Справа № 120/1119/20-а
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2020-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

17 березня 2020 р. Справа № 120/1119/20-а

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Сало Павло Ігорович, перевіривши в м. Вінниці матеріали позовної заяви заступника військового прокурора Дарницького гарнізону Центрального регіону України в інтересах держави в особі Міністерства внутрішніх справ України та Національної академії Національної гвардії України до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі,

ВСТАНОВИВ:

12.03.2020 поштовими засобами зв`язку до суду надійшла позовна заява заступника військового прокурора Дарницького гарнізону Центрального регіону України в інтересах держави в особі Міністерства внутрішніх справ України та Національної академії Національної гвардії України про стягнення з фізичної особи ОСОБА_1 на користь Національної академії Національної гвардії України фактичних витрат, які пов`язані з утриманням відповідача в Національній академії Національної гвардії України у період з 28.07.2018 по 21.08.2019 в розмірі 172155,35 грн.

Ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї матеріалами, приходжу до висновку, що позовну заяву прокурора належить залишити без руху з огляду на таке.

1. Частиною першою статті 171 КАС України передбачено, що після одержання позовної заяви суддя з`ясовує, зокрема, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим ст.ст. 160, 161, 172 цього Кодексу.

Відповідно до п. 4, 5 ч. 5 ст. 160 КАС України у позовній заяві зазначається зміст позовних вимог, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а також докази, що підтверджують вказані обставини.

Особливості звернення до адміністративного суду прокурора визначені статтею 53 КАС України. В силу положень частини третьої та четвертої цієї статті у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Аналіз частин третьої, четвертої статті 53 КАС України у взаємозв`язку з частиною третьою статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави вважати, що участь прокурора в судовому процесі в адміністративних судах стає можливою за умови, крім іншого, обґрунтування підстав для звернення до суду, а саме нездійснення або неналежного здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, або підтвердження відсутності такого органу.

Отже, згідно з ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

2) у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

"Не здійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Суд зауважує, що захищати інтереси держави повинні, насамперед, відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Більше того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини сторонами судового розгляду є позивач і відповідач, які мають рівні права, включаючи право на юридичну допомогу. Підтримка прокуратурою однієї зі сторін може бути виправдана за певних умов, наприклад, з метою захисту вразливих осіб, які вважаються не здатними захистити свої інтереси самостійно, або в разі, якщо правопорушення зачіпає велику кількість людей, або якщо вимагають захисту реальні державні інтереси або майно ("KOROLEV v. RUSSIA" (no. 2), № 5447/03, § 33, ЄСПЛ, від 01 квітня 2010 року; "MENCHINSKAYA v. RUSSIA", № 42454/02, § 35, ЄСПЛ, від 15 січня 2009 року).

Також Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як на обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (справа "F.W. v. France", № 61517/00, рішення від 31 березня 2005 року, п. 27).

Отже, пункт 3 частини першої статті 131-1 Конституції України, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, дають підстави для висновку, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

Вказана правова позиція неодноразово викладалась у судових рішеннях Верховного Суду, зокрема в ухвалі від 10 липня 2018 року у справі № 812/1689/16 (провадження № К/9901/48550/18), в ухвалі від 19 липня 2018 року у справі № 822/1169/17 (провадження № К/9901/48834/18), в постанові від 06.02.2019 у справі № 927/246/18.

У спірних правовідносинах інтереси держави полягають в тому, що на утримання відповідача у вищому навчальному закладі були здійсненні витрати з державного бюджету. Відповідно до вимог чинного законодавства такі витрати підлягають відшкодуванню у зв`язку з достроковим розірванням контракту про проходження відповідачем військової служби (навчання). Водночас правом на звернення до суду з позовом про примусове стягнення цих витрат, у разі відмови курсанта добровільно відшкодувати, наділений відповідний навчальний заклад, тобто у даному випадку Національна академія Національної гвардії України. Отже, у спірних правовідносинах саме ця державна установа здійснює захищає державних інтересів.

Звертаючись до суду з цим позовом, прокурор посилається на наявність інтересу держави в цьому спорі та необхідність його захисту органами прокуратури. Водночас позовна заява не містить належного обґрунтування в частині нездійснення або неналежного здійснення захисту таких інтересів суб`єктом, який уповноважений виконувати відповідні функції. Однак, як вже зазначалось, в силу приписів ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" лише в такому випадку прокурор може представляти інтереси держави в суді.

Крім того, суд зазначає, що самого лише посилання в позовній заяві на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, для прийняття позовної заяви до розгляду недостатньо. У такому разі прокурор повинен надати належні та допустимі докази відповідно до вимог процесуального закону (наприклад, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення на підставі статті 367 Кримінального кодексу України (службова недбалість); вирок суду щодо службових осіб; докази накладення дисциплінарних стягнень на державних службовця, які займають посаду державної служби в органі державної влади та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків тощо). Така правова позиція підтверджується практикою Верховного Суду, зокрема постановою від 06.02.2019 у справі № 927/246/18.

Фактично зі змісту позовної заяви вбачається, що підставою для звернення прокурора до суду є відсутність у Національної академії Національної гвардії України належного фінансування на оплату судового збору. Відтак прокурор вважає, що вказаний навчальний заклад позбавлений можливості здійснювати захист інтересів держави шляхом звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості з відповідача.

Разом з тим, вказана підстава для звернення прокурора до суду не може вважатися обґрунтованою та виправдовувати нездійснення або неналежне здійснення захисту інтересів держави тим суб`єктом, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження.

При цьому суд зазначає, що факт відсутності достатніх коштів для оплати навчальним закладом судового збору сам по собі не може вважатися достатньою підставою для звернення прокурора до суду в інтересах держави від імені цього органу.

Крім того, особа, яка утримується за рахунок Державного бюджету України, має право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів з тією метою, щоб мати змогу забезпечити сплату судового збору.

Також чинним законодавством, зокрема положеннями ст. 133 КАС України та ст. 8 Закону України "Про судовий збір", передбачено можливість зменшення судом розміру судових витрат або звільнення від їх оплати, відстрочення та розстрочення судових витрат, враховуючи майновий стан сторони. Однак до позовної заяви не додано жодних доказів на підтвердження того, що відповідний навчальний заклад раніше звертався до суду з аналогічним позовом і у задоволенні його клопотання, поданого на підставі вказаних положень закону, було відмовлено.

Отже, прокурором не виконано вимог частини четвертої статті 53 КАС України щодо обґрунтування законних підстав для звернення до суду в інтересах держави від імені органу (суб`єкта), уповноваженого на здійснення відповідних функцій у спірних правовідносинах.

Водночас це має наслідком застосування судом положень, визначених статтею 169 КАС України, та залишення позовної заяви без руху з наданням прокурору строку для обґрунтування законних підстав для звернення до суду з цим позовом і подання доказів на їх підтвердження.

2. Крім того, згідно з усталеною судовою практикою спори щодо відшкодування колишніми курсантами вартості навчання у вищому навчальному закладі належить до спорів, пов`язаних з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби. Відтак для звернення до суду з відповідним позовом застосовуються строки, визначені ч. 5 ст. 122 КАС України (серед іншого див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 804/285/16, постанову Верховного Суду від 30.09.2019 у справі № 340/685/19, постанову Верховного Суду від 21.02.2020 у справі № 340/1019/19).

Відповідно до ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як видно з матеріалів позовної заяви, право на звернення до суду з цим позовом у позивача виникло після відрахування відповідача з навчання та відмови відповідача від добровільного відшкодування витрат на його утримання у вищому навчальному закладі.

Так, судом з`ясовано, що наказом Національної академії Національної гвардії України від 21.08.2019 № 188 с/ч через систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем на підставі пп. "ж" п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" з відповідачем розірвано контракт про проходження військової служби (навчання) курсантів, а відповідача відраховано з навчання та виключено зі списків перемінного складу курсантів Академії.

Відповідно до приписів частини 7 Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2006 року № 964, у разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку.

11.09.2019 відповідачу під розписку вручено лист Національної академії Національної гвардії України від 11.09.2019 № 84/11-379, яким повідомлено про необхідність відшкодування витрат, пов`язаних з навчанням, в сумі 172155,35 грн у зв`язку з розірванням контракту про проходження військової служби (навчання) в Академії. Також цим листом відповідача попереджено, що у разі відмови відшкодувати кошти у добровільному порядку на протязі 10 днів з дня отримання цього листа, Академія буде змушена звертатися до суду.

З огляду на викладене суд доходить висновку, що перебіг місячного строку звернення до суду з цим позовом розпочався 22.09.2019.

Разом з тим, відповідний позов від імені позивача подано прокурором поштою лише 05.03.2020, тобто з істотним пропуском встановленого законом строку звернення до суду.

У заяві про поновлення зазначеного строку прокурор зазначає, що військовій прокуратурі Дарницького гарнізону Центрального регіону України про заборгованість відповідача стало відомо лише 20.02.2020 під час вивчення додержання посадовими особами Національної академії Національної гвардії України вимог бюджетного законодавства.

Проте суд зауважує, що у даному випадку прокурор подає адміністративний позов від імені Національної академії Національної гвардії України та Міністерства внутрішніх справ України, які, власне, виступають позивачами у справі.

Отже, посилання прокурора на те, що він фактично дізнався про наявну у відповідача заборгованість лише 24.02.2020 не свідчить про початок перебігу строку звернення до суду саме з цієї дати.

Крім того, прокурор зазначає, що після звільнення відповідача з військової служби право на звернення до суду про стягнення грошових коштів мало Міністерство внутрішніх справ України та Національна академія Національної гвардії України. Проте вказані суб`єкти жодних дій не вчинили, що, на думку прокурора, є поважною причиною пропусуку строку звернення до суду прокурором.

Втім, суд з такими доводами не погоджується та зауважує, що інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Законом передбачено можливість поновлення судом строку звернення до суду, але тільки у випадку, якщо такий строк пропущено з поважних причин.

Водночас поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Як вже зазначалось, строк звернення до суду обчислюється з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Крім того, поняття "особа повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Судом встановлено, що Національній академії Національної гвардії України, як позивачу у справі, стало відомо про порушення інтересів Академії та, відповідно, інтересів держави ще у вересні 2019 року, а саме після відмови відповідача добровільно відшкодувати витрати на його утримання у вищому навчальному закладі.

Водночас у передбачений законом строк позивач до суду не звернувся, тоді як суду не надано жодних належних та допустимих доказів, які вказували на існування об`єктивних перешкод для своєчасного звернення до суду з цим позовом.

Таким чином, наведені прокурором у заяві причини пропуску строку звернення до суду не можуть визнаватися поважними і такими, що дають підстави для поновлення судом такого строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

У разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску (ч. 6 ст. 161 КАС України).

Позовну заяву про стягнення з відповідача витрат на утримання у навчальному закладі подано після закінчення строку, встановленого законом. При цьому прокурором не наведено поважних причин його пропуску, що є підставою для залишення позовної заяви без руху та надання позивачу можливості звернутися до суду із заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановлюється строк, достатній для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Таким чином, оскільки прокурором належним чином не обґрунтовано наявності законних підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді, а також беручи до уваги, що судом визнано неповажними підстави, вказані у заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду, подану позовну заяву належить залишити без руху з наданням прокурору строку для усунення виявлених судом недоліків.

Водночас суд наголошує, що кожна з наведених підстав дає самостійні підстави для залишення позовної заяви без руху з відповідними правовими.

Керуючись ст.ст. 53, 160, 161, 169, 171, 256, 293, 294 КАС України,

УХВАЛИВ:

1. Залишити без руху позовну заяву заступника військового прокурора Дарницького гарнізону Центрального регіону України в інтересах держави в особі Міністерства внутрішніх справ України та Національної академії Національної гвардії України до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі.

2. Надати прокурору строк для усунення недоліків, зазначених у мотивувальній частині ухвали, протягом 10 днів з дня її вручення (отримання).

3. Копію ухвали надіслати особі, яка подала позовну заяву, для відома та виконання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Суддя Сало Павло Ігорович