Справа № 140/3476/19
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2020-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2020 рокуЛьвівСправа № 140/3476/19 пров. № А/857/2393/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Кухтея Р.В., Сеника Р.П.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17 січня 2020 року, ухвалене суддею Ковальчуком В.Д. у м. Луцьку за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін у справі № 140/3476/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду 3 групи з 16 серпня 2019 року внаслідок поранення, контузії, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби по захисту Батьківщини, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 08 листопада 2019 року № 150;

- зобов`язати відповідача вирішити питання щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги, як інваліду 3 групи внаслідок поранення, контузії пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби по захисту Батьківщини, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на дату встановлення інвалідності, а саме 16 серпня 2019 року, з урахуванням вже проведених виплат, пов`язаних із встановленням 5% втрати працездатності, та факту подання позивачем усіх документів, передбачених законодавством, відповідно до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975.

У обґрунтування позовних вимог позивач зазначає те, що з 19.05.2014 року по 12.09.2014 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції. 31.01.2015 року в зоні проведення антитерористичної операції, під час бою отримав мінно-вибухову травму, вогнепальне осколкове поранення лівого стегна.

15 квітня 2015 року медико-соціальна експертна комісія під час первинного огляду встановила позивачу 5% втрати працездатності, внаслідок поранення. Згодом позивачу виплачена компенсація у зв`язку з втратою працездатності у розмірі 4263 грн.

16.08.2019 року медико-соціальна експертна комісія під час повторного огляду встановила позивачу 3 групу інвалідності та втрату працездатності 50%.

Позивач вважає, що з 16.08.2019 року набув право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності та звернувся, через ІНФОРМАЦІЯ_2 , до Міністерства оборони України із заявою та підтверджуючими документами про виплату компенсації, у зв`язку з встановленням 3 групи інвалідності, з урахуванням вже виплаченої суми по втраті працездатності 5%. Однак, відповідач відмовив позивачу у виплаті компенсації на тій підставі, що між втратою працездатності, яка визначалась у відсотках, та втратою працездатності, у вигляді встановлення 3 групи інвалідності, пройшов термін понад 2 роки.

На думку позивача твердження відповідача про те, що огляд МСЕК, який відбувся 15 квітня 2015 року є первинним і таким, що визначає подальший хід подій є хибним, оскільки стаття 16-3 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у редакції до 01 січня 2017 року не містила часових обмежень на виплату одноразової грошової допомоги у разі, якщо після призначення первинної групи інвалідності (меншого відсотку втрати працездатності) особі було встановлено вищу групу інвалідності (більшого відсотку втрати працездатності), зокрема після двох років з часу первинного встановлення втрати працездатності та/або інвалідності. Відтак, позивач вважає, що право особи на одноразову грошову допомогу не може підлягати часовим обмеженням і залежати від того чи пройшов дворічний термін з часу первинного огляду і встановлення інвалідності (втрати працездатності), оскільки першочергово є встановленим той факт, що особа отримала незворотні негативні зміни стану здоров`я внаслідок виконання військового обов`язку по захисту Батьківщини. Тим більше, внесені до статті 16-3 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», на думку позивача, не мають зворотної дії в часі.

На думку позивача, відповідач порушив право позивача на отримання допомоги у разі встановлення групи інвалідності та вважає, що належним способом захисту порушеного права є скасування рішення відповідача та зобов`язання відповідача вирішити питання щодо виплати одноразової грошової допомоги при встановленні групи інвалідності.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 17 січня 2020 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Міністерства оборони України, викладене у пункті 16 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 08 листопада 2019 року № 150 про відмову у призначенні солдату в запасі ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги внаслідок встановлення з 16 серпня 2019 року 3 групи інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби по захисту Батьківщини.

Зобов`язано Міністерство оборони України вирішити питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, як особі з інвалідністю 3 групи, внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби по захисту Батьківщини, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2019 року, з урахуванням вже проведених виплат, пов`язаних із встановленням 5% втрати працездатності, відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975.

Не погодившись із цим рішенням суду його оскаржив відповідач, який просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає те, що суд першої інстанції при вирішенні справи та прийнятті оскарженого рішення порушив норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясував обставини справи та виходить з мотивів, які аналогічним тим, що наведені у позовній заяві.

Відповідач додатково зазначив, що відповідно до абзацу 2 частини 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

Оскільки, 15 квітня 2015 року органами МСЕК позивачу встановлено 5% втрати працездатності, а 16.08.2019 року встановлено 50% втрати працездатності і 3 групу інвалідності, то позивач, на думку відповідача, не має права на виплату одноразової грошової допомоги при встановленні групи інвалідності.

Суд першої інстанції, на думку відповідача, не надав цим обставинам належної уваги.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що ОСОБА_1 в період з 19.05.2014 року по 12.09.2014 року, з 10.11.2014 року по 04.02.2015 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей, є учасником бойових дій з 04 червня 2015 року.

31 січня 2015 року ОСОБА_1 під час виконання бойового завдання в зоні проведення антитерористичної операції отримав мінно-вибухову травму, вогнепальне осколкове сліпе поранення лівого стегна.

07 березня 2015 року ОСОБА_1 , на підставі наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 (по особовому складу) від № 23-рс звільнений з військової служби у запас та з 10 квітня 2015 року виключений із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

15 квітня 2015 року медико-соціальна експертна комісія встановила ОСОБА_1 5 % втрати професійної працездатності.

16 серпня 2019 року медико-соціальна експертна комісія встановила ОСОБА_1 первинно третю групу інвалідності та 50% втрати професійної працездатності у зв`язку із пораненням, травмою пов`язаними із захистом Батьківщини.

У серпні 2019 року позивач через Волинський ОВК звернувся до Міністерства оборони України із заявою та доданими до неї документами про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням 3 групи інвалідності, з врахуванням виплаченої суми по втраті працездатності 5%.

Листом від 18.11.2019 року вих. № ВСЗ/1443/5 ІНФОРМАЦІЯ_3 повідомив позивача про те, що комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум 08.11.2019 року прийнято протокольне рішення № 150 про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги.

Рішення оформлене протоколом № 150 від 08.11.2019 року мотивоване тим, що 15.04.2015 року під час первинного огляду органами МСЕК ОСОБА_1 встановлено 5% втрати працездатності внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, що сталося 31.01.2015 року, а 16.08.2019 року під час огляду органами МСЕК встановлено III групу інвалідності внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини. Різниця між первинним та повторним оглядом складає більше двох років, що позбавляє ОСОБА_1 права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення вищої групи інвалідності чи більшого відсотку втрати працездатності.

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що право особи на одноразову грошову допомогу не може підлягати часовим обмеженням і залежати від того чи пройшов дворічний термін з часу первинного огляду, оскільки першочергово є встановленим той факт, що особа отримала незворотні негативні зміни стану здоров`я внаслідок перебування на військовій службі. Крім того, суд першої інстанції вказав, що Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-VІІІ від 06.12.2016 року, яким доповнено частину 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» абзацом 2, і який 01.01.2017 року набрав чинності, немає зворотної дії в часі.

Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком з огляду на наступні обставини.

Відповідно до статті 19 Конституція України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5)добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 16 Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) передбачено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 16 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Пунктом «б» частини 1 статті 16-2 Закону № 2011-XII (в редакції, чинній на момент звернення позивача за призначенням допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності) передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Частинами 2, 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII (в редакції, чинній на час первинного огляду позивача органами МСЕК та встановлення відсотку втрати працездатності) передбачено, що у випадках, передбачених підпунктами 4 - 9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам. Якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок № 975).

Згідно з частиною 2 пункту 3 Порядку № 975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Пунктом 11 Порядку № 975 передбачено, що військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.

До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).

Аналізуючи наведені нормативно-правові акти, апеляційний суд зазначає, що нормами Закону № 2011-XII передбачено право військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі у випадку встановлення під час повторного огляду, згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії, вищої групи інвалідності, за умови, що встановлення вищої групи інвалідності або більшого відсотку втрати працездатності відбулось протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або відсотку втрати працездатності.

Положення статті 16-3 цього Закону застосовуються при вирішення питання щодо отримання доплат у вигляді різниці між розміром раніше отриманої одноразової грошової допомоги при встановленні інвалідності нижчої групи (меншого відсотка втрати працездатності) та розміром одноразової грошової допомоги яка повинна виплачуватись при встановлені інвалідності вищої групи (більшого відсотка втрати працездатності).

В свою чергу, стаття 16 Закону № 2011-ХІІ визначає перелік осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, а стаття 16-3 Закону № 2011-ХІІ визначає порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Частиною 2 пункту 3 Порядку № 975 встановлено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що на момент первинного встановлення позивачу часткової втрати працездатності - 15.04.2015 року, зазначені вище Закон № 2011-ХІІ та Порядок № 975 не містили норми, яка б встановлювала строк реалізації права на одноразову грошову допомогу при подальшому встановленні особі інвалідності за наслідками повторного медичного огляду.

В подальшому Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII пункт 4 статті 16-3 Закону № 2011-XIІ доповнено абзацом другим такого змісту: «У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється».

Саме ця правова норма стала підставою для відмови позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги.

З цього приводу апеляційний суд зазначає, що Конституційний Суд України у рішенні від 9 лютого 1999 у справі № 1-рп/99 зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

01.01.2017 року набрав чинності Закон України від 06.12.2016 року № 1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким доповнено частину 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» абзацом 2, відповідно до якого у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку зі змінами, що відбулися, не здійснюється.

Водночас, в силу статті 58 Конституції України, норма Закону України від 6 грудня 2016 року № 1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яка набрала чинності 1 січня 2017 року не може розповсюджуватись на спірні правовідносини, а саме встановлення первинно групи інвалідності (після встановлення відсотка втрати працездатності) за часовий проміжок з 2015 по 2019 рік, оскільки це фактично означатиме застосування зворотної дії закону в часі. Застосування даної норми можливе лише у разі повторного встановлення інвалідності для позивача починаючи з 16.08.2019 року і саме з цього моменту необхідно відраховувати дворічний строк.

Стаття 16-3 Закону № 2011-ХІІ у редакції до 01.01.2017 року не містила часових обмежень на виплату одноразової грошової допомоги у разі, якщо після призначення первинної групи інвалідності (меншого відсотку втрати працездатності) особі було встановлено вищу групу інвалідності (більшого відсотку втрати працездатності), зокрема після двох років з часу первинного встановлення інвалідності, однак, разом з тим, суд бере до уваги і те, що 3 група інвалідності встановлена позивачу первинно.

Системний аналіз наведених вище правових норм дає підстави зробити висновок, що у разі встановлення військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у них виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується їм з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги. Оскільки, на момент виникнення спірних правовідносин, строків реалізації права на одноразову грошову допомогу законодавством передбачено не було, отже, позивач має право на отримання вказаної допомоги без обмеження дворічним терміном після первинного встановлення групи інвалідності.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 20 березня 2018 року по справі № 295/3091/17, у постанові від 21 червня 2018 року по справі № 760/11440/17 та постанові від 30 вересня 2019 року у справі № 825/1380/18.

Крім того, суд першої інстанції за результатами аналізу практики Європейського Суду з прав людини (п. 53 рішення у справі «Ковач проти України», п.59 рішення у справі «Мельниченко проти України», п. 50 рішення у справі «Чуйкіна проти України») та статті 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод дійшов висновку, що право особи на одноразову грошову допомогу не може підлягати часовим обмеженням і залежати від того чи пройшов дворічний термін з часу первинного огляду і встановлення інвалідності (меншого відсотка втрати працездатності). В даному випадку основним критерієм для призначення одноразової допомоги має слугувати той факт, що особа отримала незворотні негативні зміни стану здоров`я внаслідок перебування на військовій службі.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач має право на призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги як інваліду 3 групи з 16.08.2019 року відповідно до Порядку № 975 та статей 16, 16-3 Закону № 2011-ХІІ у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції правомірно скасував рішення Міністерства оборони України про відмову позивачу в призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду 3 групи з 16 серпня 2019 року внаслідок поранення та захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 08.11.2019 № 150 та зобов`язав відповідача вирішити питання щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку № 975 у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2019 року.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.

Судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17 січня 2020 року в справі № 140/3476/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, за наявності яких постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Р. В. Кухтей
Р. П. Сеник