Справа № 300/174/20
Суддя: Матуляк Я.П.
Дата ухвалення: 2020-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"13" березня 2020 р. справа № 300/174/20
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Матуляка Я.П., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем протиправно, в порушення вимог пенсійного законодавства, не зараховано позивачу період роботи з 02.11.1988 року по 01.06.1992 року за професією слюсаря-ремонтника 5 розряду на дільниці № 1 в будівельно-монтажному управлінні тресту "Калушхімремонт" до його пільгового стажу роботи за Списком № 2 та, як наслідок, неправомірно відмовлено в переведенні на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
Згідно ухвали Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31.01.2020 року дану позовну заяву залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України та надано десятиденний строк з дня вручення (отримання) копії цієї ухвали для усунення недоліків (а.с.33-34).
07.02.2020 року позивачем зазначені в ухвалі про залишення позовної заяви без руху недоліки усунуті (а.с.36).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.02.2020 року відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с.38-39).
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 03.03.2020 року. Представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечив з підстав, наведених у відзиві, який міститься в матеріалах справи (а.с.45-48). Просив суд в задоволенні позову відмовити, вказавши на відсутність підстав для зарахування спірного періоду роботи до стажу, який дає право на пенсію на пільгових умовах відповідно до Списку № 2, оскільки позивачем не подано уточнюючої довідки.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та отримує пенсію по інвалідності.
Згідно відомостей, що містяться в трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 01.04.2011 року (записи №№ 6-7), позивач з 02.11.1988 року по 01.06.1992 року працював слюсарем-ремонтником 5 розряду на дільниці № 1 в будівельно-монтажному управлінні тресту "Калушхімремонт" (а.с.15-21).
Стаж роботи позивача на вказаному підприємстві підтверджується відповідними записами в трудовій книжці останнього (а.с.15-21), а також архівною довідкою від 25.03.2019 року за № 01.7-01/243, виданою архівним відділом Калуської міської ради (а.с.22), де зазначено, що в документах архівного фонду будівельно-монтажного управління тресту "Калушхімремонт" в наказах з особового складу працівників є відомості, згідно яких ОСОБА_1 був прийнятий на посаду слюсаря-ремонтника 5 розряду на дільницю № 1 в будівельно-монтажному управлінні тресту "Калушхімремонт" з 02.11.1988 року (наказ від 02.11.1988 року № 124-к) (а.с.28) та з 01.06.1992 року ОСОБА_1 звільнений із займаної посади відповідно до статті 38 КЗпП України (за власним бажанням) (наказ від 01.06.1992 року № 59-К) (а.с.29).
04.11.2019 року ОСОБА_1 , у віці 55 років, звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про переведення на інший вид пенсії, а саме пенсію за віком на пільгових умовах (Список № 2), долучивши відповідні документи, що підтверджують стаж роботи, зокрема трудову книжку (а.с.11).
За результатами розгляду вказаної заяви, позивачу, листом від 12.12.2019 року за № 138, відмовлено у переводі з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи відповідно до вимог статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", так як поданими ОСОБА_1 документами підтверджено 9 років 1 місяць 4 дні стажу роботи на пільгових умовах та загальний страховий стаж в 27 років 7 місяців 25 днів. При цьому, до пільгового стажу не зараховано період роботи ОСОБА_1 з 02.11.1988 року по 01.06.1992 року в Будівельно-монтажному управлінні № 6 Трест "Калушхімремонт" у зв`язку з відсутністю уточнюючої довідки (а.с.12-14).
Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.
Суд, у відповідності до статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України, вирішуючи питання про те, яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, виходить з положень нормативних актів в редакціях, що діяли на момент виникнення цих правовідносин та зазначає зміст норм права відповідно до них.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Нормами статті 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Згідно з Європейською соціальною хартією (переглянута) від 03 травня 1996 року, що ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V та набрала чинності для України з 01 лютого 2007 року, кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І).
Отже, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.
Гарантування непрацездатним громадянам України права на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій передбачено Законом України "Про пенсійне забезпечення" та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Стаття 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначає право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг, відповідно частини 1 якої в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до пункту "б" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року за № 1788-ХІІ (надалі Закон № 1788-ХІІ) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах..
Аналогічна норма міститься у статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Так, згідно до пункту 2 частини 2 коментованої статті на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Статтею 62 Закону Закон № 1788-ХІІ визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
На виконання зазначеної норми Закону, постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року за № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).
Пунктами 1 та 2 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
У відповідності до пункту 10 Порядку № 383 для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637.
Так, згідно пункту 20 Порядку № 637 у випадку, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінпраці та Мінфіном.
Отже, необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту "б" статті 13 Закону № 1788-XII є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку № 2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією (трудова книжка та (або) уточнюючі довідки). При цьому, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки, як такої, або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Як убачається з матеріалів справи, у трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 01.04.2011 року наявні записи про найменування посади, а саме слюсар-ремонтник 5 розряду, яку він займав на підприємстві - будівельно-монтажному управлінні тресту "Калушхімремонт", проте у встановленому порядку відсутні повні дані про умови праці позивача на підприємстві, які є визначальними при віднесені займаної ним посади до списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2.
Водночас, на підтвердження такого стажу позивач разом із заявою про переведення з одного виду пенсії на інший надав архівні довідки архівного відділу Калуської міської ради від 25.03.2019 року за № 01.7-01/243 щодо прийняття та звільнення з роботи (а.с.22) разом з відповідними наказами (а.с.28, 29); від 25.03.2019 року за № 01.7-01/244 щодо надання відпусток без збереження заробітної плати (а.с.23); від 25.03.2019 року за № 01.7-01/245 щодо зайнятості повний робочий день в шкідливих умовах праці (а.с.24); від 25.03.2019 року за № 01.7-01/248 щодо заробітної плати за листопад 1988 року червень 1992 року (а.с.26); наказ, виданий 29.08.1997 року ВАТ "Калушхімремонт" за № 42 "Про атестації робочих місць" (а.с.30).
Судом встановлено, що ВАТ "Калушхімремонт" до складу якого входило будівельно-монтажне управління в передбаченому законом порядку не ліквідоване, значиться в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій, однак ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області дане підприємство визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру (а.с.25), а первинні документи, як слідує з матеріалів даної справи, фактично передані на зберігання до архівного відділу Калуської міської ради.
Вирішуючи даний спір, суд враховує ступінь вини позивача (її відсутність) щодо неможливості надати повний об`єм необхідних для реалізації його прав документів та повноти записів у наявних підтверджуючих пільговий стаж документах з огляду на те, що обов`язок належного оформлення таких документів покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб.
Крім цього, згідно вимог частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25 квітня 2019 року у справі № 159/4178/16-а та від 10 жовтня 2019 року у справі № 234/4585/17.
Таким чином, суд зазначає, що відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області у переведенні позивача з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах є необґрунтованою та такою, що не відповідає вимогам закону.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 31 жовтня 2019 року по справі № 460/5271/16-а.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а позов таким що підлягає до задоволення.
Частина 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статтей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Матуляк Я.П.