Справа № 1.380.2019.005339
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2020-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2020 рокуЛьвівСправа № 1.380.2019.005339 пров. № А/857/158/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Запотічного І.І.,

суддів Глушка І.В., Довгої О.І.,

при секретарі судового засідання: Галаз Ю.А.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Перемишлянського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2019 року ( суддя Мричко Н.І., ухвалене в м.Львові о 11:15) у справі № 1.380.2019.005339 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Перемишлянського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, третя особа: ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до Перемишлянського районного відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, в якій просив суд визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Перемишлянського районного відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області Жовнір Г.Й. про накладення штрафу від 30.09.2019 ВП №50390100.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2019 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач Перемишлянський районний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області оскаржив його, подавши апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду, у якій, з посиланням на порушення судом норм матеріального права, неправильне встановлення обставин справи, що мають значення для вирішення справи, просить скасувати його та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В обгрунтування апеляційної скарги апелянт, зокрема, зазначає, що відповідно до статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено оскаржувану постанову про накладення штрафу. Вказує, що суд першої інстанції звернув увагу на те, що вказану вище статтю закону доповнено частиною чотирнадцятою згідно з Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» № 2175 VIII від 03.07.2018, який вступив в дію з 28.08.2018р., а відтак визначення суми штрафу із сукупного розміру заборгованості, яка утворилася включно за період до цієї дати є незаконним. Апелянт вважає, що в даному випадку міг би виникнути спір через розмір штрафу, оскільки сама постанова про накладення штрафу винесена більш ніж через рік після того, як вищавказана норма вступила в дію.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу не погоджується з доводами апелянта, вважає їх безпідставними та просить оскаржуване рішення суду залишити без змін.

В судовому засіданні представник апелянта надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, просив скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив ппроти апеляційної скарги, просив оскаржуване рішення залишити без змін.

Третя особа - ОСОБА_2 в поданому до суду клопотанні від 22.02.2020 року просить кошти які надійшли їй від Перемишлянського РВ ДВС у вигляді штрафу зарахувати як індексацію по аліментах за попередні роки, а згідно заяви від 28.02.2020 року просить розглядати без її участі.

Заслухавши суддю-доповідача та представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом оскарження у цій справі є постанова державного виконавця про накладення на позивача штрафу, яка винесена в межах процедури стягнення аліментів з боржника.

Відповідно до частини 1 статті 71 Закону України Про виконавче провадження виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Згідно частини 14 статті 71 Закону України Про виконавче провадження, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

В подальшому постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік.

Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, статтю 71 Закону України Про виконавче провадження доповнено частиною чотирнадцятою згідно з Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання №2475-VIII від 03.07.2018, який вступив в дію з 28.08.2018.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідно до статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Разом з тим, відповідно до п. 2 рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 у справі № 1-рп/99 за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини 1 статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно - правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, особа має нести відповідальність за діяння на підставі закону, що був чинним на час його вчинення, крім випадків, коли новий закон пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинення такого діяння.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що конституційний принцип незворотності дії законів, які погіршують становище особи, дає підстави для висновку про неправомірність застосування санкцій за дії (бездіяльність), які на момент, коли вони мали місце, за попереднього правового регулювання не були правопорушенням.

Неприпустимість зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів є одним з аспектів загальновизнаного принципу правової визначеності як елемента принципу верховенства права, який відповідно до частини першої статті 8 Конституції України визнається і діє в Україні.

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах від 09.09.2019, у позивача, за період з 2015 по 2019 роки, утворилася заборгованість зі сплати аліментів в сумі 58000 грн.

Державний виконавець 30.09.2019, керуючись статтею 71 Закону України Про виконавче провадження, за ухилення позивача від виконання зобов`язань зі сплати аліментів, застосував до такого штрафні санкції в розмірі 50% від суми заборгованості (58000 грн.), яка утворилася за період з 2015-2019 роки.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з судом першої інстанції, що відповідальність у формі штрафу за несплату аліментів, яка передбачена абзацом 3 частини 14 статті 71 Закону України Про виконавче провадження введена лише з 28.08.2018, а тому штраф може бути нарахований лише на суму заборгованості, яка утворилася після 28.08.2018. Проте відповідач суму штрафних санкцій визначив із сукупного розміру заборгованості, яка утворилася за період з 2015-2019 роки, що свідчить про протиправність застосування до позивача штрафу у розмірі 50% суми заборгованості зі сплати аліментів.

З врахуванням викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про протиправність постанови головного державного виконавця Перемишлянського РВ ДВС ГУЮ у Львівській області Жовнір Г.Й. про накладення штрафу від 30.09.2019 ВП №50390100, а відтак і скасував таку.

Доводи апелянта не спростовують висновків суду з вищенаведених мотивів, а судом першої інстанції повно зясовано обставини, що мають значення для справи у відповідності до норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Керуючись статтями 268, 287, 308, 315, 316, 321, 322, 325, Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Перемишлянського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2019 року у справі № 1.380.2019.005339 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

На постанову протягом тридцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І. І. Запотічний
судді І. В. Глушко
О. І. Довга
Повне судове рішення складено 12.03.2020