Справа № 280/4106/19
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2020-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 березня 2020 року м. Дніпросправа № 280/4106/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Сафронової С.В., Чепурнова Д.В.,

за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.,

розглянувши у відкритому

судовому засіданні в м. Дніпрі

апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20 листопада 2019 року (головуючий суддя Стрельнікова Н.В.) в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі Позивач) звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області (далі Відповідач), в якому просила:

- визнати незаконними дії Відповідача щодо видачі довідки 6-зем від 27.02.2018 №0-8-0.26-473/165-18, з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель землекористувачами, угіддями без замовлення позивачем;

- визнати протиправними дії Відповідача щодо відмови у зазначенні в довідці форми власності земельної ділянки №1 - державна та зобов`язати Відповідача записати в довідці форми 6-зем від 27.02.2018 №0-8-0.26-473/165-18 з державної статистичної звітності про наявність земель та їх розподіл, у розділі №3 довідки «форма власності на землю» земельна ділянка №1 зазначити згідно ч.3 ст. 78 Земельного кодексу - державна.

В обґрунтування адміністративного позову Позивач, зокрема, зазначив, що в провадженні Жовтневого районного суду м. Запоріжжя перебуває справа №331/1930/19 за позовом ОСОБА_1 до ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області. 12 серпня 2019 року Позивачем отримано письмові пояснення по вказаній справі з додатками. В додатках до пояснень Позивачем виявлено копію довідки з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель землекористувачами, угіддями, а саме від 27.02.2018 №0-8-0.26-473/165-18, в яких Відповідач форму власності земель «державна» в графі 3 земельної ділянки №1 не зазначає. Позивач вказав, що такий зміст виданої довідки суперечить приписам чинного законодавства, зазначив, що Відповідачем протиправно видано дану довідку без замовлення Позивача.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 20 листопада 2019 року позов задоволено частково (а.с.77-79).

Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області надати ОСОБА_1 довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями щодо земельної ділянки №1, зазначеної у розділі 3 довідки №0-8-0.26-473/165-18 від 27 лютого 2018 року та зазначити у довідці, виданій на виконання цього рішення суду форму власності на землю у відповідності до частини 3 статті 78 Земельного кодексу України, з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині рішення.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції, зокрема, виходив із того, що всупереч нормам земельного законодавства Відповідач взагалі не вказав форму власності на землю у довідці з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями, виданої Позивачу.

Стосовно вимоги Позивача про визнання незаконними дій відповідача щодо видачі довідки 6 -зем від 27.02.2018 №0-8-0.26-473/165-18, з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель землекористувачами, угіддями без її замовлення Позивачем, суд зазначив, що Позивачем в цій частині невірно обраний спосіб захисту порушеного права, оскільки задоволення такої вимоги не призведе до захисту порушеного права Позивача.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі Відповідач, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить змінити мотивувальну частину оскаржуваного судового рішення шляхом застосування до спірних правовідносин приписів законодавства у вигляді п.21 Перехідних положень Земельного кодексу України та ч.1,2 ст. 83 Земельного кодексу України. Виключити з цієї ж частини оскаржуваного рішення норми матеріального права у вигляді ч. 1 ст. 84 Земельного кодексу України та висновок суду, який був встановлений внаслідок застосування загаданої норми матеріального права: «Крім того, відповідно до ч.1 ст.84 Земельного кодексу України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Вищевказане свідчить про те, що будь-які землі, які не перебувають у приватній або комунальній власності, є землями державної власності».

Вимоги апеляційної скарги мотивовано, зокрема, тим, що матеріали справи не містять доказів, пов`язаних із припиненням права колективної власності КСП «Таврія». Також Відповідач зазначає, що матеріали справи не містять доказів, пов`язаних із внесенням до Державного реєстру прав запису про скасування державної реєстрації державного акту на право колективної власності на землю серії ЗП №00034. Крім того, Відповідач вказує, що з мотивувальної частини оскаржуваного рішення підлягають виключенню посилання на норми ч.1 ст. 84 Земельного кодексу України як такі, що не регулюють спірні правовідносини.

Також Відповідачем в апеляційній скарзі заявлено клопотання про поновлення строку для подання письмових доказів у вигляді копії сторінки 44 Книги записів (реєстрації) державних актів на право колективної власності та долучено дану копію до апеляційної скарги.

Згідно частини 4 статті 296 Кодексу адміністративного судочинства України якщо в апеляційній скарзі наводяться нові докази, які не були надані суду першої інстанції, то у ній зазначається причина, з якої ці докази не були надані.

Відповідачем не наведено причин, з яких вищенаведений доказ не був наданий суду першої інстанції, що в силу процесуальних приписів позбавляє суд апеляційної інстанції можливості його оцінки.

11 лютого 2020 року від Позивача до суду апеляційної інстанції надійшов документ із найменуванням «відзив на апеляційну скаргу по справі №280/4106/19» від 08 лютого 2020 року.

Згідно пункту 3 частини 2 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що відзив на апеляційну скаргу має містити обґрунтування заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги.

Наведене визначено обов`язковою складовою такого процесуального документа як відзив на апеляційну скаргу.

Із наданого Позивачем документа із найменуванням «відзив на апеляційну скаргу по справі №280/4106/19» від 08 лютого 2020 року вбачається, що останній не містить викладення заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги Відповідача, згідно якої відкрито апеляційне провадження у даній справі. Натомість Позивачем викладено самостійні вимоги, звернуті до суду апеляційної інстанції, відносно оскаржуваного судового рішення та наведені доводи, не пов`язані зі змістом апеляційної скарги Відповідача. При цьому правом апеляційного оскарження рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20 листопада 2019 року Позивач у встановленому порядку не скористався.

За таких обставин, наданий Позивачем документ із найменуванням «відзив на апеляційну скаргу по справі №280/4106/19» від 08 лютого 2020 року не є відзивом на апеляційну скаргу у розумінні норм процесуального права, а викладені в ньому посилання перебувають поза межами доводів та вимог апеляційної скарги, що розглядається, а отже і поза межами перегляду судом апеляційної інстанції.

Також 14 лютого 2020 року до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання Відповідача про залучення в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Клопотання обґрунтоване тим, що рішення у справі №280/4106/19 може вплинути на права, свободи, інтереси або обов`язки вказаних громадян, оскільки згідно спірної довідки земельна ділянка, інформація про яку зазначена у даному документі, складається з трьох земельних ділянок, дві з яких належать даним громадянам на праві приватної власності.

Протокольною ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду у задоволенні вказаного клопотання відмовлено. Ухвала суду мотивована тим, що Позивачем не заявлено вимог щодо земельних ділянок, які належать на праві приватної власності іншим особам, що виключає необхідність залучення даних осіб до участі у справі.

Позивач та Відповідач, які були належним чином сповіщені про місце, дату та час розгляду справи, в судове засідання представників не направили, що не перешкоджає розгляду справи.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом становлено, що Відповідачем складено довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями щодо земельних ділянок від 27.02.2018 №0-8-0.26-473/165-18.

За змістом даної довідки графа «форма власності земельної ділянки №1» не заповнена.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про землеустрій» (далі - Закон №858-IV) замовниками документації із землеустрою можуть бути органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, землевласники і землекористувачі.

Розробниками документації із землеустрою є: юридичні особи, що володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі яких працює за основним місцем роботи не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників, які є відповідальними за якість робіт із землеустрою;

фізичні особи - підприємці, які володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованими інженерами-землевпорядниками, відповідальними за якість робіт із землеустрою.

Взаємовідносини замовників і розробників документації із землеустрою регулюються законодавством України і договором.

Статтею 31 Закону №858-IV встановлений порядок внесення змін до документації із землеустрою.

Так, зміни до документації із землеустрою вносяться особою, яка відповідно до вимог цього Закону може бути розробником документації із землеустрою за рішенням органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування або власників землі та землекористувачів, у тому числі орендарів, які затвердили проекти землеустрою.

Погодження та затвердження змін до документації із землеустрою здійснюються в порядку, передбаченому для погодження та затвердження документації із землеустрою.

Подання документації із землеустрою до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, для внесення відомостей до Державного земельного кадастру від імені замовника документації здійснюється її розробником, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з абз. 7 ст. 33 Закону №858-IV надання відомостей, що містяться в документації із землеустрою, здійснюється в порядку, встановленому законодавством України.

Статтею 50 вказаного Закону передбачено серед іншого, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають: завдання на розроблення проекту землеустрою; пояснювальну записку; копію клопотання (заяви) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі формування та/або зміни цільового призначення земельної ділянки за рахунок земель державної чи комунальної власності); рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом); письмову згоду землевласника (землекористувача), засвідчену нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду; довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями; матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки); відомості про обчислення площі земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); копії правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна для об`єктів будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми та значними наслідками, які розташовані на земельній ділянці; розрахунок розміру втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (у випадках, передбачених законом); розрахунок розміру збитків власників землі та землекористувачів (у випадках, передбачених законом); акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки); акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності (у разі формування земельної ділянки); перелік обмежень у використанні земельних ділянок; викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); кадастровий план земельної ділянки; матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) (у разі формування земельної ділянки); матеріали погодження проекту землеустрою.

Постановою Кабінету Міністрів України №835 від 01.08.2011 затверджено серед іншого, перелік адміністративних послуг, що надаються Державною службою з питань геодезії, картографії та кадастру та її територіальними органами на безоплатній основі згідно з додатком 3.

Пунктом 3 вказаного Переліку передбачено надання на безоплатній основі довідки з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями (за даними форми 6-зем).

Наказом Державного комітету статистики України №377 від 05.11.1998 затверджена Інструкція з заповнення державної статистичної звітності з кількісного обліку земель (форми №№ 6-зем, 6а-зем, 6б-зем, 2 - зем).

Проте, наказом Державної служби статистики України №190 від 19.08.2015, який набрав чинності з 01 січня 2016 року, визнано таким, що втратив чинність наказ Державного комітету статистики України №377 від 05.11.1998.

Відповідно до ч.3 ст.78 Земельного кодексу України земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.84 Земельного кодексу України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Вищевказане свідчить про те, що будь-які землі, які не перебувають у приватній або комунальній власності, є землями державної власності.

Отже, у спірних правовідносинах Відповідач був зобов`язаний визначити форму власності на землю щодо земельних ділянок, у відповідності до ч.3 ст.78 Земельного кодексу України: або державна, або комунальна, або приватна.

Всупереч нормам земельного законодавства Відповідач взагалі не вказав форму власності на землю у довідці з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями, виданій Позивачу.

Посилання апеляційної скарги на обставини, пов`язані із правом колективної власності КСП «Таврія», записами у Державному реєстрі прав щодо скасування державної реєстрації державного акту на право колективної власності на землю серії ЗП №00034, не впливають на вказаний висновок суду першої інстанції, оскільки судом було встановлено невиконання Відповідачем обов`язку щодо зазначення у відповідній довідці форми власності на землю. При цьому в оскаржуваному рішенні окремо вказано про те, що суд не може перебирати на себе функцію державного органу та визначати форму власності на землю щодо земельних ділянок. Колегія суддів погоджується із даним висновком суду першої інстанції, в той час як відповідні посилання апеляційної скарги у контексті змісту спірних правовідносин та обставин, встановлених судом є неспроможними.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом у судовому засіданні під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про часткове задоволення адміністративного позову прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, і тому рішення суду першої інстанції у даній адміністративній справі від 20 листопада 2019 року необхідно залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги Відповідача спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування рішення суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 310, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20 листопада 2019 року по справі №280/4106/19 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

В повному обсязі постанова складена 17 березня 2020 року.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов