільну авіацію і придатний до експлуатації повітряних суден (дата введення в дію 30.03.2019 року, термін дії до 30.03.2022 року), аеродром знаходиться на Західній околиці м.Ужгород, клас аеродрому Г (3С); гірський, власником та експлуатантом аеродрому, відповідно до інформації, яка зазначена в сертифікаті, є ЗОКП «Міжнародний аеропорт Ужгород» (Том І, аркуші справи 57-59).

Згідно з ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.

У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням.

Таким чином, знесення самочинного будівництва є крайньою мірою, яка передбачена законом, і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності, при цьому знесенню передує направлення забудовнику припису, надання можливості добровільного виконання припису та приведення об`єкту будівництва у відповідність до вимог законодавства та тільки в разі невиконання припису можливе звернення органів державного архітектурно-будівельного контролю з позовами про знесення самочинного об`єкту будівництва.

При цьому, тягар доказування наявності вказаних фактів та умов покладається на суб`єкта владних повноважень, що звертається до суду, а їх перевірка покладена на суд.

Суд звертає увагу, що згідно з ч. 1, 2 ст. 69 Повітряного кодексу України будівлі і природні об`єкти, розташовані на приаеродромній території, не повинні становити загрози для польотів повітряних суден. На приаеродромній території запроваджується особливий порядок здійснення діяльності, яка може вплинути на безпеку авіації та створити перешкоди для роботи наземних засобів зв`язку, навігації та спостереження.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, позивач вимагає зобов`язати ОСОБА_1 виконати рішення Державіаслужби від 14.03.2019 №133 та знести самочинне будівництво за адресою: АДРЕСА_1 , а також визнати протиправною бездіяльність управління містобудування та архітектури Ужгородської міської ради в частині не погодження об`єкта будівництва за адресою: АДРЕСА_1 та зобов`язати вчинити дії щодо погодження вищезазначеного будівництва.

Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 27 травня 2014 року, відповідно до п.1 вказаного Договору дарувальник ОСОБА_1 добровільно передає у власність безоплатно (дарує) належний йому на праві приватної власності об`єкт незавершеного будівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а обдарована ОСОБА_3 приймає у власність (дар) вказаний вище об`єкт нерухомого майна.

У подальшому, Ужгородською міською радою видано замовнику ОСОБА_3 містобудівні умови і обмеження для проектування об`єкта будівництва за адресою: АДРЕСА_1 (т.2 а.с.а.с.103-104).

Водночас, як встановлено судом, ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) знята з реєстрації ІНФОРМАЦІЯ_2 як померла (а.с.213).

Отже, суд резюмує, що позивачем не надано, а судом під час розгляду справи не добуто належних та допустимих доказів на підтвердження факту здійснення відповідачем 1 самочинного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 з порушеннями які можуть вплинути на безпеку польотів і роботу радіотехнічних приладів цивільної авіації. Зокрема, докази наявні у матеріалах справи свідчать, про відсутність факту будівництва ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що зафіксовано у Акті від 11.02.2019 №01, на підставі якого винесено рішення №133 від 14.03.2019.

Відтак, відсутні підстави для зобов`язання ОСОБА_1 виконати рішення Державіаслужби від 14.03.2019 № 133 та зобов`язання знести самочинне будівництво за адресою: АДРЕСА_1 .

Щодо протиправної бездіяльності Управління містобудування та архітектури Ужгородської міської ради в частині не погодження об`єкта будівництва за адресою: АДРЕСА_1 та зобов`язати вчинити дії щодо погодження вищезазначеного будівництва, а також щодо видачі містобудівних умов та обмежень, суд вказує наступне.

Як зауважено вище, процедура видачі містобудівних умов та обмежень виключає правові передумови для врахування відповідним органом державного-архітектурно-будівельного контролю обмежень, пов`язаних з розміщенням об`єкта в межах приаеродромної території, адже не передбачено механізму отримання на цьому етапі визначеного у Порядку погодження місця розташування та висоти об`єктів на приаеродромних територіях та об`єктів, діяльність яких може вплинути на безпеку польотів і роботу радіотехнічних приладів цивільної авіації №721 від 30.11.2012 року погодження Державіаслужби та підстав для відмови у видачі містобудівних умов та обмежень у випадку їх ненадання.

Враховуючи відсутність правового обов`язку та відповідного механізму здійснення органом державного-архітектурно-будівельного контролю погодження об`єкта будівництва саме з позивачем суперечить положенням законодавства.

Відповідно до частини 3 статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» містобудівні умови та обмеження надаються відповідними уповноваженими органами містобудування та архітектури на підставі містобудівної документації на місцевому рівні на безоплатній основі за заявою замовника, до якої додаються:

1) копія документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або копія договору суперфіцію; 2) копія документа, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці, або згода його власника, засвідчена в установленому законодавством порядку (у разі здійснення реконструкції або реставрації); 3) викопіювання з топографо-геодезичного плану М 1:2000; 4) витяг із Державного земельного кадастру.

Для отримання містобудівних умов та обмежень до заяви замовник також додає містобудівний розрахунок, що визначає інвестиційні наміри замовника, який складається у довільній формі з доступною та стислою інформацією про основні параметри об`єкта будівництва.

Цей перелік документів для надання містобудівних умов та обмежень є вичерпним.

Частиною 4 статті 29 вказаного закону визначено підстави для відмови у наданні містобудівних умов та обмежень, серед яких :

1) неподання визначених частиною третьою цієї статті документів, необхідних для прийняття рішення про надання містобудівних умов та обмежень;

2) виявлення недостовірних відомостей у документах, що посвідчують право власності чи користування земельною ділянкою, або у документах, що посвідчують право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці;

3) невідповідність намірів забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.

Відмова у наданні містобудівних умов та обмежень здійснюється шляхом направлення листа з обґрунтуванням підстав такої відмови відповідним уповноваженим органом містобудування та архітектури у строк, що не перевищує встановлений строк їх надання.

Згідно з ч. 8 ст. 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» скасування містобудівних умов та обмежень здійснюється: 1) за заявою замовника; 2) головними інспекторами будівельного нагляду в порядку здійснення державного архітектурно-будівельного нагляду у разі невідповідності містобудівних умов та обмежень містобудівному законодавству, містобудівній документації на місцевому рівні, будівельним нормам, стандартам і правилам; 3) за рішенням суду.

Відповідно до ст. 34 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" замовник має право виконувати будівельні роботи після:

1) подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об`єктів будівництва, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта та які не потребують отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України;

3) видачі замовнику органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт - щодо об`єктів, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками або підлягають оцінці впливу на довкілля згідно із Законом України "Про оцінку впливу на довкілля".

Зазначені у частині першій цієї статті документи, що надають право на виконання будівельних робіт, є чинними до завершення будівництва. (ч.2 ст.34 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності").

Перелік будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Також згідно із ч. 1, ч. 7 ст. 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно до ч.10 ст. 69 Повітряного кодексу України органи виконавчої влади, юридичні і фізичні особи незалежно від форм власності, які допустили порушення порядку діяльності зазначеної у ч. 2 ст. 69 Повітряного кодексу України, містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки, зобов`язані згідно з рішенням уповноваженого органу з питань цивільної авіації припинити будівництво чи діяльність зазначену у ч. 2 цієї статті, до вирішення питання щодо можливості та умов подальшого будівництва відповідно до законодавства.

Також п.3 ч.1 ст. 127 Повітряного кодексу України передбачено фінансову санкцію у вигляді штрафу за здійснення на приаеродромній території діяльності, визначеної ч. 2 ст. 69 цього Кодексу, без погодження з експлуатантом аеродрому та уповноваженим органом з питань цивільної авіації у розмірі від двох до п`яти тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Однак з аналізу вищевказаних норм суд дійшов висновку, що ані нормами законодавства, що регулює порядок погодження об`єктів, ані положенням, що визначає Порядок скасування актів суб`єктів владних повноважень, не передбачено скасування містобудівних умов і обмежень та документів, що дають право на виконання будівельних робіт з підстав такого непогодження.

Особливості здійснення господарської діяльності на приаеродромній території визначається статтею 69 Повітряного кодексу України

Згідно частин 1, 2 Повітряного кодексу України будівлі і природні об`єкти, розташовані на приаеродромній території, не повинні становити загрози для польотів повітряних суден. На приаеродромній території запроваджується особливий порядок здійснення діяльності, яка може вплинути на безпеку авіації та створити перешкоди для роботи наземних засобів зв`язку, навігації та спостереження. До такої діяльності належать: 1) будівництво, вибухові роботи; 2) діяльність, що сприяє скупченню птахів; 3) установлення радіовипромінювальних пристроїв; 4) роботи, пов`язані з використанням лазерних пристроїв, що можуть випромінювати у повітряний простір; 5) роботи, пов`язані із запуском ракет, метеорологічних радіозондів та куль-пілотів; 6) діяльність, пов`язана з польотами літальних апаратів, з викидами диму та газів, що можуть погіршувати видимість у районі аеродрому;7) будівництво високовольтних повітряних ліній, висадка та вирощування дерев або зелених насаджень.

Відповідно до частини 3 вказаної статті визначення умов забудови, використання землі і споруд та здійснення діяльності, зазначеної в частині другій цієї статті, на приаеродромній території здійснюється органами місцевого самоврядування згідно із законом за погодженням з експлуатантом аеродрому та уповноваженим органом з питань цивільної авіації.

При цьому, згідно частини 5 статті 69 Повітряного кодексу України, законодавець визначає саме експлуатанта відповідальним за здійснення контроль за станом приаеродромної території та запобігання порушенню умов погодження, незаконному будівництву експлуатант аеродрому.

Відповідно до частини 6 статті 69 Повітряного кодексу України експлуатант аеродрому та провайдер аеронавігаційного обслуговування за взаємною згодою та за згодою органів місцевого самоврядування мають право встановлювати на приаеродромній території та за її межами наземні засоби зв`язку, навігації та спостереження, світлотехнічні засоби, прокладати інженерні мережі, користуватися правом доступу до такого обладнання.

А тому, на думку суду, відсутність погодження з боку позивача на будівництво об`єктів не свідчить що такі об`єкти є самочинним будівництвом та не може бути головним чинником для його знесення.

Водночас, суд зауважує, що позивачем при зверненні з позовною заявою та під час розгляду справи не було надано жодних доказів на підтвердження факту здійснення будівництва ОСОБА_1 на приаеродромній території за адресою: АДРЕСА_1 з порушеннями, які можуть призвести до негативних наслідків.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, виконання якого напряму пов`язано з встановлення судом у справі об`єктивної істини, яка може бути досягнута тільки за умови підтвердження особами, які беруть участь у справі своїх вимог чи заперечень шляхом надання визначених КАС України комплексу фактичних даних (доказів, засобів доказування), які повинні відповідати обставинам саме цієї справи і бути правомірними та здійснення ними активної діяльності щодо доведення перед судом їх пріоритету над доказами, наданими іншою стороною. Обов`язковість подання доказів та здійснення процесу доказування відображається в принципі змагальності, закріпленому в КАС України, який є одним із необхідним елементів для здійснення ефективного судового захисту.

Так відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно до ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Разом з тим, суд дійшов висновку, що представником позивача не було надано до суду достатніх доказів та не було доведено перед судом їх переконливості, а з наданих представником позивача доказів суд не може зробити висновок про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Щодо розподілу судових витрат суд вказує наступне.

Відповідно ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно зі ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

10 березня 2020 року представником відповідача 1 подано заяву про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до вказаної заяви ОСОБА_4 просить стягнути з Державної авіаційної служби України на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката в суді першої інстанції у розмірі 3600,00 грн.

На підтвердження витрат професійної правничої допомоги представником відповідача 1 подано договір № 09/02 про надання правової допомоги від 03 вересня 2019 р., копію ордеру серії ЗР №19090, акт №1 приймання-передачі наданих послуг від 10 березня 2020 року та квитанцію №ПН1436151 від 10.03.2020 року.

Відповідно до ч.ч. 5-7ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У заяві від 10.03.2020 р. представник відповідача 1 зазначає, що у зв`язку із розглядом справи №260/876/19 за надання правової допомоги ОСОБА_1 сплатив на рахунок АБ «Куруц і Партнери» грошові кошти в розмірі 3600,00 грн.

Суд зауважує, що згідно договору про надання правової допомоги №09/02 від 03 вересня 2019 року щодо порядку здійснення розрахунків у пункті 4.1 зазначено, що за надання правничої допомоги адвокатським бюро, клієнт оплачує гонорар, з розрахунку 300,00 гривень за одну годину роботи. Оплата проводиться шляхом безготівкового перерахунку згідно рахунку-фактури, без ПДВ, оскільки адвокатське бюро не є платником ПДВ.

Водночас представником відповідача 1 не надано суду у відповідності до пункту 4.1 договору№09/02 від 03.09.2019 рахунку-фактури на підтвердження безготівкового перерахунку оплати гонорару адвоката.

Окрім цього, в акті приймання-передачі наданих послуг від 10.03.2020 адвокатом зазначено про вартість наданих послуг: представництво інтересів клієнта у судовому засіданні в Закарпатському окружному адміністративному суді ( в т.ч. час пов`язаний із явкою до суду та очікування судового засідання) 9 годин (9 судових засідань з вересня 19 по березень 2020 року) 2700 грн. Проте, наведена інформація не є достовірною, оскільки згідно протоколів судового засідання наявних у матеріалах справи, слідує, що всі судові засідання розпочинались у чітко визначений час призначення, а сукупна тривалість судових засідань з часу представництва інтересів ОСОБА_1 адвокатом Курц А.А. становить близько 3 годин та 27 хвилини. Суд зауважує, що з наданих адвокатом документів неможливо встановити кількість часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), які вказані ним, зокрема, щодо складання заперечень.

У постанові Верховного Суду від 27.06.2018 р. у справі № 826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені документи мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування таких витрат.

Частиною 1 ст. 73 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Стосовно вирішення питання про компенсацію витрат на правничу допомогу Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «East/West Alliance Limited» проти України»», оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), № 34884/97).

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що заява представника відповідача 1 про про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу є необґрунтованою, не підтверджена належними доказами, відтак не може бути задоволена судом.

На підставі викладеного, керуючись ст., ст. 2, 12, 72-74, 76-77, 90, 139, 246, 255, 295, 297 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Державної авіаційної служби України (01135, м.Київ, пр.Перемоги, буд.14, ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ); Виконавчого комітету Ужгородської міської ради (88000, Закарпатська область, м.Ужгород, вул. Небесної Сотні, буд.4, ); Управління містобудування та архітектури Ужгородської міської ради (88000, Закарпатська область, м.Ужгород, вул. Героїв Небесної сотні, буд.4, ); третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Закарпатське обласне комунальне підприємство "Міжнародний аеропорт Ужгород" (88017, Закарпатська область, м.Ужгород, вул. Собранецька, буд.145, ) про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини 3 статті 243 КАС України повний текст рішення складено та підписано 16.03.2020 року.

СуддяЮ.Ю.Дору