Справа № 160/6932/19
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2020-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 березня 2020 року м. Дніпросправа № 160/6932/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Сафронової С.В.,

за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.,

розглянувши у відкритому

судовому засіданні в м. Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2019 року (головуючий суддя Кучма К.С.) в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Державного бюро розслідувань

про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі Позивач) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Державного бюро розслідувань (далі Відповідач), в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення засідання конкурсної комісії № 2 з проведення відкритого конкурсу для призначення на посади у Державному бюро розслідувань, що оформлене протоколом від 19 лютого 2019 року № 63 «Про визначення переможців конкурсу».

В обґрунтування адміністративного позову Позивач, зокрема, зазначив, що комісія, в порушення вимог пункту 4 Розділу V Порядку проведення конкурсу для призначення на посади у Державному бюро розслідувань, що затверджений Наказом ДБР від 14.02.2018 р. №13 (із змінами), не визначила та не оприлюднила на офіційному веб-сайті бюро окремо прохідні бали за результатами тестувань на знання законодавства та виконання завдань практичного характеру за результатами даного конкурсу.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено (а.с.67-69).

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції, зокрема, виходив із того, що оскаржуваним рішенням не було порушено прав Позивача. Також суд зазначив, що ані Типовий порядок проведення конкурсу, ані Порядок проведення конкурсу не містять норми, які б вимагали прийняття конкурсною комісією рішення про визначення прохідних балів для різних етапів конкурсу кожного разу коли оголошується конкурс. Суд вказав, що Позивачем не було допущено до наступного етапу конкурсу (співбесіда) у зв`язку з не набранням прохідного балу під час виконання завдань практичного характеру.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Позивач оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі Позивач, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити адміністративний позов.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано, зокрема, тим, що комісія, в порушення вимог пункту 4 Розділу V Порядку проведення конкурсу для призначення на посади у Державному бюро розслідувань, що затверджений Наказом ДБР від 14.02.2018 р. №13 (із змінами), не визначила та не оприлюднила на офіційному веб-сайті бюро окремо прохідні бали за результатами тестувань на знання законодавства та виконання завдань практичного характеру за результатами даного конкурсу. Невиконання повноважень комісією призвело до порушень вимог статті 14 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», де зазначено про проходження кандидатами відкритого конкурсу. Крім того, Позивач вказує, що як вбачається із рішення окружного адміністративного суду м. Києва від 15 березня 2019 року №826/14930/18 персональний склад комісії було сформовано незаконно.

Відповідачем надано відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що постановою Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі №826/14930/18 скасовано рішення окружного адміністративного суду м. Києва та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2019 року в частині визнання протиправним і скасування наказу Державного бюро розслідувань від 02 квітня 2018 року №37 «Про утворення Конкурсної комісії №2 з проведення відкритого конкурсу для призначення на посади у Державному бюро розслідувань та затвердження її персонального складу». Відповідач вказує, що оскаржуваним рішенням засідання Конкурсної комісії з проведення відкритого конкурсу для призначення на посаду у Державному бюро розслідувань, що оформлене протоколом від 19 лютого 2019 року №63, не було порушено жодних прав Позивача. Також зазначає, що Конкурсною комісією було дотримано усіх визначених Типовим порядком проведення конкурсу та Порядком проведення конкурсу процедур під час прийняття оскаржуваного рішення.

Крім того, Відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу заявлено клопотання про здійснення розгляду справи без участі його представника.

Відповідач, який був належним чином сповіщений про місце, дату та час розгляду справи, в судове засідання представника не направив, що не перешкоджає розгляду справи.

Позивач у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення Позивача, проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що Позивач приймав участь у конкурсі на зайняття посади слідчого Другого слідчого відділу (Відділу з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі.

Кандидатом на посаду ОСОБА_1 за результатами тестування на знання законодавства України було отримано 43,5 балів (прохідний 33 бали), у зв`язку з чим її було допущено до виконання завдань практичного характеру. За результатами виконання завдань практичного характеру ОСОБА_1 отримала 28 балів (прохідний 30 балів). ОСОБА_1 не було допущено до наступного етапу конкурсу (співбесіда) у зв`язку з не набранням нею прохідного балу під час виконання завдань практичного характеру.

Позивач зазначає про порушення своїх прав рішенням засідання конкурсної комісії №2 з проведення відкритого конкурсу для призначення на посади у Державному бюро розслідувань, що оформлене протоколом від 19.02.2019 року № 63 «Про визначення переможців конкурсу».

Відповідно до ч.3 ст.14 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» призначення на посади у Державному бюро розслідувань, крім посад, визначених у частині першій статті 10, частині першій статті 13 та частині першій статті 24 цього Закону, здійснюється за результатами відкритого конкурсу, що проводиться конкурсною комісією з проведення конкурсу на зайняття посад працівників Державного бюро розслідувань, положення про яку затверджує Директор Державного бюро розслідувань. Конкурс проводиться у порядку, затвердженому Директором Державного бюро розслідувань на основі Типового порядку проведення відкритого конкурсу, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктами 2, 7, 9 Типового порядку проведення відкритого конкурсу для призначення на посади у Державному бюро розслідувань, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.2017 р. № 1069 (далі - Типовий порядок проведення конкурсу), для проведення конкурсу в органі Бюро рішенням Директора Бюро утворюється конкурсна комісія, затверджується її персональний склад. Рішення конкурсної комісії можуть бути оскаржені до суду в установленому законодавством порядку.

В силу пунктів 1, 17, 21 розділу II Порядку проведення конкурсу для призначення на посади у Державному бюро розслідувань, затвердженого наказом Державного бюро розслідувань від 14.02.2018 р. № 13, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15.02.2018 р. за № 176/31628, (далі - Порядок проведення конкурсу) визначено, що конкурс на зайняття посад в Бюро проводить конкурсна комісія (комісії) (далі - Комісія). Для проведення конкурсу на зайняття посад в Бюро Директор Бюро утворює Комісію, затверджує її персональний склад. Рішення Комісії можуть бути оскаржені до суду в установленому законодавством порядку.

Згідно з пунктами 2, 3, 15 розділу II Порядку проведення конкурсу Комісія утворюється у складі п`яти осіб, з яких не менше трьох є представниками Бюро. До роботи у складі комісії можуть залучатися представники громадських об`єднань, та або представник Ради Громадського контролю Державного бюро розслідувань. Рішення Комісії приймаються простою більшістю голосів від її складу шляхом відкритого голосування з висловленням кожним її членом позиції «за» чи «проти», крім випадків, коли Комісією прийнято рішення про не голосування її членом через наявність конфлікту інтересів або інших обставин, які впливають на його неупередженість.

Відповідно до змісту рішення засідання конкурсної комісії №2 з проведення відкритого конкурсу для призначення на посади у Державному бюро розслідувань, що оформлене протоколом від 19.02.2019 р. № 63, зазначений акт є актом індивідуальної дії та стосується прав та обов`язків конкретних осіб, а саме переможців конкурсу.

Позивач не є суб`єктом правовідносин, опосередкованих рішенням засідання конкурсної комісії №2 з проведення відкритого конкурсу для призначення на посади у Державному бюро розслідувань, яке оформлене протоколом від 19.02.2019 р. № 63, що відповідно не створює правових наслідків для Позивача.

Крім того, ані Типовий порядок проведення конкурсу, ані Порядок проведення конкурсу не містять норми, які б вимагали прийняття конкурсною комісією рішення про визначення прохідних балів для різних етапів конкурсу кожного разу коли оголошується конкурс.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовну, оскільки оскаржуваним рішенням права Позивача не порушено.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом у судовому засіданні під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про відмову у задоволенні адміністративного позову прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, і тому рішення суду першої інстанції у даній адміністративній справі від 18 жовтня 2019 року необхідно залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги Позивача спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування рішення суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 310, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2019 року по справі №160/6932/19 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

В повному обсязі постанова складена 17 березня 2020 року.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя Д.В. Чепурнов

суддя С.В. Сафронова