Справа № 640/6197/19
Суддя: Васильченко І.П.
Дата ухвалення: 2020-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2020 року м. Київ № 640/6197/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Васильченко І.П. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовомОСОБА_1
До Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Денісової Людмили Леонтіївни
провизнання протиправними дій, зобов`язання розглянути звернення,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі-позивач/ ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Денісової Людмили Леонтіївни (далі-відповідач) про визнання протиправними дії Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Денісової Л.Л. з розгляду електронного звернення ОСОБА_1 -заяви № 1 від 08.10.2018 р. «щодо сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством прав та інтересів громадян, повідомлення щодо порушення вимог законодавства, а саме Закону України «Про доступ до публічної інформації» посадовими особами Дубенської районної державної адміністрації Рівненської області та про недоліки в їх діяльності»; зобов`язання Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Денісової Л.Л. провести належний розгляд електронного звернення ОСОБА_1 - заяви № 1 від 08.10.2018 р. «щодо сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством прав та інтересів громадян, повідомлення щодо порушення вимог законодавства, а саме Закону України «Про доступ до публічної інформації» посадовими особами Дубенської районної державної адміністрації Рівненської області та про недоліки в їх діяльності» з забезпеченням дотримання прав заявника, передбачених Законом України «Про звернення громадян» та конкретно визначених у зверненні; стягнення з Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Денісової Л. Л . на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 10 972,15 грн., з яких 768,40 грн. - сплачений судовий збір, 10 203,75 грн. - витрати на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.04.2019 року суд визнав подану заяву і додані до неї матеріали достатніми для прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження по справі, встановив, що справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Позовні вимоги мотивовані порушенням відповідачем вимог Закону України «Про звернення громадян» при розгляді звернення позивача від 08.10.2018 р. № 1.

Відповідач письмового відзиву на позов не подав.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Денісової Л.Л. із заявою від 08.10.2018 р. № 1 «щодо сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством прав та інтересів громадян, повідомлення щодо порушення вимог законодавства, а саме Закону України «Про доступ до публічної інформації» посадовими особами Дубенської районної державної адміністрації Рівненської області та про недоліки в їх діяльності».

В зазначеній заяві позивачем вказано на грубі порушення посадовими особами Дубенської районної державної адміністрації Рівненської області своїх обов`язків, зазначених в статтях 7, 15, 18, 19 Закону України «Про звернення громадян», що призвели до порушення прав позивача на об`єктивну, всебічну і вчасну перевірку, розгляд заяви в присутності позивача та інші права, передбачені Законом та які були зазначені у заяві.

Так, викладені в заяві обставини, на думку позивача, свідчать про наявність протиправної винної дії (бездіяльність) посадових осіб Дубенської районної державної адміністрації Рівненської області, яка посягає на права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, що є адміністративним правопорушенням, і за яке законом передбачено адміністративну відповідальність відповідно до частини другої статті 212-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення (ненадання відповіді на запит на інформацію, ненадання інформації, несвоєчасне надання інформації).

За результатами розгляду вищевказаної заяви представник Уповноваженого з дотримання інформаційних прав та представництва в Конституційному Суді України листом від 26.03.2019 р. № 5/15-К327900,3278997,327903,18-2/10-32 повідомив ОСОБА_1 про відсутність підстав для вжиття заходів реагування за його зверненнями, з огляду на не виявлення порушень Закону України «Про звернення громадян».

Не погоджуючись із протиправними діями відповідача та рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

У відповідності до частини 1 статті 1 Закону України «Про звернення громадян» (далі - Закон №393/96-ВР) громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Статтею 3 цього ж Закону передбачено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

У відповідності до статті 4 Закону №393/96-ВР до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Згідно з положеннями частин 1, 4, 6 та 7 статті 5 Закону №393/96-ВР звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Звернення може бути усним чи письмовим.

Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).

У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.

У відповідності до частини 1 статті 7 Закону №393/96-ВР звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.

Частинами 1, 3 та 4 статті 15 Закону №393/96-ВР передбачено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Статтею 18 цього ж Закону визначені права громадянина при розгляді його заяви чи скарги, зокрема, громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право:

- особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви;

- знайомитися з матеріалами перевірки;

- подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу;

- бути присутнім при розгляді заяви чи скарги;

- користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку;

- одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги;

- висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги;

- вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

Абзацами 1, 3, 4, 5, 6 частини 1 статті 19 Закону №393/96-ВР визначено обов`язок органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засобів масової інформації, їх керівників та інших посадових осіб в межах своїх повноважень об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

Частиною 1 статті 20 Закону №393/96-ВР передбачено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 4 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» від 23 грудня 1997 року №776/97-ВР (надалі - Закону України від 23 грудня 1997 року №776/97-ВР) Уповноважений є посадовою особою, статус якої визначається Конституцією України, цим та іншими законами України.

Уповноважений здійснює свою діяльність незалежно від інших державних органів та посадових осіб. Діяльність Уповноваженого доповнює існуючі засоби захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина, не відміняє їх і не тягне перегляду компетенції державних органів, які забезпечують захист і поновлення порушених прав і свобод.

Частиною 1 статті 10 цього ж Закону передбачено, що для забезпечення діяльності Уповноваженого утворюється секретаріат, який є юридичною особою, має свій рахунок у банку та печатку встановленого зразка.

Статтею 16 Закону України від 23 грудня 1997 року №776/97-ВР визначено, що Уповноважений здійснює свою діяльність на підставі відомостей про порушення прав і свобод людини і громадянина, які отримує: 1) за зверненнями громадян України, іноземців, осіб без громадянства чи їх представників; 2) за зверненнями народних депутатів України; 3) за власною ініціативою.

У відповідності до приписів статті 17 Закону України від 23 грудня 1997 року №776/97-ВР Уповноважений приймає та розглядає звернення громадян України, іноземців, осіб без громадянства або осіб, які діють в їхніх інтересах, відповідно до Закону України «Про звернення громадян».

Звернення подаються Уповноваженому в письмовій формі протягом року після виявлення порушення прав і свобод людини і громадянина. За наявності виняткових обставин цей строк може бути подовжений Уповноваженим, але не більше ніж до двох років.

При розгляді звернення Уповноважений:

1) відкриває провадження у справі про порушення прав і свобод людини і громадянина;

2) роз`яснює заходи, що їх має вжити особа, яка подала звернення Уповноваженому;

3) направляє звернення за належністю в орган, до компетенції якого належить розгляд справи, та контролює розгляд цього звернення;

4) відмовляє в розгляді звернення.

Уповноважений не розглядає тих звернень, які розглядаються судами, зупиняє вже розпочатий розгляд, якщо заінтересована особа подала позов, заяву або скаргу до суду.

Повідомлення про прийняття звернення до розгляду або відмову у прийнятті звернення до розгляду надсилається в письмовій формі особі, яка його подала. Відмова у прийнятті звернення до розгляду повинна бути вмотивованою.

Як вже зазначалось, ОСОБА_1 , користуючись своїм правом, звернувся до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини з заявою - повідомленням щодо порушення вимог Закону України «Про звернення громадян» посадовими особами Дубенської районної державної адміністрації Рівненської області та про недоліки в їх діяльності при розгляді його заяви від 08.10.2018 р. № 1.

Вказана заява відповідає вимогам Закону України «Про звернення громадян» та містить усі необхідні реквізити, зазначені у статті 5 цього Закону.

Також, судом встановлено, що заява ОСОБА_1 прийнята до розгляду Секретаріатом Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, про що свідчить наявний в матеріалах справи лист від 26.03.2019 р. № 5/15-К327900,3278997,327903,18-2/10-32.

Так, аналіз наведених вище норм діючого на момент виникнення спірних правовідносин законодавства України дозволяє суду дійти висновку про те, що розглядаючи заяву позивача Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, відповідно до вимог статті 17 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» від 23 грудня 1997 року №776/97-ВР зобов`язаний був в межах своїх повноважень відкрити провадження у справі про порушення прав і свобод людини і громадянина, роз`яснити заходи, що їх має вжити ОСОБА_1 , у разі наявності правових підстав, направити звернення за належністю в орган, до компетенції якого належить розгляд справи, та контролювати розгляд цього звернення або відмовити в розгляді звернення.

В той же час, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, на виконання вимог Закону України «Про звернення громадян» зобов`язаний був перевірити обставини, на які ОСОБА_1 посилався у своїй заяві, надати їм відповідну оцінку, запросити заявника, зокрема, ОСОБА_1 на засідання, оскільки таке прохання містилося в самій заяві, а у разі визнання заяви необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення, а також у письмовій відповіді зазначити суть прийнятого рішення.

Проте, судом встановлено, що відповідачем вимоги Закону України «Про звернення громадян» та Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» в описаній вище частині не виконані, зокрема, Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини

1) не відкрито провадження у справі про порушення прав і свобод людини і громадянина;

2) не роз`яснено заходи, що їх має вжити ОСОБА_1 , у разі наявності правових підстав;

3) не запрошено заявника ОСОБА_1 на засідання, оскільки таке прохання містилося в самій заяві;

4) не прийнято вмотивованого рішення про задоволення або відмову у задоволенні заяви.

Більш того, суд вважає за необхідне зазначити, що у листі - відповіді від 26.03.2019 р. щодо результатів розгляду заяви ОСОБА_1 відсутні відомості щодо прийнятого відповідачем саме рішення по суті, оскільки чинним законодавством України передбачено прийняття Уповноваженим саме рішення про розгляд звернення громадянина, а з вказаної відповіді вбачається лише те, що відповідачем не встановлено порушень права на звернення посадовими особами Дубенської районної державної адміністрації Рівненської області, а тому правових підстав для вжиття заходів реагування за зверненнями ОСОБА_1 немає, що, на думку суду, не свідчить про дотримання відповідачем порядку прийняття рішення за зверненням громадянина у розумінні Закону України «Про звернення громадян» та статті 17 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини».

У зв`язку із зазначеним, суд доходить висновку про наявність правових підстав для визнання протиправними дій Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, яка полягає у неповному та невсебічному розгляді звернення ОСОБА_1 - заяви від 08.10.2018 р. № 1 «щодо сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством прав та інтересів громадян, повідомлення щодо порушення вимог законодавства, а саме Закону України «Про доступ до публічної інформації» посадовими особами Дубенської районної державної адміністрації Рівненської області та про недоліки в їх діяльності» та наявності правових підстав для зобов`язання відповідача повторно розглянути звернення ОСОБА_1 - заяви від 08.10.2018 р. № 1 «щодо сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством прав та інтересів громадян, повідомлення щодо порушення вимог законодавства, а саме Закону України «Про доступ до публічної інформації» посадовими особами Дубенської районної державної адміністрації Рівненської області та про недоліки в їх діяльності» з дотриманням порядку, встановленого Законом України «Про звернення громадян».

У силу ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Разом з тим, відповідач як суб`єкт владних повноважень в ході судового розгляду не довів обґрунтованість своїх дій та правомірності рішення.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

При зверненні до суду з адміністративним позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 768,40 грн., що підтверджується дублікатом квитанції від 04.04.2019 р.

Враховуючи задоволення позову, сплачений судовий збір підлягає поверненню позивачу у повному розмірі.

Що стосується відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 203,75 грн., суд зазначає наступне.

Частинами третьою-сьомою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Таким чином, склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 цього ж Закону визначено такі види адвокатської діяльності, як: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Тобто, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року №5076-VI ).

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Як вбачається з договору про надання правових послуг від 01.04.2019 р. №1/04/ЗГ-КДМ, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Гронь М.А., останній зобов`язався надати ОСОБА_1 за плату правові послуги, визначені у цьому договорі.

Пунктом 2 договору визначено зміст послуги, передбачено, що розмір гонорару не залежить від досягнення чи недосягнення адвокатом позитивного результату, якого бажає клієнт.

Розмір гонорару за фактично надані послуги підтверджується актом приймання - передачі наданих послуг, який підписується сторонами цього договору та складає його невід`ємну частину (пункт 6.4. договору).

Відповідно до пункту 6.5. договору оплата гонорару адвоката за цим договором здійснюється у наступному порядку:

- клієнт сплачує адвокату авансовий платіж у розмірі 2000,00 грн. без ПДВ не пізніше 5 (п`яти) робочих днів з моменту укладання цього договору;

- клієнт оплачує гонорар у розмірі, визначеному у акті приймання - передачі наданих послуг за вирахуванням сум авансового платежу, не пізніше 5 (п`яти) робочих днів з дня ухвалення судом першої інстанції рішення по суті.

Згідно з актом приймання - передачі надання правових послуг від 04.04.2019 р. за договором про надання правових послуг від 01.04.2019 р. №1/04/ЗГ-КДМ року, цим актом сторони підтвердили, що адвокат фактично надав, а клієнт прийняв правові послуги на загальну суму 10203,75 грн. без ПДВ.

Розмір витрат клієнта, як зазначено у акті, складається з наступних послуг:

- аналіз фактичних обставин справи: дослідження змісту та форми поданої клієнтом до УВРУзПЛ заяви від 08.10.2018 р., дослідження відповіді представника УВРУзПЛ від 23.03.2019 р, встановлення конкретних порушень прав та законних інтересів клієнта, передбачених ЗУ «Про звернення громадян» - 2 год. *50% розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 1 921,00 грн.;

- аналіз судової практики з розгляду судових спорів щодо порушень прав та інтересів осіб, пов`язаних з порушенням законодавства України зі звернення громадян до суб`єктів владних повноважень - 2 год. 30 хв.*50% розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 2 401,25 грн.;

- обґрунтування правової позиції та способу захисту прав та інтересів клієнта, 3 год. *50% розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 2881,50 грн;

- складання та подання позовної заяви до Окружного адміністративного суду міста Києва - 3000,00 грн.

Розрахунок гонорару здійснений адвокатом відповідно до рекомендацій щодо застосування рекомендованих (мінімальних) ставок адвокатського гонорару, затверджених рішенням Ради адвокатів Чернігівської області від 16.02.2018 р. №57, що є додатком №1 до договору про надання правових послуг від 01.04.2019 р. №1/04/ЗГ-КДМ.

На підтвердження виконання умов договору про надання правових послуг від 01.04.2019 р. №1/04/ЗГ-КДМ суду надано копію дубліката квитанції від 04.04.2019 р. про сплату 2000,00 грн. з призначенням платежу «Авансовий платіж за послуги відповідно до договору від 01.04.2019 р. №1/04/ЗГ-КДМ».

Решту гонорару буде сплачено адвокату, як встановлено вищевказаним договором, не пізніше 5 (п`яти) робочих днів з дня ухвалення судом першої інстанції рішення по суті.

За приписами частини третьої статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Цивільним кодексом України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Отже, позивачем належним чином доведено розмір витрат на професійну правову допомогу, які він частково уже поніс та які йому відповідно до умов договору про надання правових послуг від 01.04.2019 р. №1/04/ЗГ-КДМ належить понести після постановлення судом рішення у цій справі.

Беручи до уваги задоволення позовних вимог, заявлені позивачем витрати на професійну правову допомогу підлягають йому до відшкодування в розмірі 10 203,75 грн.

Таким чином, усього позивачу належить відшкодувати судові витрати в розмірі 10 972,15 грн.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 77, 139, 243-245, 263, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) задовольнити.

Визнати протиправними дії Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Денісової Л.Л. з розгляду електронного звернення ОСОБА_1 - заяви № 1 від 08.10.2018 р. «щодо сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством прав та інтересів громадян, повідомлення щодо порушення вимог законодавства, а саме Закону України «Про доступ до публічної інформації» посадовими особами Дубенської районної державної адміністрації Рівненської області та про недоліки в їх діяльності».

Зобов`язати Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Денісову Людмилу Леонтіївну повторно розглянути звернення ОСОБА_1 - заяву № 1 від 08.10.2018 р. «щодо сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством прав та інтересів громадян, повідомлення щодо порушення вимог законодавства, а саме Закону України «Про доступ до публічної інформації» посадовими особами Дубенської районної державної адміністрації Рівненської області та про недоліки в їх діяльності».

Присудити на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) судові витрати по сплаті судового збору та на професійну правову допомогу в розмірі 10 972,15 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Денісової Людмили Леонтіївни (01108, м. Київ, вул. Інститутська, 21/8).

Рішення суду відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.П. Васильченко