Справа № 815/4116/17
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2020-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/4116/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Марина П.П.,

за участю секретаря Пивовар Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом Одеської міської ради до Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання протиправними та скасування постанов старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Цинєва Віталія Олександровича від 18.07.2017 року ВП №47389412 про стягнення виконавчого збору та від 24.07.2017 року ВП №54358245 про відкриття виконавчого провадження

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Одеської міської ради до Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), в якому позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Цинєва Віталія Олександровича від 18.07.2017 року ВП № 47389412 про стягнення виконавчого збору та визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Цинєва Віталія Олександровича від 24.07.2017 року ВП №54358245 про відкриття виконавчого провадження.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у передбачений законодавством термін постанови про стягнення виконавчого збору державним виконавцем винесено не було. Натомість, виконавчий збір стягнено лише під чає закінчення виконавчого провадження та, відповідно, у розмірі, передбаченому редакцією Закону України «Про виконавче провадження», чинною на момент закінчення виконавчого провадження - 12800 грн. На переконання позивача, державний виконавець не мав права виносити постанову про стягнення виконавчого збору після закінчення виконавчого провадження, а тим більше визначати розмір виконавчого збору, виходячи з положень Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на момент закінчення виконавчого провадження. До того ж, Одеська міська рада звертає увагу на те, що законодавством передбачений спеціальний порядок виконання рішень про стягнення коштів з бюджетних установ (якою є Одеська міська рада) Державною казначейською службою України, з урахуванням чого постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору є протиправною та підлягає скасуванню.

В запереченнях від 29.08.2017 року (а.с.116-119) відповідач зазначив, що адміністративний позов не визнає в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень представник зазначає, що відповідно до розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.09.2016 року за №1302/29432 затверджено Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 року №512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року №2832/5) встановлено, що у разі закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», тому державним виконавцем відділу винесено постанову про стягнення виконавчого збору від 15.03.2017 року. На примусовому виконанні в відділі перебуває виконавче провадження (АСВП №54358245) з примусового виконання постанови №47389412 виданий 18.07.2017р. ВПВР УДВС ГТУЮ в Одеській області про стягнення з Одеської міської ради виконавчий збір на користь держави у розмірі 12800 грн. Враховуючи вищенаведене. керуючись ст. ст. 3,4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження) (у новій редакції), державним виконавцем відділу винесено постанови про відкриття виконавчого провадження від 24.07.2017р. Копії яких направлені боржнику на виконання. Отже, виконавчі дії тривають відповідно та в рамках Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою суду від 09.08.2017 року відкрито провадження у даній справі.

Ухвалою суду від 09.08.2017 року закінчено підготовче провадження і призначити справу до судового розгляду.

Ухвалою суду від 14.08.2017 року зупинено провадження у справі.

Ухвалою суду від 29.08.2017 року продовжено строк зупинення провадження у справі.

Ухвалою суду від 06.09.2017 року, занесеною до журналу судового засідання, поновлено провадження у справі.

Ухвалою суду від 06.09.2017 року зупинено провадження у справі.

Ухвалою суду від 04.03.2020 року, занесеною до протоколу судового засідання, поновлено провадження у справі.

Ухвалою суду від 04.03.2020 року вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представником позивача до канцелярії суду надано клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Представник відповідача до суду не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Враховуючи неявку сторін, відсутність потреби щодо заслухання свідка чи експерта, судом, керуючись положеннями ч.9 ст.205 КАС України, прийнято рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, оцінивши їх за власним внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді справи, суд встановив наступні факти та обставини.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 28.04.2015 року на підставі виконавчого листа №2-1936/06, виданого Київським районним судом м. Одеси 15.04.2015 року за наслідками розгляду адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Одеського міського управління земельних ресурсів, Одеської міської ради про зобов`язання Одеського міського управління земельних ресурсів у встановленому земельним законодавством України порядку підготувати усі необхідні документи для надання земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язання Одеської міської ради у встановленому законом порядку внести документи по наданню ОСОБА_1 зазначеної земельної ділянки на розгляд сесії Одеської міської ради, державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Іскренко О.С., за №47389412 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-1936/06 (а.с.26-27).

Пунктом 2 вказаної постанови встановлено боржнику самостійно виконати вимоги виконавчого документу в 7-ий термін з моменту винесення постанови та направити на адресу Відділу до закінчення строку наданого для самостійного виконання, копії документів, підтверджуючих виконання вимог виконавчого документу.

Пунктом 3 цієї ж постанови визначено, що при невиконання рішення в наданий для самостійного виконання строк, виконати його примусово зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат пов`язаних з вчиненням виконавчих дій, та боржник може бути притягнутий до відповідальності, відповідно до вимог ст.89 Закону України «Про виконавче провадження» в 10-денний строк з моменту її одержання.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Іскренко О.С., від 15.07.2015 року за №47389412 закрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-1936/06 від 15.04.2015 року на підставі п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.28).

Як вбачається із постанови про закриття виконавчого справдження, питання про затвердження проекту землеустрою про відведення земельної ділянки площею 0,1000 га за адресою: АДРЕСА_2 . АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд розглянуто та не прийнято.

Начальником відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Темнохуд А.В. від 24.03.2016 року скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження від 15.07.2015 року та зобов`язано державного виконавця Мельниченко А.В. винести постанову про відновлення виконавчого провадження №47389412 та передати для подальшого виконання державному виконавцю ОСОБА_2 .

Як вбачається із зазначеної постанови підставою прийняття останньої вказано, що державним виконавцем проведено виконавчі дії не в повному обсязі без з`ясування, чи мав боржник підстави залишити невирішеним по суті питання, внесене на розгляд сесії Одеської міської ради (а.с.29).

Постановою від 24.03.2016 року за №47389412 виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-1936/06 відновлено (а.с.30).

Київським районним судом м. Одеси 12.04.2016 року у справі №520/3391/16-а прийнято ухвалу, якою задоволено заяву ОСОБА_1 про роз`яснення рішення суду у справі №2-1936/06, відповідно до якої Одеська міська рада, отримавши від департаменту комунальної власності Одеської міської ради всі необхідні документи для надання ОСОБА_1 земельної ділянки, зобов`язана у встановленому порядку внести документи на розгляд сесії Одеської міської ради та розглянути вказане питання, прийнявши відповідне рішення по задоволенню або відмові у задоволенні заяви про надання ОСОБА_1 , земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.31).

Одеською міською радою 27.04.2016 року, розглянуто клопотання ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачі йому у приватну власність земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за результатами якого прийнятно рішення №629-VII, яким, в свою чергу, відмовлено у затвердженні вказаного проекту з урахуванням заборони, встановленої ч.3 ст.24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (а.с.35).

Представник Одеської міської ради 19.05.2016 року звернувся до старшого державного виконавця Долинського М.М. із клопотанням, в якому просив винести постанову про закінчення виконавчого провадження №47389412 з виконання виконавчого листа №2-1936/06 з підстав фактичного виконання (а.с.33-34).

Відділом примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції в Одеській області Одеській міській раді направлено вимогу від 02.11.2016 року за №09.1-14595В-10/314, якою встановлено: виконати вимоги виконавчого документу у відповідності до рішення Київського районного суду м. Одеси, а саме внести у встановленому законодавством порядку документи по наданню ОСОБА_1 земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на розгляд сесії Одеської міської ради (а.с.36).

Представник Одеської міської ради 02.12.2016 року звернувся до старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Цинєва В.О. із клопотанням, в якому просив закінчити виконавче провадження №47389412 з виконання виконавчого листа №2-1936/06 з підстав фактичного виконання (а.с.33-34).

Одеською міською радою на ім`я старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Цинєва В.О., направлено клопотання від 02.12.2016 року про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду в повному обсязі, в якому позивачем повідомлено, що на виконання постанови Київського районного суду м. Одеси від 01.06.2006 року у справі 2-1936/06 (з урахуванням положень ухвали Київського районного суду м. Одеси від 12.04.2016 року про роз`яснення даної постанови) та вимог виконавчого листа, документи з приводу надання ОСОБА_1 земельної ділянки були внесені на розгляд сесії Одеської міської ради, вказані матеріали були розглянуті та, за результатами такого розгляду, міською радою прийнято рішення про відмову у затверджені проекту землеустрою. Також позивачем повідомлено, що правові підстави для перегляду вказаного рішення відсутні, оскільки воно прийнято з урахуванням обставин, які існували на час розгляду порушеного заявником питання (а.с.37-38).

В свою чергу, 08.02.2017 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ в Одеській області Цинєвим В.О., прийнято постанову про накладення на позивача штрафу в розмірі 5100 грн., якою встановлено, що постановою Київського районного суду м. Одеси від 12.04.2016 року по справі №520/5836/16-а від 10.10.2016 року визнано протиправним та скасовано рішення Одеської міської ради від 27.04.2016 року. Тобто, вимоги виконавчого документу боржником не виконано (а.с.39).

Надалі, державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ в Одеській області Цинєвим В.О., 21.03.2017 року прийнято постанову про накладення на позивача штрафу в розмірі 10200 грн., за повторне невиконання рішення суду.

Державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ в Одеській області Цинєвим В.О., 17.07.2017 року прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.11 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», в якій також повідомлено про направлення державним виконавцем повідомлення про вчинення кримінального правопорушення до Головного управління Національної поліції в Одеській області (а.с.42).

18.07.2017 року ВП №47389412 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ в Одеській області Цинєвим В.О., прийнято постанову про стягнення з Одеської міської ради виконавчого збору у розмірі 12800 грн (а.с.44).

24.07.2017 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ в Одеській області Цинєвим В.О., прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №54358245 з виконання вищезазначеної постанови про стягнення виконавчого збору (а.с.45).

Позивач вважає, що державний виконавець не мав права виносити постанову про стягнення виконавчого збору після закінчення виконавчого провадження та визначати розмір виконавчого збору, виходячи з положень Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на момент закінчення виконавчого провадження, а з урахуванням спеціального порядку виконання рішень про стягнення коштів з бюджетних установ постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору є протиправною та підлягає скасуванню. З даних підстав позивач звернувся до суду з позовом.

Отже, предметом розгляду за даним позовом є саме дослідження правомірності винесення відповідачем постанови про стягнення виконавчого збору після закінчення виконавчого провадження та у розмірі відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на момент закінчення виконавчого провадження та порушення відповідачем порядку виконання рішень про стягнення коштів з бюджетних установ.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ст.1, 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Суд зазначає, що на момент відкриття виконавчого провадження №47389412 з виконання виконавчого листа №2-1936/06, в рамках якого винесено оскаржувану постанову про стягнення виконавчого збору, діяла редакція Закону України «Про виконавче провадження» від 05.04.2015 року.

Відповідно до положень ч.1-2 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 05.04.2015 року) державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно до ч.1 та ч.3 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 05.04.2015 року) у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

У разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Згідно положень ч.1-4, 6, 8 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 05.04.2015 року), у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених відповідно до вимог цього Закону, за виконавчими документами, які підлягають негайному виконанню, а також у разі перерахування коштів стягувачу у випадку, передбаченому частиною другою статті 27 цього Закону, та у разі виконання рішень у порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

Постанова про стягнення виконавчого збору виноситься під час першого надходження виконавчого документа державному виконавцю. Під час наступних пред`явлень до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

Розмір фактично стягнутого з боржника виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі.

У разі завершення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 47, пунктами 2 і 8 частини першої статті 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.

Постанова про стягнення виконавчого збору надсилається боржнику не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена до суду в десятиденний строк.

Отже, аналізуючи вказане, постанова про стягнення виконавчого збору виноситься державним виконавцем у разі невиконання боржником рішення суду на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження, тобто у добровільному порядку.

При цьому, у разі завершення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 47, пунктами 2 і 8 частини першої статті 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.

Як встановлено судом, постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Іскренко О.С., від 15.07.2015 року за №47389412 закрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-1936/06 від 15.04.2015 року на підставі п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.28).

Відповідно до п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на момент закриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-1936/06) виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Проте, постановою від 24.03.2016 року за №47389412 виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-1936/06 відновлено (а.с.30) з підстав того, що державним виконавцем проведено виконавчі дії не в повному обсязі без з`ясування, чи мав боржник підстави залишити невирішеним по суті питання, внесене на розгляд сесії Одеської міської ради (а.с.29).

Суд зазначає, що предметом розгляду в даних спірних правовідносинах є саме стягнення з позивача виконавчого збору відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 17.02.2017 року, чинній на момент закінчення виконавчого провадження.

Державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ в Одеській області Цинєвим В.О., 17.07.2017 року прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.11 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», в якій також повідомлено про направлення державним виконавцем повідомлення про вчинення кримінального правопорушення до Головного управління Національної поліції в Одеській області (а.с.42).

18.07.2017 року ВП №47389412 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ в Одеській області Цинєвим В.О., керуючись положеннями ст.ст.3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження», прийнято постанову про стягнення з Одеської міської ради виконавчого збору у розмірі 12800 грн (а.с.44).

24.07.2017 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ в Одеській області Цинєвим В.О., прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №54358245 з виконання вищезазначеної постанови про стягнення виконавчого збору (а.с.45).

Відповідно до п.11 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 17.02.2017 року) виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

В свою чергу, ч.3 ст.63 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 17.02.2017 року) передбачає, що виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до положень ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 17.02.2017 року), у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Суддів звертає увагу, що ст.58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

Принцип незворотності дії в часі поширюється на всі закони та інші нормативно-правові акти. Виняток з цього принципу допускається лише у випадках, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до п.2 рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 у справі №1-рп/99 за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення ч.1 ст.58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч.1 ст.58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

З матеріалів справи вбачається, що 28.04.2015 року відповідачем відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-1936/06.

Суд зазначає, що на момент відкриття і навіть на момент закриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-1936/06 від 15.04.2015 року на підставі п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» діяла редакція Закону України «Про виконавче провадження» від 05.04.2015 року, яка, в свою чергу, передбачала розмір виконавчого збору у разі невиконання боржником-юридичною особою вимог немайнового характеру станом на 2015 рік 2040 грн.

Проте, головним державним виконавцем, керуючись положеннями ст.ст.3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження», винесено оскаржувану постанову про стягнення виконавчого збору саме в розмірі 12800 грн., за невиконання виконавчого листа №2-1936/06 від 15.04.2015 року.

Відповідно до ч.3 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 17.02.2017 року), передбачає, що за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Суд зазначає, що виконавче провадження відкрито 28.04.2015 року, коли редакція Закону України «Про виконавче провадження» передбачала інший розмір виконавчого збору, а виконавчий збір з цим таки виконавчим провадженням з позивача стягнуто в розмірі, який передбачає редакція Закону України «Про виконавче провадження» від 17.02.2017 року.

Таким чином, вказане виключає можливість для застосування даної норми під час прийняття оскаржуваної постанови.

Згідно п. 49 рішення Європейського суду з прав людини від 26.04.1979 у справі "Санді Таймс" проти Сполученого Королівства, право має бути в адекватній мірі доступним: особи повинні мати відповідну обставинам можливість орієнтуватися у тому, які правові норми застосовуються у даному випадку. Норма не може вважатися "законом", доки вона не сформульована з достатнім ступенем точності, що дозволяє особі узгоджувати з нею свою поведінку: особи повинні мати можливість передбачити у розумному відносно обставин ступені наслідки, які може потягнути певне діяння".

З урахуванням зазнаного, суд вважає, що постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Цинєва В.О. від 18.07.2017 року ВП № 47389412 про стягнення виконавчого збору з позивача протиправно стягнено виконавчий збір в розмірі 12800 грн., а тому позовні вимоги в даній частині щодо визнання протиправною та скасування постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Цинєва Віталія Олександровича від 18.07.2017 року ВП №47389412 про стягнення виконавчого збору підлягають задоволенню.

Враховуючи, що оскаржувана постанова старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Цинєва Віталія Олександровича від 24.07.2017 року ВП №54358245 про відкриття виконавчого провадження прийнята на виконання постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Цинєва В.О. від 18.07.2017 року ВП № 47389412 про стягнення виконавчого збору з позивача, яка, в свою чергу судом визнана протиправною, суд зазначає про наявність підстав для задоволення позовних вимог і в цій частині.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 3 ст.2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Відповідно до ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням встановлених судом фактів, оцінюючи надані сторонами у справі докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Судові витрати розподілити відповідно до ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст.241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Одеської міської ради до Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання протиправними та скасування постанов старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Цинєва Віталія Олександровича від 18.07.2017 року ВП №47389412 про стягнення виконавчого збору та від 24.07.2017 року ВП №54358245 про відкриття виконавчого провадження задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Цинєва Віталія Олександровича від 18.07.2017 року ВП № 47389412 про стягнення виконавчого збору.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Цинєва Віталія Олександровича від 24.07.2017 року ВП №54358245 про відкриття виконавчого провадження.

Стягнути з Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) за рахунок його бюджетних асигнувань судовий збір у розмірі 3200 грн. на рахунок юридичного департаменту Одеської міської ради (код 26302537, р/р ІІА0034995, ДКСУ м. Київ, МФО 820172).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана відповідно до положень ч.6 ст.287 КАС України.

Позивач: Одеська міська рада (, 65026, м.Одеса, площа Думська, 1);

Відповідач: Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (, 65091, м.Одеса, вул.Разумовська, 37).

Суддя П.П.Марин

.