Справа № 200/1027/20-а
Суддя: Христофоров А.Б.
Дата ухвалення: 2020-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2020 р. Справа№200/1027/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Христофорова А.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), -

В С Т А Н О В И В :

24 січня 2020 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ФОП ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-6926-47 від 06 березня 2019 року на суму 9790,14 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є фізичною особою-підприємцем, перебуває на податковому обліку у Слов`янсько-Лиманському управлінні ГУ ДПС у Донецькій області на спрощеній системі оподаткування, та одночасно є пенсіонером і отримує пенсію за віком, а тому в силу положень ч. 4 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", він є таким, що звільнений від обов`язку сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

«Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску» (Додаток 5), з таблицею 1 «Нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» за 2018 рік, в якому позивачем самостійно була визначена загальна сума єдиного внеску у розмірі 9828,72 грн., 23 січня 2019 року, були подані позивачем в електронному виді до ГУ ДФС у Донецькій області помилково, у зв`язку із чим, 01 листопада 2019 року позивач звернувся до Слов`янсько-Лиманського управління ГУ ДФС у Донецькій області із листом про скасування вищевказаного помилково заданого Звіту з ЄСВ, на що отримав лист відповідача ГУ ДПС у Донецькій області, в якому йому було повідомлено про відсутність підстав для зняття актуальності Звіту яким платником було самостійно визначено базу нарахування єдиного внеску.

Посилаючись на те, що договір про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, згідно положень ч. 4 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", позивачем не укладався, та він перебуває на спрощеній системі оподаткування, і водночас є пенсіонером та отримує пенсію за віком, вважає, що спірна вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-6926-47 від 06 березня 2019 року на суму 9790,14 грн. ухвалена відповідачем протиправно, та має бути скасована.

Крім того, під час ухвалення спірної вимоги, відповідачем не враховано приписи пункту 9-4 Розділу VIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», за якими платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

У поданому до суду відзиві на позовну заяву, відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, зазначивши, що відповідно до положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», позивач є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок. Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом є недоїмкою та стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Згідно із п. 3 та 4 розділу VIІ Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерством фінансів України від 20.04.2015 року № 449, у разі, якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску та або боргу зі сплати фінансових санкцій орган доходів і зборів, протягом 10 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла або зросла недоїмка зі сплати єдиного внеску, надсилають вимогу про її сплату, яка формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень. У позивача, згідно облікових даних інформаційної системи органу доходів і зборів, станом на 28.02.2019 року заборгованість становила 9790,14 грн. На підставі цих даних ГУ ДФС у Донецькій області було сформовано спірну вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-6926-47 від 06 березня 2019 року на суму 9790,14 грн.

Норми п. 9-4 розділу VIII Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не можуть тлумачитися як абсолютне та безумовне звільнення певних платників від виконання обов`язків, визначених ч. 2 ст. 6 вказаного Закону, а повинні застосовуватися відповідно до призначення вказаного пункту до тих обов`язків, які платник не мав можливості виконати з об`єктивних обставин, через провадження антитерористичної операції. Вважає, що у даному випадку такі об`єктивні обставини відсутні, що унеможливлює звільнення позивача від сплати єдиного внеску. Посилається на те, що органи доходів і зборів не звільненні від виконання обов`язків щодо формування вимог про сплату недоїмки.

Оскільки відповідач діяв виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб визначені Конституцією та законами України, просив відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою суду від 29 січня 2020 року, позов прийнятий до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін.

Відповідно до статті 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, та сторонами не заперечується, що позивач ОСОБА_1 є пенсіонером, що також підтверджується копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 , серія: НОМЕР_2, виданого 22 листопада 2017 року, - довічно, та отримує пенсію за віком (а.с. 7,8).

23 січня 2019 року позивачем до органу доходів і зборів був поданий «Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску» (Додаток 5), з таблицею 1 «Нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» за 2018 рік, в якому позивачем самостійно була визначена загальна сума єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 9828,72 грн. (а.с. 9, 9 з.б.,10).

06 березня 2019 року ГУ ДФС у Донецькій області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-6926-47, в якій позивачеві роз`яснено про необхідність сплатити, протягом 10 календарних днів з дня отримання вимоги, на рахунок органу доходів і зборів суму боргу (недоїмки) з нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, в розмірі 9828,72 грн., яка облікована станом на 28 лютого 2019 року (а.с. 11).

Сторонами не заперечується, що зазначена вимога про сплату боргу (недоїмки) була отримана позивачем 01 листопада 2019 року.

01 листопада 2019 року позивач звернувся до Слов`янсько-Лиманського управління ГУ ДФС у Донецькій області із листом про скасування вищевказаного помилково заданого Звіту з ЄСВ за 2018 рік, посилаючись на те, що він, з 22 листопада 2017 року є пенсіонером (а.с. 13).

Крім того, 01 листопада 2019 року, позивачем до Слов`янсько-Лиманського управління ГУ ДФС у Донецькій області була оскаржена також спірна вимога ГУ ДФС у Донецькій області № Ф-6926-47 від 06 березня 2019 року на суму 9790,14 грн., з посиланням на те, що особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, натомість позивач, не подавав такої заяви, та обрав спрощену систему оподаткування, є пенсіонером та отримує пенсію за віком, а отже звільнений від сплати ЄСВ (а.с. 14).

13 листопада 2019 року, відповідачем ГУ ДПС у Донецькій області, позивачеві був наданий лист за вих. № 23371/10/05-99-55-33, стосовно розгляду звернення позивача від 01 листопада 2019 року щодо визнання помилковим Додатка 5 «Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску» з таблицею 1 «Нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в якому повідомлено про відсутність підстав для зняття актуальності Звіту, з посиланням на положення абз. 2 п. 4 розділу ІІІ Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерством фінансів України від 20.04.2015 року № 449, зазначивши, що такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови самостійного визначення для себе бази нарахування єдиного внеску.

При цьому у вищевказаному листі ГУ ДПС у Донецькій області зазначено, що позивач перебуває на обліку у Слов`янсько-Лиманському управлінні ГУ ДПС у Донецькій області на спрощеній системі оподаткування з 01 січня 2012 року, та є пенсіонером за віком з 10 листопада 2017 року (а.с. 15, 15 з.б.).

Позивачем зазначено, та відповідачем не спростовано, що вищевказаний лист ГУ ДПС у Донецькій області від 13 листопада 2019 року вих. № 23371/10/05-99-55-33, позивачем був отриманий 20 листопада 2019 року.

29 листопада 2019 року, на спірну вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-6926-47 від 06 березня 2019 року на суму 9790,14 грн. позивачем була подана скарга до Державної фіскальної служби України, копії якої були направлені також до ГУ ДФС у Донецькій області, та до Слов`янсько-Лиманського управління ГУ ДФС у Донецькій області (а.с. 17-18).

За наслідками розгляду вищевказаної скарги, ДПС України, було ухвалено рішення від 02 січня 2020 року № 249/6/99-00-08-06-01, про залишення скарги без розгляду, у зв`язку із тим, що скарга була подана з порушенням законодавчо встановленого 10-денного строку для її подання (а.с. 20-21).

Позивачем зазначено (долучено довідку ДП «Укрпошта» від 20.01.2020 року (а.с. 22)), та відповідачем не спростовано, що вищевказане рішення ДПС України від 02 січня 2020 року № 249/6/99-00-08-06-01, було отримано позивачем 15 січня 2020 року.

До суду із даним позовом про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-6926-47 від 06 березня 2019 року, позивач звернувся 24 січня 2020 року.

Стосовно строків звернення позивача до адміністративного суду із даним позовом, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 122 КАС України передбачено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини 3 статті 122 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Дія Закону № 2464-VI поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону (частина перша статті 2 цього Закону).

Згідно з абзацами 4, 5, 6 частини четвертої статті 25 Закону №2464-VI, платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку. Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску.

Порядок узгодження сум недоїмки з єдиного внеску встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (абзац 8 частини 4 статті 25 Закону №2464-VI).

Відповідно до абзацу 9 частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI, у разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку.

Пунктом 1.3 статті 1 ПК України визначено, що цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з банків, на які поширюються норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та погашення зобов`язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зборів на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій.

Зазначене свідчить про те, що положення ПК України не поширюються на відносини щодо порядку сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, як і відповідальність за порушення такого порядку.

Відтак, суд зазначає, що при оскарженні рішення податкового органу, прийнятого в межах Закону №2464-VI, строк звернення до адміністративного суду визначений приписами пункту 56.18 статті 56, статті 102 ПК України не застосовується, на що також вказував Верховний Суд в постановах від 31 січня 2019 року у справі №802/983/18-а, від 17 липня 2019 року у справі №0740/1050/18.

Суд зазначає також, що звернення із скаргою до органу доходів і зборів вищого рівня не є альтернативним способом захисту прав особи та не перешкоджає особі звернутися до суду з позовною заявою в установлений законом строк.

Положення абзацу 5 частини 4 статті 25 Закону №2464-VI передбачають наступні способи оскарження вимоги: адміністративний або судовий порядок. Втім, правове регулювання, наведене у абзаці 9 частини 4 статті 25 Закону №2464-VI, свідчить, що навіть у випадку обрання адміністративного способу оскарження, за наслідками якого згоди з органом доходу і зборів не досягнуто (відмова у розгляді або у задоволенні скарги), у особи зберігається право оскаржити вимогу про сплату внеску ще і в суді. Таке право має бути реалізоване протягом 10 днів з дня надходження відповідного рішення органу ДФС України платнику ЄСВ.

Таким чином, платник податків має право оскаржити рішення податкового органу в адміністративному і/або судовому порядку. При цьому оскарження такого рішення в адміністративному порядку, не позбавляє його права на судове оскарження з дотриманням строків, визначених абзацом 9 частини 4 статті 25 Закону №2464-VI.

Сам факт подання такої скарги позивачем (хоч і не до уповноваженого органу), може свідчити про вжиття платником єдиного внеску заходів щодо своєчасного узгодження спірної вимоги шляхом її адміністративного оскарження.

Аналогічні висновки були наведені Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 08.08.2019 року у справі № 480/106/19; адміністративне провадження №К/9901/16500/19.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивач, обравши адміністративний спосіб оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки), за наслідками якого згоди з органом доходу і зборів не було досягнуто, звернувшись до суду із даним позовом 24 січня 2020 року, вчасно реалізував право на оскарження вимоги про сплату внеску в суді, а саме протягом 10 днів з дня отримання відповідного рішення ДПС України (Рішення від 02 січня 2020 року № 249/6/99-00-08-06-01 отримане позивачем 15 січня 2020 року).

Дослідивши спірні правовідносини та надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

За вимогами статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи" від 04.07.2013 року №406-VII до Закону №2464 та ПК України внесено зміни, відповідно до яких право адміністрування єдиного внеску, яке раніше було у органів Пенсійного фонду України, передано органам доходів і зборів.

Згідно з частиною 1 статті 2 Закону №2464 його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (пункт 2 частини 1 статті 1 Закону №2464).

Частиною 2 статті 6 Закону №2464 передбачено, що платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; виконувати інші вимоги, передбачені цим Законом.

Відповідно до частин 5 та 7 статті 9 Закону №2464 сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для його зарахування; єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.

Стаття 25 Закону №2464 регламентує заходи впливу та стягнення та, зокрема, в частині 1 передбачає, що рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Проте, частиною 4 ст. 4 Закону України №2464 встановлено, що особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Судом встановлено та сторонами не заперечується, що позивач здійснює підприємницьку діяльність, та з 01 січня 2012 року перебуває на обліку в органі доходів і зборів на спрощеній системі оподаткування, з листопада 2017 року є пенсіонером, та особою, яка отримує пенсію за віком.

Таким чином, відповідно до вищевказаних положень ЗУ №2464, позивач з 2017 року звільняється від сплати за себе єдиного внеску.

Твердження відповідача про те, що позивачем добровільно подано звіт ЄСВ за 2018 рік, у зв`язку із чим він вважається платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, є помилковим з огляду на наступне.

Норма частини 4 ст. 4 Закону № 2464 кореспондується з п. 3 Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 14.04.2015 № 435 (далі Порядок № 435), згідно із яким фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему, та члени фермерського господарства звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Звіт зазначеними особами не подається.

Відповідно до п. 6 Порядку № 435, особи, які досягли 16-річного віку, не перебувають у трудових відносинах з роботодавцями, визначеними пунктом 1 частини першої статті 4 Закону, не належать до платників єдиного внеску, визначених пунктами 4, 5, 5-1 частини першої статті 4 Закону, у тому числі іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають або працюють в Україні, громадяни України, які працюють або постійно проживають за межами України, якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та уклали договір про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, а також члени особистого селянського господарства, які уклали договір на добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, формують та подають самі за себе Звіт протягом 30 календарних днів після закінчення строків дії договору.

Звітним періодом є термін дії договору, а якщо договором про добровільну участь передбачено одноразову сплату особою єдиного внеску за попередні періоди, в яких особа не підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню (у тому числі з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2010 року),- період, за який одноразово сплачено єдиний внесок за попередні періоди.

Звіт про суми добровільних внесків, передбачених договором про добровільну участь, які підлягають сплаті, та суми доплати до органів доходів і зборів подається за формою № Д6 згідно з додатком 6 до цього Порядку.

Слід зазначити, що добровільна участь особи, яка виявила бажання бути платником єдиного внеску, передбачає собою укладення договору на добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Оскільки в матеріалах справи відсутній договір про добровільну участь позивача у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, то помилкова подача позивачем звіту за 2018 рік не свідчить про його добровільну участь у системі страхування.

Відповідно до п. 6 Розділу VI «Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», затвердженої наказом Міністерства фінансів України № 499 від 20.04.2015, вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається відкликаною, якщо вимога органу доходів і зборів про сплату боргу (недоїмки) скасовується чи змінюється судом.

Аналогічна позиція наведена також Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 05 листопада 2018 року у справі № 806/2169/16.

Посилання позивача стосовно застосування до спірних правовідносин положень пункту 9-4 Розділу VIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», щодо звільнення платників єдиного внеску, визначених статтею 4 Закону № 2464-VI, від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану, у разі перебування на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 ЗУ "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, суд не приймає як помилкові, з огляду на відсутність у позивача обов`язку зі сплати ЄСВ.

Частиною 1 ст. 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

При цьому статтею 77 КАС України закріплено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно;6) розсудливо;7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Підсумовуючи наведене, аналізуючи встановлені у справі обставини та оцінюючи представлені сторонами докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про протиправність спірної вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-6926-47 від 06 березня 2019 року на суму 9790,14 грн., і, відповідно, наявність підстав її скасування.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить з вимог частини першої статті 139 КАС України, за якими при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У зв`язку із наведеним, враховуючи, що позов судом задоволений у повному обсязі, суд приходить до висновку, що з відповідача, за рахунок його бюджетних асигнувань як суб`єкта владних повноважень, на користь позивача, підлягає стягненню судовий збір у сумі 840,80 грн. (а.с. 7), який був сплачений позивачем при зверненні до суду із даним позовом.

Керуючись ст.ст. 2,5-14,19-22,72-78,94,132-143,159-165,241-247,255,295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (місцезнаходження: Донецька область, м. Маріуполь, вул. 130-ї Таганрозької дивізії, 114, ) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-6926-47 від 06 березня 2019 року на суму 9790,14 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (місцезнаходження: Донецька область, м. Маріуполь, вул. 130-ї Таганрозької дивізії, 114, ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Рішення складене у повному обсязі та підписане 16 березня 2020 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя А.Б. Христофоров