Справа № 420/3170/19
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2020-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2020 р.м.ОдесаСправа № 420/3170/19
Головуючий в 1 інстанції: Марин П.П.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Косцової І.П. та Осіпова Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Цандура М.Р.,

представника апелянта/відповідача Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради - Картавцевої А.М. та представника позивача - Конева К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційні скарги Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради та Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2019 року, (суддя Марин П.П., м. Одеса, повний текст рішення складений 04 листопада 2019 року) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради та Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області про скасування рішення та наказу,-

В С Т А Н О В И В:

27 травня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області та Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення головного інспектора будівельного нагляду відділу нагляду за діяльністю уповноважених органів з питань архітектури та містобудування Департаменту архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області Кшановського Павла Анатолійовича від 29.09.2017 року про скасування дії містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки від 10.02.2016 року стосовно реконструкції нежитлових приміщень, які розташовані у підвалі, 1 та 2 поверсі 3-х поверхової фасадної будівлі АДРЕСА_1 , без зміни внутрішніх розмірів фундаментів в плані з улаштуванням внутрішнього перепланування та улаштуванням на першому поверсі вітрини консольного типу з боку вулиці Троїцької з розміщенням її в рівень лінії забудови вулиці Канатної з улаштуванням додаткового вхідного вузла у вітрину з боку вулиці Канатної та розміщення в них магазину за адресою: АДРЕСА_1 , нежитлове приміщення № 1 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради від 02.05.2019 року №01-13/197 про скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт №ОД 84 від 10.08.2016 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 був задоволений. Визнано протиправним та скасовано рішення головного інспектора будівельного нагляду відділу нагляду за діяльністю уповноважених органів з питань архітектури та містобудування Департаменту архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області Кшановського П.А. від 29.09.2017 року про скасування дії містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки від 10.02.2016 року стосовно реконструкції нежитлових приміщень, які розташовані у підвалі, 1 та 2 поверсі 3-х поверхової фасадної будівлі АДРЕСА_1 , без зміни внутрішніх розмірів фундаментів в плані з улаштуванням внутрішнього перепланування та улаштуванням на першому поверсі вітрини консольного типу з боку вулиці Троїцької з розміщенням її в рівень лінії забудови вулиці Канатної з улаштуванням додаткового вхідного вузла у вітрину з боку вулиці Канатної та розміщення в них магазину за адресою: АДРЕСА_1, нежитлове приміщення № 1 . Визнано протиправним та скасовано наказ Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради рід 02.05.2019 року №01-13/197 про скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт №ОД 84 від 10.08.2016 року. Стягнуто за рахунок бюджетних-асигнувань Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 768,40 грн. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 768,40 грн.

Не погоджуючись із постановленим у справі судовим рішенням Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 ..

В доводах апеляційної скарги зазначається, що судом першої інстанції неправильно вирішено справу по суті, позапланова перевірка дотримання вимог чинного законодавства є правомірною, такою, що була проведена посадовими особами Департаменту з дотриманням вимог чинного законодавства, Департамент діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачений нормами діючого законодавства, а рішення від 29.09.2017 року про скасування дії містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки від 10.02.2016 року стосовно реконструкції нежитлових приміщень, які розташовані у підвалі, 1 та 2 поверсі 3-х поверхової фасадної будівлі АДРЕСА_1 , без зміни внутрішніх розмірів фундаментів в плані з улаштуванням внутрішнього перепланування та лаштування на першому поверсі вітрини консольного типу з боку вулиці Троїцької з розміщенням її в рівень лінії забудови вулиці Канатної з улаштуванням додаткового вхідного вузла у вітрину з боку вулиці Канатної та розміщення в них магазину за адресою; АДРЕСА_1 , нежитлове приміщення № 1 , є законним, винесеним відповідно до норм чинного законодавства та таким, що скасуванню не підлягає, а поданий позивачем адміністративний позов є необґрунтованим, надуманим та таким, що задоволенню не підлягає.

Не погоджуючись із постановленим у справі судовим рішенням Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради також подало апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з`ясування обставин справи, просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 ..

В доводах апеляційної скарги зазначається, що підставою скасування декларації про початок виконання будівельних робіт є скасування Департаментом позивачу державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області містобудівних умов та обмежень. Таким чином дії та рішення, здійснені Управлінням (а саме скасування декларації позивачу) є обґрунтовані, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано та без порушень прав позивача в процесі їх вчинення.

Позивач надіслав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, у якому зазначив про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення на неї представників представника апелянта/відповідача Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради - Картавцевої А.М. та представника позивача - Конева К.С., вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , 10.02.2016 року Управлінням архітектури та містобудування Одеської міської ради видано містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки №01-07/16 щодо реконструкції нежитлових приміщень, які розташовані у підвалі, 1 та 2 поверсі 3-х поверхової фасадної будівлі АДРЕСА_1 , без зміни внутрішніх розмірів фундаментів в плані з улаштуванням внутрішнього перепланування та улаштуванням на першому поверсі вітрини консольного типу з боку вулиці Троїцької з розміщенням її в рівень лінії забудови вулиці Канатної з улаштуванням додаткового вхідного вузла у вітрину з боку вулиці Канатної та розміщення в них магазину за адресою: АДРЕСА_1, нежитлове приміщення № 1 (а.с. 29-36).

Надалі, 10.08.2016 року Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області позивачу видана декларація про початок виконання будівельних робіт №ОД 84 від 10.08.2016 року «Реконструкція нежитлових приміщень №1, які розташовані у підвалі, першому та другому поверсі трьохповерхової фасадної будівлі №38, без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані, з улаштуванням внутрішнього перепланування та улаштуванням на першому поверсі вітрини консольного типу з боку вул. Троїцької з розміщенням її в рівень лінії Канатної, з улаштуванням додаткового вхідного вузла у вітрину з боку вул. Канатної та розміщенням в них магазину» за адресою: м. Одеса, вул. Канатна, 38» (а.с. 37-40).

Пізніше Департаментом ДАБІ в Одеській області на підставі наказу про проведення позапланової перевірки №1232 від 02.08.2017 року (а.с. 220), наказу №1350 від 29.08.2017 року (а.с. 218) про продовження строку позапланової перевірки, направлення на проведення позапланової перевірки №1089 від 07.08.2017 року та направлення на проведення позапланової перевірки №1173/1 від 29.08.2017 року (а.с. 217, 219) проведено позапланову перевірку відносно Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради, за результатами якої головним інспектором будівельного нагляду відділу нагляду за діяльністю уповноважених органів з питань архітектури та містобудування Департаменту ДАБІ в Одеській області Кшановським П.А. 04.09.2017 року складено акт (а.с. 221-229)

В ході перевірки виявлено ряд порушень з боку управління щодо видачі містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, зокрема встановлено, що містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки №9 від 10.02.2016 року стосовно реконструкції нежитлових приміщень, які розташовані у підвалі, 1 та 2 поверсі 3-х поверхової фасадної будівлі АДРЕСА_1 , без зміни внутрішніх розмірів фундаментів в плані з улаштуванням внутрішнього перепланування та улаштуванням на першому поверсі вітрини консольного типу з боку вулиці Троїцької з розміщенням її в рівень лінії забудови вулиці Канатної з улаштуванням додаткового вхідного вузла у вітрину з боку вулиці Канатної та розміщення в них магазину за адресою: АДРЕСА_1 , нежитлове приміщення №1 , замовник ОСОБА_1 , видані з порушенням п. 6 ч. 1 розділу V Прикінцевих положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», оскільки план зонування території (зонінгу) м. Одеси, розроблений ТОВ «Інститут Харківпроект», був затверджений рішенням №1316-VI від 19.10.2016 року, а вказані містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки видавались Управлінням до затвердження зонінгу (а.с. 223, 227).

Інспектором будівельного нагляду відділу нагляду за діяльністю уповноважених органів з питань архітектури та містобудування Департаменту ДАБІ в Одеській області Кшановським П.А. 29.09.2017 року прийнято рішення про скасування дії містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, зокрема містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки від 10.02.2016 року стосовно реконструкції нежитлових приміщень, які розташовані у підвалі, 1 та 2 поверсі 3-х поверхової фасадної будівлі АДРЕСА_1 , без зміни внутрішніх розмірів фундаментів в плані з улаштуванням внутрішнього перепланування та улаштуванням на першому поверсі вітрини консольного типу з боку вулиці Троїцької з розміщенням її в рівень лінії забудови вулиці Канатної з улаштуванням додаткового вхідного вузла у вітрину з боку вулиці Канатної та розміщення в них магазину за адресою: АДРЕСА_1 , нежитлове приміщення №1 (а.с. 24).

В підставах прийняття зазначеного рішення вказано, що спірні містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки надані на основі генерального плану населеного пункту, який згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту, а не на основі плану зонування території чи детального плану території, які відповідно до ч. 1 ст. 18 та ч. 4 ст. 19 цього Закону визначають містобудівні умови та обмеження використання території для містобудівних потреб, що є порушенням п. 6 ч. 1 розділу V Прикінцевих положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Управлінням Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради 02.05.2019 року прийнято Наказ про скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт №ОД 84 від 10.08.2016 року за №01-13/19ДАБК, яким скасовано реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт №ОД 84 від 10.08.2016 року «Реконструкція нежитлових приміщень №1, які розташовані у підвалі, першому та другому поверсі трьохповерхової фасадної будівлі №38, без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані, з улаштуванням внутрішнього перепланування та улаштуванням на першому поверсі вітрини консольного типу з боку вул . Троїцької з розміщенням її в рівень лінії Канатної, з улаштуванням додаткового вхідного вузла у вітрину з боку вул. Канатної та розміщенням в них магазину» за адресою: АДРЕСА_1 », замовник ОСОБА_1 (а.с. 160-161).

Листом від 02.05.2019 року №01-6/214-ПР позивачу повідомлено про скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт №ОД 84 від 10.08.2016 року (а.с. 22).

Позивач, не погоджуючись з такими рішеннями відповідачів, звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов ОСОБА_1 суд першої інстанції дійшов висновку, що видані 10.02.2016 року містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки видані відповідно до вимог законодавства та не підлягають скасуванню, оскільки законом до містобудівної документації на місцевому рівні, крім плану зонування та детального плану території, також віднесено генеральний план населеного пункту.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності визначені в Законі України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 року №3038-VI (далі - Закон №3038-VI), який спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 07.07.2011 року №109 затверджено Порядок надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, їх склад та зміст (далі Порядок - №109, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Як встановлено ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» державний архітектурно-будівельний контроль сукупність заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В ст. 1 Закону №3038-VI визначені поняття термінів, зокрема: містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки (далі - містобудівні умови та обмеження) - документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об`єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією; план зонування території (зонінг) - містобудівна документація, що визначає умови та обмеження використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон; генеральний план населеного пункту - містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 2 Закону №3038-VI планування і забудова територій - діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає: 1) прогнозування розвитку територій; 2) забезпечення раціонального розселення і визначення напрямів сталого розвитку територій; 3) обґрунтування розподілу земель за цільовим призначенням; 4) взаємоузгодження державних, громадських та приватних інтересів під час планування і забудови територій; 5) визначення і раціональне взаємне розташування зон житлової та громадської забудови, виробничих, рекреаційних, природоохоронних, оздоровчих, історико-культурних та інших зон і об`єктів; 6) встановлення режиму забудови територій, на яких передбачено провадження містобудівної діяльності; 7) розроблення містобудівної та проектної документації, будівництво об`єктів; 8) реконструкцію існуючої забудови та територій; 9) збереження, створення та відновлення рекреаційних, природоохоронних, оздоровчих територій та об`єктів, ландшафтів, лісів, парків, скверів, окремих зелених насаджень; 10) створення та розвиток інженерно-транспортної інфраструктури; 10-1) створення безперешкодного життєвого середовища для осіб з обмеженими фізичними можливостями та інших маломобільних груп населення; 11) проведення моніторингу забудови; 12) ведення містобудівного кадастру; 13) здійснення контролю у сфері містобудування.

Інструментом державного регулювання планування територій є містобудівна документація, яка поділяється на документацію державного, регіонального та місцевого рівнів.

Планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них (ч. 1 ст. 16 Закону №3038-VI).

Відповідно до абз. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 17 Закону №3038-VI генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

На підставі затвердженого генерального плану населеного пункту розробляється план земельно-господарського устрою, який після його затвердження стає невід`ємною частиною генерального плану.

У складі генерального плану населеного пункту може розроблятися план зонування території цього населеного пункту. План зонування території може розроблятися і як окрема містобудівна документація після затвердження генерального плану.

План зонування території розробляється на основі генерального плану населеного пункту (у його складі або як окремий документ) з метою визначення умов та обмежень використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон (ч. 1 с. 18 Закону №3038-VI).

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 25 Закону №3038-VI режим забудови територій, визначених для містобудівних потреб, встановлюється у генеральних планах населених пунктів, планах зонування та детальних планах територій.

Режим забудови територій, визначених для містобудівних потреб, обов`язковий для врахування під час розроблення землевпорядної документації.

Пунктом 4 ст.26 Закону №3038-VI визначено, що право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Згідно положень ч. 1-3 ст. 29 Закону №3038-VI основними складовими вихідних даних є: 1) містобудівні умови та обмеження; 2) технічні умови; 3) завдання на проектування.

Фізична або юридична особа, яка подала виконавчому органові сільської, селищної, міської ради або у разі розміщення земельної ділянки за межами населених пунктів - районній державній адміністрації заяву про намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва.

Містобудівні умови та обмеження надаються відповідними уповноваженими органами містобудування та архітектури на підставі містобудівної документації на місцевому рівні на безоплатній основі за заявою замовника, до якої додаються: 1) копія документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або копія договору суперфіцію; 2) копія документа, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці, або згода його власника, засвідчена в установленому законодавством порядку (у разі здійснення реконструкції або реставрації); 3) викопіювання з топографо-геодезичного плану М 1:2000; 4) витяг із Державного земельного кадастру.

Для отримання містобудівних умов та обмежень до заяви замовник також додає містобудівний розрахунок, що визначає інвестиційні наміри замовника, який складається у довільній формі з доступною та стислою інформацією про основні параметри об`єкта будівництва.

Цей перелік документів для надання містобудівних умов та обмежень є вичерпним.

Частиною 4 ст. 29 Закону №3038-VI передбачені підстави для відмови у наданні містобудівних умов та обмежень, якими є: 1) неподання визначених частиною третьою цієї статті документів, необхідних для прийняття рішення про надання містобудівних умов та обмежень; 2) виявлення недостовірних відомостей у документах, що посвідчують право власності чи користування земельною ділянкою, або у документах, що посвідчують право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці; 3) невідповідність намірів забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.

Відмова у наданні містобудівних умов та обмежень здійснюється шляхом направлення листа з обґрунтуванням підстав такої відмови відповідним уповноваженим органом містобудування та архітектури у строк, що не перевищує встановлений строк їх надання.

Вказані положення щодо порядку видачі, підстав відмови у видачі містобудівних умов та обмежень кореспондуються з положеннями Розділу II Порядку надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, їх склад та зміст від 07.07.2011 року №109.

Отже, системний аналіз наведених вище норм законодавства дає підстави для висновку, що порядок надання містобудівних умови та обмежень не передбачав їх видачу виключно у разі розроблення та затвердження на відповідній території «плану зонування території» чи «детального плану території», з чим погоджується апеляційний суд.

Положеннями ст. 29 Закону №3038-VI та Розділу II Порядку №109 передбачено, що спеціально уповноважений орган містобудування та архітектури визначає відповідність намірів щодо забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, а відповідно до абз. 2 ч. 5 ст. 29 Закону, рішення про відмову у наданні містобудівних умов та обмежень приймається лише у разі невідповідності намірів щодо забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.

Згідно п. 2.4 Порядку підставою для відмови у видачі містобудівних умов та обмежень є невідповідність намірів забудови земельної ділянки положенням відповідної містобудівної документації на місцевому рівні.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість скасування дії містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки від 10.02.2016 року з підстав порушення п. 6 ч. 1 розділу V Прикінцевих положень Закону, оскільки даним пунктом визначено, що до 1 січня 2015 року рішення щодо визначення та надання містобудівних умов і обмежень на територіях, де відповідно до Закону не затверджені плани зонування або детальні плани територій, приймають уповноважені органи містобудування та архітектури з урахуванням попередніх планувальних рішень у межах встановленого законодавством строку. Проте, положення п. 6 розділу V «Прикінцеві положення» Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» припинили свою дію з 1 січня 2015 року.

Як встановлено судом та не заперечувалось сторонами, в якості містобудівної документації при видачі оскаржуваних містобудівних умов було визначено саме Генеральний план м. Одеси, затверджений рішенням Одеської міської ради №6489-VI від 25 березня 2015 року, а щодо функціонального призначення земельної ділянки визначено «землі житлової та громадської забудови».

Враховуючи, що Законом до містобудівної документації на місцевому рівні крім плану зонування та детального плану території віднесено генеральний план населеного пункту, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що видані 10.02.2016 року містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки надані відповідно до вимог законодавства та не підлягають скасуванню, а позовні вимоги позивача за даним позовом підлягають задоволенню.

Крім того, на виконання рішення головного інспектора будівельного нагляду відділу нагляду за діяльністю уповноважених органів з питань архітектури та містобудування Департаменту архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області Кшановського П.А. від 29.09.2017 року про скасування містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки від 10.02.2016 року Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради 02.05.2019 року прийнято Наказ №01-13/197ДАБК, яким скасовано реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт №ОД 84 від 10.08.2016 року. Підставою скасування декларації про початок виконання будівельних робіт є скасування містобудівних умов та обмежень.

Оскільки рішення головного інспектора будівельного нагляду відділу нагляду за діяльністю уповноважених органів з питань архітектури та містобудування Департаменту архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області Кшановського П.А. від 29.09.2017 року про скасування дії містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки від 10.02.2016 року є протиправними, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що прийнятий на його підставі Наказ №01-13/197ДАБК від 02.05.2019 року також є протиправним та підлягає скасуванню.

Крім вищенаведеного суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що оскільки наділений відповідними повноваженнями орган видав позивачу спірні містобудівні умови та обмеження, на підставі яких було подано декларацію про початок будівельних робіт та на протязі майже чотирьох років здійснювалось відповідне будівництво, допущення органом нагляду (в даному випадку Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради та Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області) певних порушень не можуть бути поставлені у провину позивачу, адже останні правомірно розраховували на відповідність нормам чинного законодавства поданої ними документації.

В той же час, перевірка питання правомірності виданих органами державної влади дозволів на вчинення певних дій або їх погодження має відбуватись саме на відповідних етапах, а не у будь-який невизначений час.

Європейський суд у справі Black Clawson Ltd. v. Papierwerke AG, (1975) AC 591 at 638 вказав, що сприйняття верховенства права як конституційного принципу вимагає того, аби будь-який громадянин, перед тим, як вдатися до певних дій, мав змогу знати заздалегідь, які правові наслідки настануть.

Рішенням Європейського Суду з прав людини у справі «Пайн Велі Девелопмент ЛТД" та інші проти Ірландії» постановлено, що статтю 1 Першого протоколу до Конвенції можна застосовувати для захисту «правомірних очікувань» щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною права власності. «Правомірні очікування» виникають у особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для дотримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала усі підстави вважати так.

Позивач, отримавши містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки відповідно до Генерального плану забудови правомірно очікували на те, що їх право на розпорядження належним їм на праві власності майном відповідно до законодавства в майбутньому, не буде порушено чи обмежено під час здійснення суб`єктом владних повноважень заходів з державного архітектурно-будівельного нагляду чи припинено шляхом прийняття іншого рішення.

Сутність принципу правової визначеності Європейський суд визначає як забезпечення передбачуваності ситуації та правовідносин у сферах, що регулюються, цей принцип не дозволяє державі посилатись на відсутність певного правового акта, який визначає механізм реалізації прав і свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах.

У рішенні у справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик їх помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Також зазначено, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен накладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав про задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 ..

Слід наголосити на тому, що частинами 1 та 2 статті 2 КАС України установлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень збоку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідачі, які є суб`єктами владних повноважень, свою позицію не довели та не обґрунтували.

У зв`язку з цим, за результатом апеляційного розгляду даної справи колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувані рішення Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради та Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області задоволенню щодо позивача не ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та прийняті без урахування усіх фактичних обставин, з порушенням прав позивача.

Підсумовуючи наведене колегія суддів дійшла висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, оскаржуване рішення прийняте відповідно до норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, апеляційні скарги Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради та Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 292, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради та Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення апеляційного суду, або з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

Головуючий суддя-доповідач В.О.Скрипченко

Суддя І.П.Косцова

Суддя Ю.В.Осіпов

Повне судове рішення складено 16 березня 2020 року