Справа № 500/1704/19
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2020-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2020 рокуЛьвівСправа № 500/1704/19 пров. № 857/13630/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Лутчин А.М.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

за участю представника позивача Гуцалюка А.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу Управління Держпраці у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2019 року, прийняте суддею Мандзій О.П. о 13 годині 05 хвилині у місті Тернополі, повний текст складений 05.11.2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування рішень,-

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з адміністративним позовом Управління Держпраці у Тернопільській області (надалі - відповідач) про визнання протиправними та скасування постанови від 05.12.2018 року №ТР1610/759/АВ/ІП-ФС та постанови №ТР1610/759/АВ/ТД-ФС.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2019 року позов задоволений.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ч.2 ст.265 КЗпП України і ч.1 ст.41 КУпАП передбачено відповідальність фізичних осіб - підприємців за порушення терміну проведення атестації робочих місць (зокрема, кухара) за умовами праці та порядку її проведення.

Відтак, з урахуванням позиції Верховного Суду від 21.12.2018 року (справа №814/2156/16) та від 22.04.2019 року (справа №806/2143/18), беручи до уваги, що позивача постановою Тернопільського міськрайонного суду притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.41 КУпАП від 24.01.2019 року, а оспореною постановою Управління Держпраці повторно притягнуто його до відповідальності за те ж порушення 05.12.2018 року (абз.8 ч.2 ст.265 КЗпП України), тому остання постанова №ТР1610/759/АВ/ІП-ФС не відповідає ст.61 Конституції України, ч.2 ст.2 КАС України.

Щодо постанови від 05.12.2018 року №ТР1610/759/АВ/ТД-ФС (притягнуто до відповідальності відповідно до абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України), зокрема, встановлення факту допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору, то телефонна переписка та фото, а також лише особисті пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не можуть підтверджувати вказаного факту. Причому, зі слів останніх ті працювали на другому поверсі приміщення, в якому позивач займає перший поверх.

Також наведене спростовано самим позивачем та зазначено, що на другому поверсі діє ТзОВ «Фемелі оф Брендс».

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, управління Держпраці у Тернопільській області подало апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на особисті пояснення ОСОБА_2 , який працював у суші - барі «ІНФОРМАЦІЯ_1» ОСОБА_1 та останній приймав його особисто на роботу. З особистої переписки, ОСОБА_2 був матеріально відповідальним.

Подібне особисто пояснила і ОСОБА_3 .

Отже, позивач допустив до роботи вказаних осіб без належного оформлення трудових відносин.

Також, з матеріалів справи встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 здійснює діяльність не ТзОВ «Фемелі оф Брендс», а ФОП ОСОБА_1 (договір суборенди та акт передачі це підтверджують).

Слід звернути увагу на позицію Верховного Суду від 06.03.2019 року (справа №522/12566/18), згідно якої штрафи відповідно до ч.2 ст.265 КЗпП України є фінансовими санкціями, ототожнення таких штрафів із адміністративною відповідальністю є неправильним.

Таким чином, управління Держпраці у Тернопільській області діяло в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України і оскаржувані постанови є законними.

Просить скасувати рішення суду та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та його представника, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець та здійснює господарську діяльність - діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування, за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується відомостями витягу з реєстру платників єдиного податку від 09.08.2016 року №486 (а.с.47).

На адресу Управління Держпраці у Тернопільській області 06.11.2018 року надійшла заява ОСОБА_2 про не оформлення на роботу та не виплату заробітної плати фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (а.с.34).

Враховуючи подану заяву, Управлінням Держпраці у Тернопільській області видано наказ №724 від 13.11.2018 року, в якому, серед іншого, з 13 по 19 листопада 2018 року провести захід державного контролю за додержанням законодавства про працю (інспекційне відвідування) у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , який здійснює діяльність за адресою АДРЕСА_1 , ресторан суші-бар « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (а.с.38) та направлення на проведення заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю (інспекційне відвідування) від 13.11.2018 року №ТР 1610/759 (а.с.39), примірник якого отримано позивачем 13.11.2018 року, про що свідчить його підпис.

Відповідно до пояснень позивача від 13.11.2018 року, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 з 01.08.2016 року займається підприємницькою діяльністю. Заклад працює з 10:00 год. до останнього клієнта. На роботі 13.11.2018 року є позивач, директор ТОВ «Фемелі оф Брендс» і працівник - кухар Вовк С.В. (а.с.48).

Під час інспекційного відвідування виявлено відсутність документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, що зафіксовано у акті про неможливість проведення інспекційного відвідування від 14.11.2018 року №ТР1610/759/НД/АВ (а.с.40-41) та надано вимогу про надання документів від 14.11.2018 року № ТР1610/75/ПД у строк до 16:00 год. 16.11.2018 року (а.с.42).

За результати інспекційного відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 19.11.2018 року Управлінням Держпраці у Тернопільській області складено акт №ТР1610/759/АВ (43-46), примірник якого отримано позивачем 19.11.2018 року, про що свідчить його підпис.

Так, вказаним заходом державного контролю за додержанням законодавства про працю виявлено порушення позивачем вимог ч.3 ст.24 КЗпП України та постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» від 17.06.2015 року №413, що полягає у допуску до роботи за місцем провадження підприємницької діяльності, у ресторані суші-бар « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 без належного оформлення трудових відносин (без укладання трудового договору та повідомлення про прийом працівника на роботу територіальному органу ДФС).

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 здійснює підприємницьку діяльність (діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування) у ресторані суші-барі « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно письмового пояснення неповнолітнього ОСОБА_2 , наданого, за згоди матері ОСОБА_4 , 14.11.2018 року у приміщенні Управління Держпраці у Тернопільській області останній працював у ресторані суші-бар « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з 01.10.2018 року, який особисто приймав на роботу барменом. Графік роботи був з 10:00 год. до 23:00 год. позмінно 3 дні через 3 дні. В його обов`язки входило приготування кави та робота офіціанта. При прийомі на роботу фізична особа підприємець ОСОБА_1 обіцяв платити 200,00 грн. в день за відпрацьовану зміну. Однак ніякого обіцяного розрахунку по виплаті заробітної плати не проводилось, в зв`язку з чим ОСОБА_2 30.10.2018 року звільнився. (а.с.58) Також, надано фото на робочому місці (а.с.60).

З особистої переписки, яку надав ОСОБА_2 , як доказ про те що, перебував у трудових відносинах із фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , виявлено той факт що, дана особа була матеріально відповідальна та підпорядковувалась внутрішньому трудовому розпорядку вищевказаного закладу.

Згідно письмового пояснення неповнолітньої ОСОБА_3 , наданих, за згодою матері ОСОБА_5 , 14.11.2018 року у приміщенні Управління Держпраці у Тернопільській області, остання працювала у ресторані сущі-бар «ІНФОРМАЦІЯ_1» у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , який заходиться за адресою АДРЕСА_1 , з 01.10.2018 року по 13.11.2018 року. На роботу брав та співбесіду проводив фізична особа-підприємець ОСОБА_1 на посаду офіціанта. В її обов`язки входило протирання столів, видача приготованих страв, протирання столових приборів, зустріч гостей. Графік роботи з 10:00 год. до 23:00 год. Без будь яких пояснень, поважних причин 13.11.2018 року в телефонному режимі була повідомлена про звільнення. Заробітну плату ОСОБА_3 за відпрацьований період не виплатили, працювала за «чайові» (а.с.59). Також, на підтвердження сказаного надано особисту переписку.

Також, інспекційним відвідуванням виявлено порушення позивачем п.1 постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці» від 01.08.1992 року № 442, згідно із яким атестація робочих місць за умовами проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форми власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому.

Під час проведення інспекційного відвідування фізична особа-підприємець ОСОБА_1 не надав документів, які б підтвердили складений висновок за результатами про проведення атестації робочого місця «кухар» у закладі громадського харчування ресторан суші-бар « ІНФОРМАЦІЯ_1 », де він здійснює підприємницьку діяльність за адресою АДРЕСА_1 .

Управлінням Держпраці у Тернопільській області 19.11.2018 року було складено протокол про адміністративне правопорушення №ТР1610/759/АВ/П/ПТ, на підставі якого постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24.01.2019 року у справі №607/25370/18 на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на суму 510,00 грн. (а.с.14-16). Визначену у вказаній постанові суму штрафу, 510,00 грн., позивач сплатив до Державного бюджету 04.02.2019 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією дублікату квитанції №0.0.1.1 від 04.02.2019 року (а.с.17).

З метою повідомлення позивача про розгляд справи про накладення штрафу, призначеного на 05.12.2018 року, за його адресою листом від 28.11.2018 року №4065/01-05-12.3/18 відповідачем надіслано повідомлення (а.с.61).

Розглянувши справу про накладення штрафу та на підставі акту інспекційного відвідування від 19.11.2018 року №ТР1610/759/АВ, відповідачем 05.12.2018 року винесено постанову №ТР1610/759/АВ/ІП-ФС про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами у розмірі 3723,00 грн. у відповідності до абз.8 ч.2 ст.265 КЗпП України за порушення вимог п.1 постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці» від 01.08.1992 року № 442 (а.с.62) та постанову №ТР1610/759/АВ/ТД-ФС про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами у розмірі 223380,00 грн. у відповідності до абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України за порушення вимог ч.3 ст.24 КЗпП України та постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» від 17.06.2015 року №413 (а.с.62-64).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Згідно ч.1 ст.8 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» орган державного нагляду (контролю) в межах повноважень, передбачених законом, під час здійснення державного нагляду (контролю) має право, зокрема, застосовувати санкції до суб`єктів господарювання, їх посадових осіб та вживати інших заходів у межах та порядку, визначених законом.

Згідно з ч.2 ст.2 КЗпП України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

За змістом ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

З аналізу чинного законодавства вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва.

Зазначений висновок апеляційного суду відповідає позицію Верховного Суду, викладеній у постанові від 25.11.2019 року у справі №620/392/19 та у постанові від 04.07.2018 року у справі №820/1432/17.

Трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами (стаття 23 КЗпП України).

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.3 ст.24 КЗпП України).

Відповідно до частини третьої статті 24 КЗпП України Кабінет Міністрів України прийняв постанову «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» №413 від 17.06.2015 року (далі - Постанова №413).

За правилом, визначеним Постановою №413 повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором.

Інформація, що міститься у повідомленні про прийняття працівника на роботу, вноситься до реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до п.1 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 року №442 (надалі - Порядок №442) атестація робочих місць за умовами праці (надалі - атестація) проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому.

Контроль за якістю проведення атестації робочих місць за умовами праці, правильністю застосування списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, Списків виробництв, робіт, цехів, професій і посад, зайнятість працівників в яких дає право на щорічні додаткові відпустки за роботу із шкідливими і важкими умовами праці та за особливий характер праці, Переліку виробництв, цехів, професій і посад із шкідливими умовами праці, робота в яких дає право на скорочену тривалість робочого тижня, Переліків робіт із особливо шкідливими і особливо важкими та шкідливими і важкими умовами праці, на яких встановлюється підвищена оплата праці, та інших нормативно-правових актів, відповідно до яких надаються пільги та компенсації працівникам за роботу із шкідливими умовами праці, покладається на Держпраці (п.11 Порядку №442).

Як передбачено ч.1 ст.265 КЗпП України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Відповідно до абз.2, 8 ч.2 ст.265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі:

фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення;

порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - сьомим цієї частини, - у розмірі мінімальної заробітної плати.

З приводу покликання апелянта на те, що штрафи відповідно до ч.2 ст.265 КЗпП України є фінансовими санкціями, ототожнення таких штрафів із адміністративною відповідальністю є неправильним, колегія суддів зазначає таке.

За змістом ч.3, 4 ст.265 КЗпП України штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України.

Штрафи, зазначені у ч.2 ст.265 КЗпП України, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.1 ст.41 КУпАП порушення встановлених термінів виплати пенсій, стипендій, заробітної плати, виплата їх не в повному обсязі, терміну надання посадовими особами підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та фізичними особами - підприємцями працівникам, у тому числі колишнім, на їхню вимогу документів стосовно їх трудової діяльності на даному підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця, необхідних для призначення пенсії (про стаж, заробітну плату тощо), визначеного Законом України «Про звернення громадян», або надання зазначених документів, що містять недостовірні дані, порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення, а також інші порушення вимог законодавства про працю - тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та громадян - суб`єктів підприємницької діяльності від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

При цьому, штраф за ч. 2 ст. 265 КЗпП України є фінансовою санкцією, яка накладається постановою уповноваженої посадової особи Держпраці, що може бути оскаржена в судовому порядку, а штраф за ч. 1 ст.41 КУпАП є адміністративною відповідальністю і накладається згідно із рішенням суду за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Судом першої інстанції вірно звернута увага на те, що ключовою відмінністю цих двох статей є суб`єктний склад правопорушення. Завдяки цьому одночасно до відповідальності може бути притягнено юридичну особу як роботодавця (за ст.265 КЗпП України) та посадову особу цієї юридичної особи (за ст.41 КУпАП) за порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення.

Однак, у разі притягнення до відповідальності фізичної особи-підприємця на підставі абз.8 ч.2 ст.265 КЗпП України і ч.1 ст.41 КУпАП, повністю збігаються суб`єкт відповідальності і вид порушення (порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення).

Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у постанові від 21.12.2018 року у справі №814/2156/16.

Суд першої інстанції цілком обґрунтовано взяв до уваги постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24.01.2019 року у справі №607/25370/18 (а.с.105), якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн., що відповідно до дублікату квитанції №0.0.1.1 від 04.02.2019 року сплачено в повному обсязі (а.с.17). Відтак, суд дійшов вірного висновку про те, що накладення на позивача штрафу за те саме правопорушення також і постановою Управління Держпраці у Тернопільській області про накладення штрафу від 05.12.2018 року № ТР1610/759/АВ/ІП-ФС є подвійним притягненням до відповідальності.

Враховуючи наведене вище, постанова Управління Держпраці у Тернопільській області № ТР1610/759/АВ/ІП-ФС від 05.12.2018 року про накладення штрафу уповноваженими особами на підставі абз.8 ч.2 ст.265 КЗпП України є протиправною та підлягає до скасування.

З приводу постанови №ТР1610/759/АВ/ТД-ФС про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами у розмірі 223380,00 грн. у відповідності до абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України за порушення вимог ч.3 ст.24 КЗпП України та постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» від 17.06.2015 року №413 (а.с.63-64), колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до акта інспекційного відвідування від 19.11.2018 року №ТР1610/759/АВ, складеного за результатами вказаного заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю Управлінням Держпраці у Тернопільській області на підставі пояснень ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зроблено висновок про допуск таких осіб фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 до роботи за місцем провадження підприємницької діяльності, у ресторані суші-бар « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , без належного оформлення трудових відносин (без укладання трудового договору та повідомлення про прийом працівника на роботу територіальному органу ДФС).

Як вбачається із матеріалів справи, доводи відповідача базуються лише на поясненнях ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як зацікавлених осіб та фото з мобільного телефону ОСОБА_2 .

Із наявного у матеріалах справи фото (а.с.60) не можливо встановити, де саме зроблено це фото і при яких обставинах, а відтак також не підтверджено факт перебування ОСОБА_2 з позивачем у трудових відносинах. Окрім цього, зазначене фото не входило в доказову базу та відсутнє на нього покликання в оскаржуваній постанові сторони відповідача.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи, місце роботи бармена на другому поверсі приміщення відноситься до ТОВ «Фемелі оф Брендс», що орендує частину приміщення за адресою АДРЕСА_1 на підставі договору суборенди від 22.01.2018 року (а.с.49), укладеного з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 .

Також у матеріалах справи відсутні докази про виконання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 обов`язків бармена та офіціанта, зокрема, оформлених ними розрахункових чи інших документів тощо.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Управлінням Держпраці у Тернопільській області не доведено правомірності винесення постанови від 05.12.2018 року №ТР1610/759/АВ/ТД-ФС про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами на підставі абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України, відтак така є протиправною та підлягає до скасування.

Таким чином, враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку з приводу задоволення позовних вимог.

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Управління Держпраці у Тернопільській області залишити без задоволення, рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2019 року у справі №500/1704/19 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. В. Онишкевич
Повне судове рішення складено 16.03.2020 року.