Справа № 1.380.2019.004275
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2020-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

16 березня 2020 рокуЛьвівСправа № 1.380.2019.004275 пров. № А/857/2888/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Большакової О. О.
суддів -Старунського Д. М.
Качмара В. Я.

розглянувши в порядку письмового провадження клопотання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 січня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Львівській області про встановлення фактів, визнання дій/бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24 січня 2020 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Львівській області про встановлення фактів, визнання дій/бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Не погоджуючись із даною ухвалою, апелянти подали на неї апеляційну скаргу з клопотанням про звільнення від сплати судового збору у зв`язку з відсутністю коштів.

Частиною 1 статті 132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із ч. 2 ст. 132 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і відстрочку сплати встановлюються законом.

Статтею 8 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Згідно ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Виходячи із змісту Закону України «Про судовий збір» та матеріалів справи розмір судового збору за подання апеляційної скарги на постанову суду сплачується в розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, а саме: у справах за позовом майнового характеру, який подано фізичною особою, 150% від 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; у справах за позовом немайнового характеру, який подано фізичною особою, 150% від 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2019 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб на 1 січня 2019 року становив 1921 грн.

Таким чином, розмір судового збору, що підлягає сплаті за подання до адміністративного суду апеляційної скарги становить 9536,80 грн.

Із змісту ст. 133 КАС України та ст. 8 Закону України «Про судовий збір» випливає, що особа, яка вважає свій майновий стан незадовільним, через що в неї існують перешкоди для доступу до правосуддя, має подати до суду відповідні документи, які свідчили б про незадовільний майновий стан.

На підтвердження незадовільного майнового стану апелянтами надано довідку з місця проживання про склад сім`ї і прописки №1999 від 17.02.2020 та відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків №80/13-06-08-01-26 від 27.02.2020 та № 81/13-06-08-01-26 від 27.02.2020, згідно яких за період з 1 кварталу 2018 року по 4 квартал 2019 року інформація про доходи відсутня.

На думку суду, вказані документи підтверджують незадовільний майновий стан ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Крім того, Європейський суд з прав людини також акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом з тим, суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 р.).

У Рішеннях у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це слід вважати як порушення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У Рішенні у справі «Белле проти Франції» від 4 грудня 1995 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Суд має перевірити дотримання вимог Конвенції, переконатись що право доступу до суду не було обмежено таким чином, що нанівець зводиться вся його суть, також, обмеження доступі до суду не буде відповідати ч. 1 ст. 6, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (Рішення у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам ІІ проти Німеччини» від 12 липня 2001 року).

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Враховуючи вищенаведене, наявні підстави для задоволення клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 132, 133, 143, 241, 243, 248 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

задовольнити клопотання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звільнення від сплати судового збору у справі № 1.380.2019.004275 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Львівській області про встановлення фактів, визнання дій/бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Звільнити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 від сплати судового збору за подання апеляційної скарги у справі № 1.380.2019.004275.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О. О. Большакова
судді Д. М. Старунський
В. Я. Качмар