Справа № 1.380.2019.005353
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2020-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2020 рокуЛьвівСправа № 1.380.2019.005353 пров. № А/857/1376/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Попка Я.С., Хобор Р.Б.,

з участю секретаря судового засідання Джули В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу Малого приватного підприємства "Барви" на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2019 року у справі № 1.380.2019.005353 за адміністративним позовом Малого приватного підприємства "Барви" до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення,-

суддя в 1-й інстанції Мричко Н.І., час ухвалення рішення 05.12.2019 року, місце ухвалення рішення м. Львів, дата складання повного тексту рішення 10.12.2019 року,

В С Т А Н О В И В :

Мале приватне підприємство «Барви» (далі МПП «Барви», Позивач) звернулось до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДПС у Львівській області (далі ГУ ДПС у Львівській області, Відповідач), в якому просило суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 08.08.2019 № , згідно з яким до МПП «Барви» застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 250000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у серпні 2019 року засобами поштового зв`язку отримав податкове повідомлення-рішення від 08.08.2019 № . З такого податкового повідомлення-рішення Позивач дізнався, що до нього застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 250000,00 грн. за порушення частини 20 статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» та на підставі підпункту 54.3.3. пункту 54.3 Податкового кодексу України і частини 2 статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального». Позивач вважає, що рішення про застосування фінансових санкцій до суб`єкта господарювання за порушення норм Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» не може бути прийнятим у формі податкового повідомлення-рішення, що свідчить про те, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте з порушенням порядку та повноважень визначених законом.

Крім цього Позивач вказує на те, що рішення про застосування фінансових санкцій передбачених статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» може бути прийнято керівником, і лише у разі його відсутності, заступником керівника органу. Проте оскаржуване рішення прийнято заступником начальника ГУ ДФС у Львівській області Вітиком О.Д., який на думку Позивача, станом на 08.08.2019 не був керівником. За таких обставин Позивач вважає, що Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень при прийнятті оскарженого податкового повідомлення-рішення, не дотримано критерію обґрунтованості, таке податкове повідомлення-рішення прийнято з порушенням повноважень та порядку його прийняття, а також з порушенням права особи на участь у процесі прийняття рішення, тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2019 року у справі № 1.380.2019.005353 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржив позивач, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального так і процесуального права.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що оскаржуване рішення про застосування фінансових санкцій за порушення норм Закону України «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», протиправно прийняте у формі податкового повідомлення-рішення, що свідчить про наявність підстав для його скасування, апелянт покликається на постанову Верховного Суду від 14.08.2018 р., прийняту у справі № 805/3294/17-а за подібних правовідносин. Зазначає, що прийняття такого рішення у формі податкового повідомлення-рішення покладає на суб`єкта господарювання наслідки, які щодо нього не можуть бути застосовані взагалі (податкова вимога, податкова застава). Вказує, що оскаржуване рішення підписане не уповноваженою на те особою, а сума штрафу є непропорційною відповідальністю переслідуваній законом меті.

Просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2019 року у справі № 1.380.2019.005353 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Вислухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у справі, суд першої інстанції виходив з того, що суб`єкт господарювання, який реалізує пальне без відповідної ліцензії, повинен нести відповідальність, передбачену приписами статті 17 Закону №481/95-ВР.

Отже, враховуючи доведеність складу порушення Позивачем частини 20 статті 15 Закону №481/95-ВР, суд вважає правомірним застосування до такого штрафних (фінансових) санкцій спірним податковим повідомленням-рішенням від 08.08.2019 № , в сумі 250000,00 грн.

В разі, коли контролюючий орган діє на підставі статті 54 Податкового кодексу України (тобто коли він зобов`язаний визначити, зокрема, суму штрафу за порушення вимог законодавства, дотримання якого ним контролюється), такий орган приймає податкове повідомлення-рішення (пункту 58.1 статті 58 Податкового кодексу України). Тому, з огляду на пріоритет норм Податкового кодексу України над положеннями підзаконних нормативно-правових актів, Відповідачем правомірно прийнято податкове повідомлення-рішення.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що ГУ ДФС у Львівській області провело фактичну перевірку АЗС, що розташована за адресою: Львівська область, Жовківський район, с. Пили, хутір Острів та належить суб`єкту господарювання - МПП «Барви».

За результатами перевірки складено Акт № 13/581/4000/20808052 від 23.07.2019 про результати фактичної перевірки з питань додержання суб`єктом господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі та зберігання алкогольними напоями, тютюновими виробами та пального (арк. справи 14-17).

Згідно з висновків вказаного акта, встановлено порушення вимог ст. 15 Закону України від 19.12.1995р. №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» (зі змінами та доповненнями).

На підставі Акта перевірки № 13/581/4000/20808052 від 23.07.2019 ГУ ДФС у Львівській області винесено податкове повідомлення-рішення від 08.08.2019 № , згідно з яким, за порушення Позивачем вимог ч. 20 ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» від 19.12.1995 №481/95-ВР та на підставі підпункту 54.3.3. пункту 54.3 Податкового кодексу України і ч. 2 ст. 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» від 19.12.1995 №481/95-ВР застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій в сумі 250000,00 грн.

Не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням-рішенням, Позивач звернувся до суду із цим позовом.

З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» від 19.12.1995 №481/95-ВР (далі Закон №481/95-ВР) визначає основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України.

При цьому, як прослідковується з матеріалів справи, підставою винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення є підпункт 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 54.3 статті 54 ГІК України, що є диспозицією по відношенню до гіпотези, яка міститься у підпункті 54.3.3 цієї статті, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством.

Таким чином, вказане положення ПК України закріплює обов`язок контролюючого органу визначати суму грошових зобов`язань щодо податку на прибуток та податку па додану вартість. Натомість до позивача застосовано фінансові санкції у вигляді штрафу за порушення ст. 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», що не є ні податком, ні збором у розумінні Податкового кодексу України.

Водночас, механізм застосування фінансових санкцій, передбачених ст. 17 вказаного Закону визначається Порядком застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», затвердженим постановою КМУ від 2 червня 2003 р. № 790 (далі - Порядок № 790).

Відповідно до п. 8 Поряду №790 рішення про застосування фінансових санкцій до суб`єкта господарювання за порушення норм Закону складається за формою згідно з додатком до цього Порядку.

У п. З додатку до Порядку №790, яким затверджено форму рішення про застосування фінансових санкцій вказано, що : «Суб`єкт господарювання у триденний строк після сплати штрафу повинен письмово повідомити про це органу виконавчої влади, який прийняв рішення про застосування фінансових санкцій, із зазначенням номерів і дат платіжних доручень, за якими сплачено штраф. У разі невиконання суб`єктом господарювання рішення про застосування фінансових санкцій сума штрафу стягується у судовому порядку».

Відповідний припис міститься у ч. 5 ст. 17 Закону № 481/95-ВР, згідно з яким у разі невиконання суб`єктом господарювання рішення органів, зазначених у частині третій цієї статті, сума штрафу стягається на підставі рішення суду.

Частина 3 вказаної статті визначає, що рішення про стягнення штрафів. передбачених частиною другою цієї статті, приймаються податковими органами та/або органом, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом. алкогольними напоями і тютюновими виробами та пальним, зберігання пального, та іншими органами виконавчої влади у межах їх компетенції визначеної законами України.

Таким чином, процедура стягнення штрафів, визначених нормою ч. 2 ст. 17 Закону № 481/95-ВР (на підставі якої прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення), виключно за рішенням суду закріплена на законодавчому рівні - Законом України «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», що є спеціальним, а не лише підзаконним нормативно-правовим актом - Порядком № 790.

Водночас, в силу положень п. 54.4 ст. 54 ПК України якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відтак, апеляційний суд погоджується з доводами позивача про те. що невиконання рішення про застосування фінансових санкцій, передбачених ст. 17 Закону № 481/95-ВР, не тягне за собою виникнення у суб`єкта господарювання обов`язку сплати, визначених у ньому сум (адже такі не є узгодженим зобов`язанням в розумінні спеціального закону), без наявності рішення суду про стягнення штрафу, на відміну від грошових зобов`язань, визначених податковим повідомленням-рішенням, які не потребують санкції суду.

Таке порушення не є формальним і свідчить про наявність підстав для скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

В цьому контексті колегія суддів також враховує правову позицію Верховного Суду, що міститься у постанові від 14.08.2018 року, прийнятій по справі № 805/3294/17-а за подібних правовідносин.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За встановлених обставин, колегія суддів прийшла до переконання про недоведеність відповідачем наявності складу податкового правопорушення, покладеного в основу оскаржуваного податкового повідомлення-рішення і, як наслідок, безпідставне визначення позивачу грошових зобов`язань у вигляді штрафних (фінансових) санкцій за порушення Закону України «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального».

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Судом першої інстанції порушено норми матеріального права та неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що призвело до ухвалення незаконного рішення, яке підлягає скасуванню з підстав визначених ст. 317 КАС України.

Керуючись ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Малого приватного підприємства "Барви" задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2019 року у справі № 1.380.2019.005353 скасувати та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 08.08.2019 № , яким до Малого приватного підприємства «Барви» застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 250000,00 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області (код ЄДРОПОУ 43143039) на користь Малого приватного підприємства «Барви» () сплачений судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 9375 (дев`ять тисяч триста сімдесят п`ять) гривень 00 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Я. С. Попко
Р. Б. Хобор
Повне судове рішення складено 17.03.2020 року