Справа № 344/8122/17
Суддя: Антоняк Т. М.
Дата ухвалення: 2020-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 344/8122/17
Провадження № 2-а/344/119/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Антоняка Т.М.,

секретаря Максимів Н.С.,

за участю сторін:

представника позивача Гафтковича А.Б.,

представника відповідача Коваль Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання відмови неправомірною та призначення пенсії,-

В С Т А Н О В И В:

27.06.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м.Івано-Франківську, в якому просив визнати неправомірною відмову відповідача в призначенні йому пенсії за вислугу років у відповідності до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; зобов`язати відповідача призначити йому пенсію за вислугу років у відповідності до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» і виплачувати її з часу звернення до відповідача, тобто з 27 грудня 2016 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на безпідставність висновків пенсійного органу щодо не зарахування до стажу за вислугу років періоду роботи з 19 серпня 2004 року по 26 грудня 2016 року, вважаючи, що позивач у цей період був керівником ТОВ «Сеті», а не директором аптеки, і нібито те, що позивачем не надано сертифікати та документи на підтвердження акредитації фармацевтичного закладу аптеки ТзОВ «Сеті» (а.с. 1-4).

Відповідач подав письмові заперечення на позов (а.с.41-43).

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 вересня 2017 року позов задоволено. Визнано відмову Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугою років у відповідності до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» - неправомірною. Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугою років у відповідності до пункту «е» статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" і виплачувати йому з часу звернення до Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську - 27 грудня 2016 року (а.с.54-57).

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2017 року апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську задоволено. Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 вересня 2017 року у справі № 344/8122/17 скасовано та прийнято нову постанову, якою в задоволенні позову відмовлено (а.с. 95-97).

Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 29 січня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 вересня 2017 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2017 року скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. (а.с. 127-134).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 лютого 2019 року ухвалено справу прийняти до провадження (а.с.139).

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі. Просив задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечила щодо позовних вимог, вказавши на відсутність підстав для призначення пенсії за вислугою років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 27 грудня 2016 року ОСОБА_1 , досягнувши 56-річного віку та маючи трудовий стаж понад 31 рік роботи в фармацевтичній сфері, звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську за призначенням пенсії за вислугою років у відповідності до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідач листом № 1106/3 від 04 квітня 2017 року повідомив позивача про відмову у призначенні пенсії. Причиною відмови зазначено, що до стажу за вислугу років не зараховано період роботи з 19 серпня 2004 року по 26 грудня 2016 року вважаючи, що він не надав сертифікати та документи щодо підтвердження акредитації фармацевтичного закладу аптеки ТзОВ «Сеті» (а.с. 6-8).

Як слідує із записів у трудовій книжці ОСОБА_1 , позивач: з 20.03.1980 року по 04.04.1980 року працював фельдшером, звільнений в зв`язку з призовом до армії; з 14.08.1982 р. по 01.12.1982р. - фельдшер, звільнений в зв`язку з зачисленням до Львівського медичного інституту; з 26.11.1982р. по 01.07.1988 р. навчався у Львівському медичному інституті; з 22.10.1984р. по 01.12.1987 р. - медбрат в кардіологічному відділенні; з 02.08.1988 р. прийнятий на посаду провізора-технолога аптеки № 1; з 05.101988 р. - переведений на посаду провізора аптеки № 1; з 06.12.1988 р. переведений на посаду заступника завідуючого аптекою №4; з 01.02.1992 р. - переведений на посаду завідуючого аптекою № 184 у м. Івано-Франківську; з 04.02.1995 р. - прийнятий на посаду директора ТзОВ аптека № 184; відповідно до наказу № 90 від 19.08.2004 р. відбулась заміна найменування аптеки з ТзОВ «Аптека № 184» на на ТзОВ «Сеті»; з 19.08.2004 р. по 26.12.2016 року працював на посаді директора ТзОВ «Сеті» (а.с. 9-10).

Згідно Акту від 16.01.2017 року, щодо стажу роботи для призначення пенсії ОСОБА_1 за період з 01.02.1992 року по 30.11.2016 року, складеного головним спеціалістом відділу контрольно-перевірочної роботи Управління пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську Палюгою І.М., зазначено, що така звірка проводилася по таких документах: книги наказів за 1992-2016 роки; особові рахунки за 1994-2016 роки. В книзі наказів з 01.02.1992 року по 30.12.2016 року на аркуші № 24 є Наказ № 1 від 04.02.1995 року, в якому зроблено запис про переведення завідуючого аптекою № 184 ОСОБА_1 на посаду директора аптеки Товариства з обмеженою відповідальністю «Аптека № 184», на підставі реорганізації. В книзі наказів за 2004-2005 роки, на аркуші № 16 є Наказ № 90 від 19.08.2004 року, в якому зроблено запис про те, що у зв`язку зі зміною найменування ТзОВ «Аптека № 184» на ТзОВ «Сеті», працівників ТзОВ «Аптека № 184» вважати працівниками ТзОВ «Сеті». В книзі наказів за 2004-2005 роки, на аркуші № 16 наявний Наказ № 91 від 19.08.2004 року, в якому зроблено запис про призначення на посаду директора аптеки ТзОВ «Сеті» ОСОБА_1 В книзі наказів з 02.01.2006 року по даний час, на аркуші № 46 наявний Наказ № 86 від 26.12.2016 року, в якому зроблено запис про переведення директора ТзОВ «Сеті» на посаду директора ТзОВ «Сеті», у зв`язку із закриттям аптеки. В особових рахунках по заробітній платі зазначена посада: 1994 рік зав. Аптеки; 1195-2016 роки директор аптеки (а.с. 11-12).

На підставі ліцензій на роздрібну торгівлю лікарськими засобами ТОВ «Сеті» отримувало ліцензії на торгівлю лікарськими засобами на конкретні Аптеки, аптечні пункти та аптечні кіоски які об`єднувало товариств, що містяться в матеріалах справи (а.с. 13-25).

Так, 08 вересня 2004 року здійснено переоформлення ліцензії ТзОВ «Сеті» з 03.12.2003 року серії АА № 629735 на ліцензію №115172 на оптову, роздрібну торгівлю лікарськими засобами (а.с. 13).

01 грудня 2006 року ТзОВ «Сеті» отримано Ліцензію № 228331 на роздрібну торгівлю лікарськими засобами з терміном дії ліцензії до 15.11.2011 року (а.с. 14).

25 листопада 2011 року ТзОВ «Сеті» отримано ліцензію на роздрібну торгівлю лікарськими засобами, дія якої розпочиналась з 20.09.2011 року і не обмежувалась в часі (а.с. 25).

Як слідує з матеріалів справи, з 1983 по 1988 роки навчався у Львівському медичному універитеті за спеціальністю фармація (а.с. 26).

26.04.2003 року ОСОБА_1 присвоєно першу кваліфікаційну категорію за спеціальністю організація та управління фармацією (а.с. 28).

22.06.2009 року та 27.06.2014 року ОСОБА_1 підтверджено звання провізора-спеціаліста за спеціальністю організація та управління фармацією (а.с. 29).

Витяг з єдиної бази юридичних осіб засвідчує, що ТзОВ «Сеті», АДРЕСА_1 . АДРЕСА_2 , де керівником є ОСОБА_1 , має основний вид економічної діяльності визначений на підставі даних державних статистичних спостережень, відповідно до статистичної методології державних статистичних спостережень відповідно до статистичної методології - роздрібна торгівля фармацевтичними товарами код КВЕД 47,73 (а.с. 32-35).

Позивачем долучено до матеріалів справи Посадову інструкцію директора аптеки ТОВ «Сеті», у розділі ІІ якої зазначено, що позивач крім адміністративних функцій виконував функції які покладаються на фармацевтів та провізорів. Зокрема в частині забезпечення асортименту лікарських засобів, здійснення контролю якості ліків, організація лікарського забезпечення населення, здійснення навчання та оцінки кваліфікації провізорів та фармацевтичних кадрів.

Як слідує з довідки від 11 березня 2019 року, в грудні 2016 року відбулись зміни в організаційній діяльності ТОВ « Сеті». Повністю припинено аптечну діяльність із анулюванням ліцензії яка в 2017-2019 роках і на даний час не відновлювалась. Посада директора аптеки анульована як і сама аптека.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому КАС України, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. У випадках, установлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

Статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» гарантовано право громадян на державне пенсійне забезпечення. Право окремих категорій громадян на пенсію за вислугу років визначено ст. 51 зазначеного Закону.

Відповідно до п.16 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Згідно п. "и" ст.77 Основ законодавства України про охорону здоров`я, медичні працівники мають право на пільгові умови пенсійного забезпечення.

Право на пенсію за вислугу років для працівників освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення передбачено п. "е" ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

На виконання зазначеної норми постановою Кабінету Міністрів України № 909 від 04.11.1993 року було затверджено Перелік закладів і установ охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років. Зазначеним переліком визначені заклади охорони здоров`я, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років, незалежно від форми власності, належності зазначених закладів і установ.

Згідно ст. 3 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я" заклади охорони здоров`я - юридична особа будь-якої форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, що забезпечує медичне обслуговування населення на основі відповідної ліцензії та професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників.

До досягнення віку, встановленого абзацом 1 п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», право на пенсію за вислугу років мають працівники охорони здоров`я: 1971 року народження і старші за наявності вислуги років, передбаченої абзацами 2 - 11 п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»: з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років, та після досягнення ними 50 років.

Відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 2.4. розділу II Постанови правління Пенсійного Фонду України «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 22-1 від 25.11.2005 року, до заяви про призначення пенсії за вислугу років, крім документів, передбачених підпунктами 1-4 пункту 2.1 розділу II, надаються також документи, що підтверджують стаж роботи, який дає право на призначення такого виду пенсії. Пенсії за вислугу років призначаються у разі звільнення з роботи, що дає право на цей вид пенсії. У разі зарахування після призначення пенсії за вислугу років на роботу, яка дає право на цей вид пенсії, виплата пенсії припиняється і поновлюється з дня, що слідує за днем звільнення з роботи.

Відповідно до п. 1.7. вказаної Постанови, у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис.

Згідно з п. 20 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Відповідно до ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення», органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року №909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» передбачено, що до установ охорони здоров`я відносяться аптеки, аптечні кіоски, аптечні магазини, контрольно-аналітичні лабораторії, до посад відносяться - провізори, фармацевти (незалежно від найменування посад).

Відповідно до п. 2 приміток до Постанови Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років», робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

Згідно ст. 3 Закону України від 19 листопада 1992 року «Основи законодавства України про охорону здоров`я» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) закладами охорони здоров`я є підприємства, установи та організації, завданням яких є забезпечення різноманітних потреб населення в галузі охорони здоров`я шляхом подання медико-санітарної допомоги, включаючи широкий спектр профілактичних і лікувальних заходів або послуг медичного характеру, а також виконання інших функцій на основі професійної діяльності медичних працівників.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України N 385 від 28.10.2002 року затверджено Перелік закладів охорони здоров`я, лікарських, провізорських посад та посад молодших спеціалістів з фармацевтичною освітою у закладах охорони здоров`я. Відповідно до п. 3 вказаного Переліку, до фармацевтичних (аптечних) закладів належать: аптека, аптечна база (склад), база (склад) медичної техніки, база спеціального медичного постачання (центральна, республіканська, обласна), контрольно-аналітична лабораторія, лабораторія з аналізу якості лікарських засобів, магазин (медичної техніки, медичної оптики).

Визначення аптечного закладу наведено в ст.16 Закону України від 19 листопада 1992 року «Основи законодавства України про охорону здоров`я» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), згідно з якою безпосередню охорону здоров`я населення забезпечують санітарно-профілактичні, лікувально-профілактичні, фізкультурно-оздоровчі, санаторно-курортні, аптечні, науково-медичні та інші заклади охорони здоров`я.

Заклади охорони здоров`я створюються підприємствами, установами та організаціями з різними формами власності, а також приватними особами при наявності необхідної матеріально-технічної бази і кваліфікованих фахівців. Порядок і умови створення закладів охорони здоров`я, державної реєстрації та акредитації цих закладів, а також порядок ліцензування медичної та фармацевтичної практики визначаються актами законодавства України.

Відповідно до абзацу 2 п. 1.11. Наказу Міністерства охорони здоров`я України № 723 від 31.10.2011 року, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, підставою для видачі ліцензії на провадження господарської діяльності з оптової, роздрібної торгівлі лікарськими засобами є наявність матеріально-технічної бази, кваліфікованого персоналу, відповідність яких встановленим вимогам та заявленим у поданих заявником документах для одержання ліцензії характеристикам підлягає обов`язковій перевірці перед видачею ліцензії у межах строків, передбачених для видачі ліцензії, за місцем провадження діяльності Держлікслужбою України або її територіальними органами - державними службами з лікарських засобів в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Відповідно до п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 21 від 13.01.2010 року, чинної на момент виникнення спірних правовідносин, термін дії ліцензії на провадження певних видів господарської діяльності (до яких, зокрема, відноситься оптова і роздрібна торгівля лікарськими засобами) є необмеженим, крім видів господарської діяльності, зазначених в абз. 2 п. 1-1 та пунктах 3 і 4 Постанови Кабінету Міністрів № 21 від 13.01.2010 року".

Отже, з урахуванням положень Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», наявність ліцензування у ліцензіата є опосередкованим підтвердженням віднесення його закладу до закладів охорони здоров`я та, одночасно, ліцензія є єдиним документом дозвільного характеру, який дає право на заняття суб`єктам господарювання певним видом господарської діяльності (оптова, роздрібна торгівля лікувальними засобами), а також засвідчує спроможність закладу здійснювати зазначену вище господарську діяльність.

Як слідує з матеріалів справи, 01 грудня 2006 року ТзОВ «Сеті» отримано Ліцензію № 228331 на роздрібну торгівлю лікарськими засобами з терміном дії ліцензії до 15.11.2011 року (а.с. 14); 25 листопада 2011 року ТзОВ «Сеті» отримано ліцензію на роздрібну торгівлю лікарськими засобами, дія якої розпочиналась з 20.09.2011 року і не обмежувалась в часі (а.с. 25).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 29 січня 2019 року вказано про не з`ясування судами питання того, чи належить займана позивачем у період з 19 серпня 2004 року по 26 грудня 2016 року посада, а саме «директор аптеки» до визначених розділом 2 Переліку №909 посад провізорів, фармацевтів, лаборантів.

Також, як вказується у постанові Верховного суду, слід зауважити, що з огляду на те, що робота на таких посадах відноситься до роботи, яка дає право на пенсію за вислугу років, незалежно від найменування такої посади, з`ясуванню підлягає питання щодо безпосереднього здійснення на займаній посаді фармацевтичної чи провізорської діяльності.

Матеріалами справи підтверджено, що 26.04.2003 року ОСОБА_1 присвоєно першу кваліфікаційну категорію за спеціальністю організація та управління фармацією. 22.06.2009 р. та 27.06.2014 р. йому підтверджено звання провізора за спеціальністю організація та управління фармацією.

Наявність відповідної освіти, проходження атестацій, підвищення та підтвердження фаху давали позивачу можливість очолити одну з ділянок ТОВ «Сеті» - здійснення роздрібної торгівлі лікарськими засобами як безпосередньо через аптеку № 1, що по вул. Молодіжна 52 в м. Івано-Франківську, так і через структурні підрозділи.

Розділ ІІ Посадової інструкції директора аптеки ТОВ «Сеті» підтверджує, що позивач крім адміністративних функцій виконував функції, які покладаються на фармацевтів та провізорів, зокрема в частині забезпечення асортименту лікарських засобів, здійснення контролю якості ліків, організацію лікарського забезпечення населення, здійснення навчання та оцінки кваліфікації провізор. та фармацевтичних кадрів.

Також у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 29 січня 2019 року вказується на залишення поза увагою судів питання того, чи залишив позивач роботу на посаді, що дає право на пенсію за вислугу років, що є обов`язковою умовою призначення пільгової пенсії у відповідності до положень статті 7 Закону № 1788-ХІІ, а також на не з`ясування, які зміни відбулись в структурі ТОВ «Сеті» які обумовили зміну посади позивача, щоб стверджувати, що з 26 грудня 2016 року він припинив провізорську діяльність.

Наказом Державної служби України з лікарських засобів та контролю за наркотиками № 444 від 25 жовтня 2016 року анульовано ліцензію AB № 79369 від 20.09.2011 року видану ТОВ «Сеті» на проведення господарської діяльності з роздрібної торгівлі і лікарськими засобами (без терміну дії).

Означений наказ ТОВ « Сеті» отримало в грудні 2016 року що і стало причиною видачі наказу № 86 від 26.12.2016 року про звільнення ОСОБА_1 з посади директора аптеки ТОВ « Сеті».

З довідки від 11 березня 2019 року вбачається, що в грудні 2016 року відбулись зміни в організаційній діяльності ТОВ «Сеті». Повністю припинено аптечну діяльність із анулюванням ліцензії яка в 2017-2019 роках і на даний час не відновлювалась. Посада директора аптеки анульована, як і сама аптека.

Відповідно до трудової книжки позивача, ОСОБА_1 з 19.08.2004 року по 26.12.2016 року працював на посаді «директора аптеки ТОВ «Сеті» та переведений на посаду директора ТОВ « Сеті» де і працює по даний час

Відтак, як слідує з матеріалів справи, позивачем виконано всі умови для призначення, нарахування та виплати пенсії за вислугою років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України» Про пенсійне забезпечення», з огляду на що він має право на призначення пенсії за вислугу років з 27.12.2016 року.

Зважаючи на вищевикладене, позов підлягає до задоволення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 139, 229, 241, 242, 244-246, 250, 370 КАС України,Законом України «Про пенсійне забезпечення», Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд,-

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати відмову Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську в призначенні ОСОБА_1 ,пенсії за вислугою років у відповідності до п."е" ст.55 ЗУ "Про пенсійне забезпечення" - неправомірною.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугою років у відповідності до п."е" ст. 55 ЗУ "Про пенсійне забезпечення" і виплачувати йому з часу звернення до Управління Пенсійного фонду України в м.Івано-Франківську - з 27 грудня 2016 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом 30 днів з дня проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Антоняк Т.М.

Повний текст рішення складено та підписано 12.03.2020 року.