Справа № 340/279/20
Суддя: Р.І. Брегей
Дата ухвалення: 2020-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2020 року справа № 340/279/20

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Брегея Р.І., розглянувши в м.Кропивницький в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (у письмовому провадженні) адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби України в Кіровоградській області (далі - Управління) про визнання протиправною та скасування вимоги щодо сплати боргу,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з заявою до Управління про визнання протиправною та скасування вимоги від 23 серпня 2019 року щодо сплати боргу з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - внесок) в сумі 23785,08 грн.

Зазначила, що з 2005 року не здійснювала підприємницьку діяльність, оскільки з наступного року працює як найманий працівник.

З того часу не подавала жодної податкової звітності та отримує заробітну плату.

Стверджувала, що Управління, приймаючи вимогу зі сплати внеску, не провело перевірку.

Відповідач заперечив щодо задоволення позову, подавши відзив на нього (а.с.50-51).

Зазначив, що незалежно від отримання доходу у позивача, як фізичної особи-підприємця (загальна система оподаткування), виник обов`язок сплачувати внесок у мінімальному розмірі, який встановлено законом.

Пояснив, що обчислення внеску здійснюється не тільки на підставі актів перевірки, а й - інших документів.

Ухвалою суду від 13 березня 2020 року прийнято рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження та заміну Головного управління Державної фіскальної служби України в Кіровоградській області (далі - Управління 2) правонаступником - Управлінням (а.с.58-59).

Суд, дослідивши матеріали справи, зробив висновок про задоволення позову з таких підстав.

Встановлені обставини і факти, що стали підставами звернення до суду.

Так, позивач зареєструвалася, як фізична особа-підприємець, 20 жовтня 2005 року (а.с.44).

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15 червня 2015 року припинено підприємницьку діяльність ОСОБА_1 (а.с.18).

Судове рішення підлягало негайному виконання та набрало законної сили 30 червня 2015 року.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - Реєстр) станом на 31 грудня 2016 року позивач втратила правовий статус - фізична особа-підприємець (а.с.61).

З дня реєстрації по 15 червня 2015 року ОСОБА_1 перебувала на обліку в територіальному підрозділі Управління.

З 2005 року не подає податкової та іншої звітності, оскільки, як стверджує, не здійснювала підприємницьку діяльність (а.с.1-8).

Увесь час перебувала на загальній системі оподаткування.

З 10 серпня 2006 року ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах з комунальним закладом «Добровеличківська центральна публічна бібліотека» Добровеличківської селищної ради Кіровоградської області (далі - Бібліотека) (а.с.22).

Заробітна плата перевищує мінімальний розмір доходу, з якого сплачується внесок.

23 серпня 2019 року Управління 2 прийняло вимогу щодо ОСОБА_1 про сплату внеску в сумі 23785,08 грн. (а.с.12).

Грошове зобов`язання нараховане за період з січня 2017 року по 31 липня 2019 року (а.с.12).

ОСОБА_1 отримала вимогу про сплату боргу 15 жовтня 2019 року (а.с.45).

Управління сповістило, що не складався акт перевірки перед формуванням вимоги (а.с.50-51).

Відповідач повідомив, що внесок нараховано на підставі інтегрованої картки платника та витягу з Реєстру (а.с.50-51).

Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області повідомило, що за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2019 року за позивача нараховано та сплачено внесок як за найманого працівника (а.с.38).

Юридична оцінка, встановлених судом, обставин і фактів справи.

Перш за все, спірні правовідносини врегульовано приписами Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон).

Щодо строку звернення до суду.

Так, приписами частин 1 та 2 статті 122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Приписами частини 4 статті 25 Закону встановлено, що вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску.

Отже, Закон встановлює лише строк звернення зі скаргою на вимогу в порядку адміністративного оскарження до органу доходів і зборів вищого рівня.

У порядку судового оскарження подається позов до суду.

Строк сплати зобов`язання не можна ототожнювати зі строком звернення до суду в порядку його узгодження, якщо про це прямо не зазначено в законі.

Приклад цьому приписи ПК України.

Зокрема, строк сплати податкового зобов`язання, яке виникло на підставі податкового повідомлення-рішення, суттєво відрізняється від строку оскарження останнього в судовому порядку.

Водночас приписами частини 4 статті 8 Закону (в редакції на час прийняття вимоги і звернення до суду) встановлено, що порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Тому, строк звернення до суду стосовно оскарження вимоги встановлено КАС України.

ОСОБА_1 не пропустила його.

Про вимогу стосовно сплати внеску дізналася 15 жовтня 2019 року (а.с.45).

Позов подано до суду 29 січня 2020 року (а.с.1-8).

Щодо вирішення позову.

Так, приписами пункту 1 частини 1 статті 4 Закону встановлено, що платником єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців).

Приписами пункту 2 частини 1 статті 7 Закону встановлено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Отже, згадані платники податків мають обов`язок сплачувати внесок у розмірі, який встановлено законом, незалежно від отримання доходу (прибутку).

Приписами частини 1 статті 128 ГК України встановлено, що громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Приписами частини 1 статті 58 ГК України визначено, що суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа-підприємець у порядку, визначеному законом.

Приписами пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» встановлено, що державна реєстрація юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб-підприємців (далі - державна реєстрація) - офіційне визнання шляхом засвідчення державою факту створення або припинення юридичної особи, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, засвідчення факту наявності відповідного статусу громадського об`єднання, професійної спілки, її організації або об`єднання, політичної партії, організації роботодавців, об`єднань організацій роботодавців та їхньої символіки, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, зміни відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, про юридичну особу та фізичну особу-підприємця, а також проведення інших реєстраційних дій, передбачених цим Законом.

Проаналізувавши відомості з Реєстру та рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15 червня 2015 року, суд зробив висновок, що станом на 31 грудня 2016 року відбулась державна реєстрація припинення фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (а.с.18, 61).

У згаданому рішенні суду щодо припинення підприємницької діяльності зазначено про відсутність заборгованості ФОП ОСОБА_1 перед бюджетом.

Таким чином, у період з 01 січня 2017 року по 31 липня 2019 року ОСОБА_1 не перебувала у статусі фізичної особи-підприємця.

Тому, не є платником внеску у цей період.

Підсумовуючи, суд зробив висновок про протиправність вимоги Управління 2 про сплату внеску (порушення припису пункту 1 частини 2 статті 2 КАС України).

Отже, її належить скасувати, а позов - задовільнити.

Судові витрати у справі складаються з судового збору в сумі 840,80 грн. (а.с.8а).

Суд розподіляє судові витрати відповідно до приписів частини 1 статті 139 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.139, 243-246, 257 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовільнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної фіскальної служби України в Кіровоградській області від 23 серпня 2019 року, якою ОСОБА_1 зобов`язано сплатити недоїмку з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 23785,08 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби України в Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 840,80 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську, Запорізьку та Кіровоградську області, протягом тридцяти днів з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Р.І. Брегей