Справа № 540/311/20
Суддя: Войтович І.І.
Дата ухвалення: 2020-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/311/20

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Войтовича І.І.,

при секретарі: Бондарчук О.О.,

за участю:

представника позивача - Кашуби А.В.,

представника відповідача - Яцемирського С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення від 08.11.2019 р. №06220506,

встановив:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення від 08.11.2019 р. №06220506.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на думку позивача, оскаржуване рішення контролюючого органу про застосування до нього штрафних санкцій в сумі 17 000,00 грн. за порушення ст. 11 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», є протиправним. Позивач вважає проведену перевірку незаконною, оскільки її проведено у спосіб, не передбачений ПК України. Також зазначає, що податкове повідомлення рішення від 08.11.2019 р. №06220506, прийняте за відсутності будь - яких належних та допустимих доказів, які б давали підстави стверджувати, що марки акцизного податку 20ААБЕ 002591, 20 АААБ 001376 є підробленими, а позивачем порушено вимоги ст. Закону України №481/95-ВР від 19.12.1995. Вважаючи прийняте контролюючим органом податкове повідомлення рішення протиправним, звернувся до суду зданим позовом.

10.02.2020, ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження. Судове засідання призначено на 11.03.2020 о 10:30 год.

27.02.2020, представником відповідача подано до суду відзив на адміністративний позов, відповідно до якого, проти задоволення позовних вимог заперечує з підстав викладених у поданому відзиві та зазначає наступне. На підставі наказу Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі від 30.09.2019 №186, прийнятого з метою дотримання суб`єктами господарювання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, та направлень на проведення фактичної перевірки від 21.10.2019 №157, та від 21.10.2019 №158 заступником начальника відділу Мальованим Р.В. та головним державним ревізором-інспектором Кузьміновим С.В. здійснена фактична перевірка ФОП ОСОБА_1 , в кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , в присутності позивача. До початку проведення перевірки перевіряючими було проведено контрольну розрахункову операцію з придбання: пляшки горілки «Біленька» 40% алк., 0,25 л за ціною 47,00 грн.; пляшки горілки «Біленька» 40% алк., 0,7 л за ціною 131,00 грн., що підтверджується чеками РРО. Перед початком проведення фактичної перевірки, працівниками відповідача ознайомлено позивача із службовими посвідченнями, наказом від 30.09.2019 №186 та направленнями на перевірку від 21.10.2019 №157, №158 та надано їх копії, що підтверджується відповідними підписами ОСОБА_1 у направленнях на проведення перевірки. Представник відповідача зазначає, що перевіркою встановлено реалізацію алкогольних напоїв з марками акцизного податку, що мають ознаки фальсифікації, а саме напоїв придбаних при проведенні КРО. Перевірка проведена у присутності позивача, який був ознайомлений із актом перевірки, підписав його без зауважень та заперечень і отримав один примірник. Крім цього, відповідач зазначає, що при співставленні інформації отриманої в ході проведенні перевірки та з даними електронного кабінету платника податків у сервісі «Пошук акцизної марки», створеному ДПС України за посиланням https://cabinet.tax.gov.ua/registers/mark (знаходиться у вільному доступі) встановлено наступне. Пляшка горілки «Біленька» 40% алк., 0,25 л маркована маркою акцизного податку 20 ААБЕ 002591 03/17 12,696. Відповідно до інформації зазначеної на етикетці пляшки, дата розливу горілки в пляшку - 26.09.2018, виробник - ТОВ «Лікеро-горілчаний завод «Прайм» (). За інформацією з сервісу «Пошук акцизної марки», акцизна марка із зазначеним кодом регіону серією та номером видана 01.06.2017 ПрАТ «Люботинський завод «Продтовари» (). Таким чином, врахувавши вищезазначене, відповідач дійшов висновку, що марка акцизного якою маркована пляшка горілки «Біленька» 40% алк.. 0,25 л фальсифікована. Пляшка горілки «Біленька» 40% алк., 0,7 л маркована маркою акцизного податку 20 АААВ 001376 08/14 19,748. Відповідно до інформації зазначеної на етикетці пляшки, дата розливу горілки в пляшку - 10.02.2016. За інформацією з сервісу «Пошук акцизної марки», акцизна марка із зазначеним кодом регіону серією та номером видана 07.07.2014 ТОВ «Лікеро-горілчаний завод «Прайм» (). Таким чином, відповідач дійшов висновку, що марка акцизна, якою маркована пляшка горілки «Біленька» 40% алк., 0,7 л. фальсифікована. Представник відповідача вважає, що встановлені порушення в акті фактичної перевірки від 23.10.2019 №0065/21/22/РРО/ НОМЕР_1 є доведеними, а оскаржуване податкове повідомлення - рішення прийняте відповідно до вимог чинного законодавства. Просив відмовити в задоволенні позову.

11.03.2020, представником позивача подано до суду відповідь на відзив на адміністративний позов, відповідно до якого вважає, що у відзиві відповідачем не спростовано твердження та аргументи позивача стосовну суті позовних вимог. Також, посилаючись на висновки Верховного Суду, які викладені в постанові від 21.02.2020 у справі №826/17123/18, зазначив наступне. Так, Верховним Судом сформульовано правовий висновок, а саме: «незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства». Отже позивач вважає, що оскаржуючи наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкового повідомлення-рішення від 08.11.2019 року № 06220506, обґрунтовано посилається на порушення порядку проведення фактичної перевірки (наказу), яким судом, поряд із іншими обставинами, встановленими в ході перевірки, має бути надана правова оцінка. Також, позивач звертає увагу на те, що встановити факт підроблення марки акцизного податку без застосування спеціальних знань та призначення (проведення) відповідної експертизи, відповідач не може і не має на те повноважень. Враховуючи зазначене, аргументи відповідача, наведені у відзиві, позивач вважає необґрунтованими.

11.03.2020, представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав викладених в адміністративному позові та відповіді на відзив на адміністративний позов. Просив позовні вимоги задовольнити повністю.

11.03.2020, представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві на адміністративний позов, просив відмовити в задоволенні позову повністю.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа підприємець 01.03.2012. Основним видом діяльність позивача за КВЕД: 47.11 - роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами.

Як платник податків, ФОП ОСОБА_1 взята на облік у Нововоронцовській міжрайонній ДПІ з 02.03.2012 за №6281, що підтверджується довідкою від 03.03.2012 №37/29-032.

На підставі наказу Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі від 30.09.2019 №186, направлень на проведення фактичної перевірки від 21.10.2019 №157, та від 21.10.2019 №158, заступником начальника відділу Мальованим Р.В. та головним державним ревізором-інспектором Кузьміновим С.В., 23.11.2019 здійснена фактична перевірка ФОП ОСОБА_1 , в кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , в присутності позивача. До початку проведення перевірки перевіряючими було проведено контрольну розрахункову операцію з придбання: пляшки горілки « ІНФОРМАЦІЯ_2 » 40% алк., 0,25 л за ціною 47,00 грн.; пляшки горілки «Біленька» 40% алк., 0,7 л за ціною 131,00 грн., що підтверджується чеками РРО. Перед початком проведення фактичної перевірки, працівниками відповідача ознайомлено позивача із службовими посвідченнями, наказом від 30.09.2019 №186 та направленнями на перевірку від 21.10.2019 №157, №158 та надано їх копії, що підтверджується відповідними підписами ОСОБА_1 у направленнях на проведення перевірки.

Перевіркою встановлено реалізацію алкогольних напоїв з марками акцизного податку, що мають ознаки фальсифікації, а саме: напоїв придбаних при проведенні КРО.

За результатами перевірки ФОП ОСОБА_1 , контролюючим органом складено акт фактичної перевірки від 23.10.2019 №0065/21/22/РРО/ НОМЕР_1 .

Відповідно до висновків акта перевірки, ФОП ОСОБА_1 встановлено порушення ст. 11 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

На підставі висновків акта фактичної перевірки від 23.10.2019 №0065/21/22/РРО/ НОМЕР_1 , контролюючим органом прийнято податкове повідомлення - рішення від 08.11.2019 р. №06220506, яким до ФОП ОСОБА_1 застосовано о штрафні санкції в сумі 17 000,00 грн.

Не погоджуючись з оскаржуваним податковим повідомленням рішенням, позивач оскаржив його в адміністративному порядку.

Рішенням ДФС України від 17.01.2020 №2092 залишено без змін податкове повідомлення рішення від 08.11.2019 р. №06220506, а скарга - без задоволення.

Не погоджуючись з оскаржуваним податковим повідомленням рішенням, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступних приписів чинного законодавства.

Щодо посилань позивача на те, що відповідачем порушено порядок проведення фактичної перевірки, як на підставу для задоволення позову, суд зазначає наступне.

Відповідно до пп.75.1.2. п.75.1. ст.75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з п.п. 75.1.3. п.75.1. ст.75 ПК України, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Стаття 80 ПК України регламентує порядок проведення фактичної перевірки.

Згідно п. 80.2 вказаної статті, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав:

80.2.1 у разі коли за результатами перевірок інших платників податків виявлено факти, які свідчать про можливі порушення платником податків законодавства щодо виробництва та обігу підакцизних товарів, здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, та виникає необхідність перевірки таких фактів;

80.2.2 у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів;

80.2.3 письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до

закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, касових операцій, патентування або ліцензування;

80.2.5 у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами- лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Стаття 81 ПК України визначає умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок.

У відповідності до п.п. 81.1. вказаної статті, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Під час проведення перевірок посадові (службові) особи органів державної служби повинні діяти у межах повноважень, визначених цим Кодексом.

Однак, в порушення вище викладених вимог ПК України, Наказ не містить відомостей, ані про жодну із зазначених підстав для проведення перевірки, ані найменування та реквізитів суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється), тобто ФОП ОСОБА_1 .

Що ж до п. 2 Наказу та затвердження переліку суб`єктів, які підлягають відпрацюванню шляхом проведення фактичних перевірок, із зазначенням дати початку та тривалості перевірок, то Позивач вважає, що п.п. 81.1. ст. 81 ПК України містить в собі вичерпний перелік документів (1. направлення на проведення перевірки, 2. копія наказу про проведення перевірки, 3. службові посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки), які надають право посадовим особам контролюючого органу право приступити до проведення фактичної перевірки, до складу якого не входить перелік суб`єктів. Отже ПК України не дає Відповідачеві право оформлення Наказу у спосіб, не передбачений вказаним кодексом.

Крім того, в п. 1.5 Акту зазначено наступне «Перевірка проведена на підставі ст. 19-1, 20, 80 Податкового кодексу України та наказу ГУ ДПС у Херсонській області АР Крим та м. Севастополі від 30.09.2019 року». Жодного посилання на будь-який додаток чи перелік Акт не містить.

З урахуванням викладеного, посадові особи відповідача не мали право приступити до проведення фактичної перевірки.

Суд не приймає до уваги твердження відповідача про те, що позивач, допустивши посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки, тим самим втратив своє право на можливість оскарження прийнятого за наслідками проведення перевірки податкового повідомлення-рішення з підстав допущення контролюючим органом процедурних порушень при призначенні та проведенні такої перевірки, та зазначає наступне.

21 лютого 2020 року Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду в рамках справи № 826/17123/18, адміністративне провадження №К/9901/25669/19 (ЄДРСРУ № 87929522) сформовано правову позицію щодо можливості оскарження прийнятого за наслідками проведеної документальної виїзної позапланової перевірки податкового повідомлення-рішення з підстав допущених контролюючим органом процедурних порушень при призначенні та проведенні такої перевірки, зокрема у разі якщо допуск до перевірки відбувся.

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані, зокрема дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій (підпункти 21.1.1, 21.1.4 пункту 21.1 статті 21 ПК України).

Глава 8 розділу ІІ ПК України визначає види перевірок, які можуть бути проведені контролюючими органами, а також порядок та процедуру їх проведення. Зокрема, встановлюється чітке розмежування щодо порядку допуску до виїзних та невиїзних перевірок, а також щодо місця проведення зазначених перевірок.

При цьому приписи ПК України в цій частині установлюють і певні правила поведінки при здійсненні перевірки як для суб`єкта владних повноважень, так і для платника податків, чітке дотримання яких вимагається задля забезпечення балансу між публічними і приватними інтересами.

Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної планової/позапланової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна планова/позапланова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу (пункт 77.6 статті 77, пункт 78.5 статті 78 ПК України).

Стаття 81 ПК України визначає умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок.

Абзацами першим-четвертим підпункту 81.1 статті 81 ПК України встановлено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Отже, у посадових осіб контролюючого органу виникає право на проведення документальної планової/позапланової виїзної перевірки, фактичної перевірки за сукупності двох умов: наявності визначених законом підстав для її проведення (правова підстава) та надіслання/пред`явлення оформлених відповідно до вимог ПК України направлення і наказу на проведення перевірки, а також службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки (формальна підстава).

Абзац п`ятий підпункту 81.1 статті 81 ПК України визначає, що у разі непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється (абзац шостий підпункту 81.1 статті 81 ПК України).

Зі змісту наведених правових норм вбачається, що законодавцем встановлено випадки, коли платник податків може скористатись правом недопуску посадових осіб контролюючого органу до перевірки: непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків документів, визначених абзацами другим-четвертим пункту 81.1 статті 81 ПК України (направлення та наказу на проведення перевірки, службового посвідчення); оформлення документів, вказаних в абзацах другому-третьому пункту 81.1 статті 81 ПК України, з порушенням вимог, встановлених цим пунктом.

Разом з тим, недопуск посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки є правом, а не обов`язком платника податків, а тому реалізація права на судовий захист своїх прав та інтересів не може перебувати у залежності від використання особою своїх прав на їх позасудовий захист.

Положення статті 19 Конституції України встановлюють, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (стаття 55 Конституції України).

Право на судовий захист відображене і у частині першій статті 5 КАС України, відповідно до якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Завданням адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно, у випадку звернення зацікавленої особи з позовом до суду, адміністративний суд повинен надати правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень при прийнятті того чи іншого рішення та перевірити його відповідність критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та які закріплені у статті 2 КАС України.

З урахуванням наведеного судова палата в справі №826/17123/18 відступає від висновків про застосування норми права у подібних правовідносинах у частині того, що саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного здійснення податкового контролю щодо себе; а також що допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні та проведенні відповідної документальної виїзної або фактичної перевірки, які викладено в постановах Верховного Суду від 13 березня 2018 року (справа № 804/1113/16), від 24 травня 2019 року (справа № 826/16221/15), від 3 жовтня 2019 року (справа № 820/850/16), від 16 жовтня 2019 року (справа № 820/11291/15), від 22 листопада 2019 року (справа № 815/4392/15) тощо.

Водночас, судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду формулює правовий висновок, відповідно до якого незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Така правова позиція відповідає завданням та основним засадам адміністративного судочинства, закріпленим у статті 2 КАС України.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що позивач, оскаржуючи наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкового повідомлення-рішення від 08.11.2019 за № 06220506 обгрунтовано посилається на порушення порядку проведення фактичної перевірки (наказу).

Щодо суті порушення, суд зазначає наступне.

Статтею 11 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" від 19.12.1995 № 481/95-ВР передбачено, що алкогольні напої та тютюнові вироби, які виробляються в Україні, а також такі, що імпортуються в Україну, позначаються марками акцизного податку в порядку, визначеному законодавством.

Статтею 226 ПК України встановлено порядок виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів.

Відповідно до п.п.226.1, 226.2, 226.3 ст.226 ПК України у разі виробництва на митній території України алкогольних напоїв і тютюнових виробів чи ввезення таких товарів на митну територію України платники податку зобов`язані забезпечити їх маркування марками встановленого зразка у такий спосіб, щоб марка акцизного податку розривалася під час відкупорювання (розкривання) товару. Наявність наклеєної в установленому порядку марки акцизного податку встановленого зразка на пляшці (упаковці) алкогольного напою та пачці (упаковці) тютюнового виробу є однією з умов для ввезення на митну територію України і продажу таких товарів споживачам, а також підтвердженням сплати податку та легальності ввезення товарів. Виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів здійснюються відповідно до положення, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 226.6 ст.226 ПК України визначено, що маркуванню підлягають усі алкогольні напої з вмістом спирту етилового понад 8,5 відсотка об`ємних одиниць. Маркування вироблених в Україні алкогольних напоїв із вмістом спирту етилового від 1,2 до 8,5 відсотка об`ємних одиниць не здійснюється.

За приписами п.226.9 ст.226 ПК України вважаються такими, що немарковані, зокрема, алкогольні напої та тютюнові вироби з підробленими марками акцизного податку; алкогольні напої та тютюнові вироби, марковані з відхиленням від вимог положення, затвердженого Кабінетом Міністрів України, відповідно до якого здійснюються виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів, та/або марками, що не видавалися безпосередньо виробнику або імпортеру зазначеної продукції; алкогольні напої з марками акцизного податку, на яких зазначення суми акцизного податку, сплаченого за одиницю маркованої продукції, не відповідає сумі, визначеній з урахуванням чинних на дату розливу продукції ставок акцизного податку, міцності продукції та місткості тари.

Згідно п.228.9 ст.228 ПК України відповідальність за недодержання порядку маркування, продажу алкогольних напоїв і тютюнових виробів, несплату чи несвоєчасну сплату податку несуть виробники (замовники), імпортери, продавці таких товарів та їх посадові особи відповідно до закону.

Приписами ст. 17 Закону № 481-95 передбачено, що до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі, зокрема, виробництва, зберігання, транспортування, реалізації алкогольних напоїв чи тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразка або з підробленими марками акцизного податку, - 200 відсотків вартості товару, але не менше 17000 гривень.

Як вбачається зі змісту акту фактичної перевірки від 23.10.2019, підставою для застосування до позивача штрафних санкцій в сумі 17 000,00 грн. є висновок контролюючого органу про те, що ФОП ОСОБА_1 здійснюється реалізація алкогольних напоїв, що мають ознаки фальсифікованої марки акцизного податку, а саме: пляшка горілки «Біленька» 40% алк., 0,25 л маркована маркою акцизного податку 20 ААБЕ 002591 03/17 12,696 грн., має нечіткий друк гербу, серії та номеру, дата розливу горілки в пляшку - 26.09.2018; пляшка горілки «Біленька» 40% алк., 0,7 л маркована маркою акцизного податку 20 АААВ 001376 08/14 19,748 грн., дата розливу горілки в пляшку - 10.02.2016.

При цьому, в акті міститься запис про те, що контролюючим органом буде направлено запит до Бази даних ДПС України щодо видачі вказаної марки акцизного податку виробнику, а у разі необхідності буде направлено марку акцизного податку до державного закладу на експертизу.

Відповідно до підпунктів 83.1.3, 83.1.6 пункту 83.1 статті 83 ПК України для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків є: експертні висновки; інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи.

Пунктом 5 Порядку застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за № 790, передбачено, що однією з підстав для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій є матеріали правоохоронних, податкових та інших органів виконавчої влади щодо недотримання суб`єктами підприємницької діяльності вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про виробництво та обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Проте, на момент вирішення даного спору, відповідачем не надано суду доказів щодо підтвердження ознак фальсифікованої марки акцизного податку горілки «Біленька» даними з Бази ДПС України або експертним висновком, як це зазначено уповноваженими особами відповідача в акті фактичної перевірки.

Враховуючи, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не надано доказів на підтвердження фальсифікації марки акцизного податку 20 ААБЕ 002591 03/17 12,696 грн., якою маркована горілка «Біленька» 40% алк., 0,25 л. та марки акцизного податку 20 АААВ 001376 08/14 19,748 грн., якою маркована пляшка горілки «Біленька» 40% алк., 0,7 л., тому суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для застосування до позивача штрафних санкцій у сумі 17 000,00 грн.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином сплачений позивачем судовий збір у сумі 840,80 грн. підлягає стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань в повному розмірі, оскільки спір виник внаслідок його протиправного рішення.

Керуючись ст.ст.9, 14, 73-78, 90, 143, 194, 242-246, 250, 255, 262 КАС України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі від 08.11.2019 №06220506, яким до ОСОБА_1 застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені, у тому числі за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності у розмірі 17000,00 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (, просп. Ушакова, 75, м. Херсон, 73026) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_1 ), сплачений судовий збір у сумі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 коп.).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 16 березня 2020 р.

Суддя І.І. Войтович кат. 111030700