Справа № 520/13069/19
Суддя: Панченко О.В.
Дата ухвалення: 2020-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
РІШЕННЯ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м.Харків

16 березня 2020 р. № 520/13069/19
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Панченко О.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 Східного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 , ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:
Позивач - ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 Східного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України щодо позбавлення ОСОБА_1 , як учасника бойових дій, права на обов`язкову психологічну реабілітацію;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 Східного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за обов`язкову психологічну реабілітацію у сумі 60224 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що він в період проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 Східного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України приймав участь у проведенні бойових дій на території АТО. Під час звільнення з військової служби позивачу не надано можливість з боку відповідача пройти медичний огляд військово-лікарської комісії та невиплачено компенсацію за обов`язкову психологічну реабілітацію. Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, та такою, що порушує його соціальні права, позивач звернувся з вказаним адміністративним позов до суду.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 06.12.2019 відкрито спрощене провадження у справі за правилами ст.257-262 КАС України.

Копія ухвали про відкриття провадження у справі отримана відповідачем, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідач - Військова частина НОМЕР_2 Східного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України, позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на те, що при звільненні військовослужбовця з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту, останні за їх бажанням можуть не направлятися на обстеження військово-лікарською комісією. Стосовно виплати грошової компенсації за обов`язкову психологічну реабілітацію відповідач вказав, що для отримання послуг із психологічної реабілітації учасник АТО звертається з відповідною заявою до органу соціального захисту населення за місцем реєстрації або проживання та обирає суб`єкта надання послуг з оприлюдненого органами соціального захисту населення їх переліку та укладає тристоронній договір з надання відповідних послуг. Позивач з таким договором не звертався, а отже, у нього відсутні правові підстави для виплати такої компенсації.

У відповідь на відзив позивач вказав, що не погоджується з правовою позицією відповідача, вважає її необґрунтованою та безпідставною, підкреслив, що Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено право на безоплатну психологічну, медико-психологічну реабілітацію, у зв`язку з чим право позивача на компенсацію такою реабілітації є безумовним та беззаперечним.

Частиною 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 31.08.2015 по 31.08.2018 року проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_2 Східного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України.

Згідно довідки Військової частини НОМЕР_2 №253 від 28.02.2018, старший солдат ОСОБА_1 дійсно, безпосередньо брав участь в анитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції в угрупованні Національної гвардії України "Д". Вказане також підтверджується посвідченням учасника бойових дій серії НОМЕР_3 від 13.04.2016.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 Східного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України (по стройовій частині) №178 від 31.08.2018, старшого солдата ОСОБА_1 , старшого кулеметника 1-го відділення 3-го взводу оперативного призначення роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 2-го батальйону оперативного призначення, виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, звільнивши його відповідно до підпункту "а" п.2 ч.5 статті 26 (у зв`язку із закінченням строку контракту) Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" наказом командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України від 30.08.2018 №60о/с з військової служби у запас Збройних Сил України без права носіння військової форми одягу, 31 серпня 2018 року.

Крім того, згідно вказаного наказу встановлено, що при звільненні позивачу виплачена премія за серпень 2018 року в розмірі 115% від посадового окладу пропорційно прослуженого часу. Щорічна основна відпустка за 2018 рік (23 календарних дні) використана. Допомога на оздоровлення за 2018 рік виплачувалась (а.с.35).

Разом з тим, позивач у позовній заяві стверджує, що протягом усього періоду служби звертався до відповідача з рапортами про надання йому психологічної реабілітації, а при звільненні - з усною заявою про можливість нарахування та виплати грошової компенсації на обов`язкову психологічну реабілітацію, але відповідач відмовляв йому з посиланням на відсутність правового регулювання із зазначеного питання.

Позивач вважаючи, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо ненарахування та невиплати обов`язкову грошової компенсації на обов`язкову психологічну реабілітацію, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає, що основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначається Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі - Закон №2011-ХІІ від 20.12.1991).

Пунктами 1-3 частини 1 статті 11 Закону №2011-ХІІ від 20.12.1991 визначено, охорона здоров`я військовослужбовців забезпечується створенням сприятливих санітарно-гігієнічних умов проходження військової служби, побуту та системою заходів з обмеження дії небезпечних факторів військової служби, з урахуванням її специфіки та екологічної обстановки, які здійснюються командирами (начальниками) у взаємодії з місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

Турбота про збереження та зміцнення здоров`я військовослужбовців - обов`язок командирів (начальників). На них покладається забезпечення вимог безпеки при проведенні навчань, інших заходів бойової підготовки, під час експлуатації озброєння і військової техніки, проведення робіт та виконання інших обов`язків військової служби.

Військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, мають право на безоплатну кваліфіковану медичну допомогу у військово-медичних закладах охорони здоров`я. Військовослужбовці щорічно проходять медичний огляд, щодо них проводяться лікувально-профілактичні заходи.

Згідно до пункту 5 частини 1 статті 11 Закону №2011-ХІІ від 20.12.1991 року військовослужбовці, учасники бойових дій та прирівняні до них особи, особи, звільнені з військової служби, які брали безпосередню участь в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях чи виконували службово-бойові завдання в екстремальних (бойових) умовах, в обов`язковому порядку повинні пройти безоплатну психологічну, медико-психологічну реабілітацію у відповідних центрах з відшкодуванням вартості проїзду до цих центрів і назад. Порядок проведення реабілітації та відшкодування вартості проїзду встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Організацію, систему психологічного забезпечення в Головному управлінні Національної гвардії України (далі - Головне управління НГУ), територіальних управліннях, з`єднаннях, військових частинах (підрозділах), вищих військових навчальних закладах, навчальних військових частинах (центрах), базах, закладах охорони здоров`я та установах Національної гвардії України (далі - військові частини) регулюється Положенням про психологічне забезпечення в Національній гвардії України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 08.12.2016 №1285.

Відповідно до абз.10 п.3 Положення №1285, психологічна реабілітація - система заходів, спрямованих на збереження, відновлення та корекцію психологічних станів, необхідних для забезпечення оптимального рівня боєздатності військовослужбовців, які були піддані впливу психотравмуючих стрес-факторів, а також створення сприятливих умов для подальшого успішного виконання ними службово-бойових завдань.

Відповідно до пункту 1, 3, 4 розділу VІ Положення №1285, з метою диференційованого розподілу заходів первинної психопрофілактики утворюється група посиленої психологічної уваги (далі - ГППУ) шляхом визначення (вибірки) кола осіб, які потребують першочергової психологічної допомоги у зв`язку з особливостями впливу на них стрес-факторів службово-бойової і позаслужбової діяльності.

Рішення про зарахування військовослужбовця до ГППУ приймається начальником підрозділу психологічної служби військової частини за наявності підстав та письмового звернення: психолога підрозділу психологічної служби військової частини, який безпосередньо здійснює заходи психологічного забезпечення; командира (начальника) військової частини (підрозділу), заступника командира (начальника) військової частини по роботі з особовим складом; особисто військовослужбовця.

Підставою для прийняття рішення щодо зарахування військовослужбовця до ГППУ є:

1) застосування військовослужбовцем вогнепальної, холодної зброї, спеціальних засобів;

2) перебування військовослужбовця в екстремальних ситуаціях (бойових умовах), пов`язаних із загибеллю, пораненням, травмуванням людей;

3) виявлення за результатами психологічної діагностики у військовослужбовця негативного психоемоційного стану;

4) труднощі, пов`язані з процесом адаптації до умов службової діяльності;

5) ознаки формування соціально-психологічної дезадаптації особистості;

6) систематичні порушення військової дисципліни, відхилення від загальноприйнятих норм поведінки на службі та в побуті;

7) труднощі у формуванні міжособистісних стосунків, яскраво виражена схильність до конфліктів, що викликає погіршення соціально-психологічного клімату у військовому колективі;

8) підвищена хворобливість, часта відсутність на службі через стан здоров`я, скарги на самопочуття;

9) зловживання алкоголем, уживання наркотичних, токсичних речовин чи психотропних речовин та препаратів, у тому числі і медичних, без припису лікарів;

10) передсуїцидальна поведінка, висловлювання намірів покінчити життя самогубством або наявність в анамнезі суїцидальних спроб;

11) схильність до невротичних та депресивних реакцій;

12) акцентуації характеру, які обумовлюють виражені негативні риси особистості;

13) перенесення психотравмуючих ситуацій, пов`язаних із службово-бойовою діяльністю, смертю родичів, товаришів, близьких людей, розірванням шлюбу;

14) наявність ознак гострої стресової реакції під час (після) виконання службово-бойових завдань в екстремальних (бойових) умовах;

15) особисте звернення військовослужбовця за психологічною допомогою до психолога;

16) згідно з рекомендаціями лікаря-психіатра за результатами проведення попереднього, періодичного, позачергового оглядів.

Згідно пунктів 18, 19 Положення №1285, особовий склад військових частин (підрозділів), який виконував службово-бойові завдання в екстремальних (бойових) умовах, в обов`язковому порядку проходить психологічну реабілітацію.

Метою психологічної реабілітації військовослужбовців є: збереження і відновлення їх фізичного та психічного здоров`я; відновлення рівня психологічної безпеки особистості, фізичної та психологічної готовності до виконання обов`язків військової служби; зниження частоти та тяжкості наслідків перенесених бойових психічних травм у формі гострих стресових реакцій, які можуть сягати максимальної інтенсивності з розвитком посттравматичних стресових розладів та психопатологічних змін особистості після пережитої бойової психічної травми.

Психологічна реабілітація проводиться з військовослужбовцями, які: виконували службово-бойові завдання в екстремальних (бойових) умовах; виконували обов`язки військової служби, що пов`язані з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я; мають ознаки психологічної травми, психологічної дезадаптації, а також показали негативні результати під час поглибленого психологічного вивчення.

Екстремальні (бойові) умови - умови службово-бойової діяльності особового складу, що знижують психологічну безпеку, загрожують життю і здоров`ю людей та спричиняють вплив стрес-факторів (безпосередня загроза для життя, поранення, застосування зброї на ураження, присутність при загибелі людей, робота із залишками тіл, перебування в заручниках чи полоні, фізичне, психологічне та сексуальне насильство), унаслідок чого підвищується тривожність, емоційна напруженість, створюється психотравмуючий вплив на психіку людини.

З метою визначення військовослужбовців, які потребують психологічної реабілітації, наказом командира військової частини створюється комісія, до складу якої в обов`язковому порядку входять психолог та командири підрозділів.

Військовослужбовці, які потребують психологічної реабілітації, разом з робочою групою психологічної реабілітації в установленому порядку відряджаються для проведення заходів психологічної реабілітації.

Для проведення психологічної реабілітації наказом (розпорядженням) командувача Національної гвардії України, начальника територіального управління формується робоча група психологічної реабілітації з числа військовослужбовців (службовців) НГУ.

До складу робочої групи психологічної реабілітації включаються посадові особи психологічної, медичної служб та служби фізичної підготовки і спорту, служби військового духовенства (капеланської служби), структур по роботі з особовим складом військових частин.

Психологічна реабілітація військовослужбовців НГУ здійснюється в навчальних центрах військових частин, медично-реабілітаційних центрах НГУ, а також у реабілітаційних центрах, санаторіях, будинках відпочинку, які визначені Міністерством соціальної політики України. Тривалість реабілітації визначається індивідуально для кожного військовослужбовця і не перевищує 14 днів.

Після завершення заходів стосовно психологічної реабілітації члени робочої групи психологічної реабілітації на кожного військовослужбовця складають висновок-прогноз та надають рекомендації командирові (начальникові) військової частини щодо можливості подальшого допуску до самостійного виконання завдань служби (служби зі зброєю), здійснюють розподіл на групи щодо потреб у медичному нагляді, лікуванні, реабілітації, зарахуванні до складу групи посиленої психологічної уваги.

Протягом трьох років після виконання військовослужбовцями службово-бойових завдань в екстремальних (бойових) умовах один раз на півроку проводиться поглиблене психологічне вивчення наслідків (ознак) гострого стресового розладу, симптомів посттравматичного стресового розладу з метою визначення необхідності направлення військовослужбовців на огляд лікаря-психіатра, психологічну реабілітацію.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що Положення №1285 передбачено декілька варіантів надання військовослужбовцю психологічної допомоги, зокрема, при особистому зверненні військовослужбовця до командування військової частини, при особистому зверненні військовослужбовця за допомогою до психолога військової частини; або звернення військовослужбовця за наданням психологічної допомоги при проходженні щорічного медичного огляду.

В позовній заяві позивач вказує, що за час проходження служби він неодноразово звертався до командування військової частини з рапортом про направлення його на психологічну реабілітацію, разом з тим, належних та допустимих доказів в обґрунтування своєї позиції не надає. Суд звертає увагу, що жодних обставин, за яких відбувалося звернення до командування військової частини з вказаними рапортами, чи то дати звернення, позивач в позовній заяві не зазначає. Клопотань про витребування доказів у справі в обґрунтування його правової позиції від позивача до суду не надходило. Правом безпосереднього звернення до психолога військової частини позивач також не скористався.

Поряд з тим, відповідно до частини 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач в обґрунтування правомірності своїх дій не надав жодних доказів направлення позивача на обов`язкову психологічну реабілітацію чи проведення з позивачем будь-яких заходів превентивного характеру з психологом військової частини після повернення останнього з зони проведення АТО/ООС в період проходження ОСОБА_1 військової служби, чим допустив бездіяльність щодо невиконання приписів Положенням про психологічне забезпечення в Національній гвардії України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 08.12.2016 №1285.

Стосовно позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за обов`язкову психологічну реабілітацію, суд зазначає наступне.

Механізм організації проведення психологічної реабілітації постраждалих учасників Революції Гідності, учасників антитерористичної операції та осіб, які здійснювали заходи із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, структурними підрозділами з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської держадміністрацій, районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад визначається Порядком проведення психологічної реабілітації постраждалих учасників Революції Гідності, учасників антитерористичної операції та осіб, які здійснювали заходи із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2017 р. №1057.

Порядком №1057 визначено такі поняття як замовник послуг - структурний підрозділ з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської держадміністрацій, районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад;

отримувач послуг - особа, яка звернулася за психологічною допомогою і направлена на психологічну реабілітацію, із числа учасників антитерористичної операції, осіб, які здійснювали заходи із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, постраждалих учасників Революції Гідності, яким установлено один із таких статусів: учасник бойових дій - відповідно до пунктів 19 і 20 частини першої статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі - Закон); особа з інвалідністю внаслідок війни - відповідно до пунктів 10-14 частини другої статті 7 Закону; учасник війни - відповідно до пункту 13 статті 9 Закону; постраждалий учасник Революції Гідності - відповідно до статті 16-1 Закону;

суб`єкт надання послуг - установа, організація, заклад незалежно від форми власності, фізична особа - підприємець, яка відповідає вимогам до суб`єктів, що надають послуги із психологічної реабілітації, затвердженим Мінветеранів (далі - вимоги).

Згідно вказаного Порядку №1057 оплата послуг із психологічної реабілітації постраждалих учасників Революції Гідності, учасників антитерористичної операції та осіб, які здійснювали заходи із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, здійснюється відповідно до Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для здійснення заходів із психологічної реабілітації учасників антитерористичної операції та постраждалих учасників Революції Гідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2017 р. №497 (Офіційний вісник України, 2017 р., № 59, ст. 1790), - із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 4 квітня 2018 р. №239.

Розділом 7 Порядку №497 визначено, з метою надання послуг із психологічної реабілітації отримувачам послуг суб`єкт надання послуг подає районному чи регіональному органу соціального захисту населення: гарантійний лист про згоду на надання послуг із психологічної реабілітації та готовність до укладення договору; інформацію про умови проживання та харчування; перелік послуг із психологічної реабілітації, які можуть надаватися отримувачу послуг; інформацію про вартість надання послуг із психологічної реабілітації.

Районні органи соціального захисту населення оприлюднюють інформацію про суб`єктів надання послуг із зазначенням умов надання таких послуг. Отримувач послуг обирає суб`єкта надання послуг, у якого бажає пройти реабілітацію.

Для проходження психологічної реабілітації отримувач послуг звертається до районного органу соціального захисту населення за місцем реєстрації або за місцем фактичного проживання (перебування) із заявою, складеною в довільній формі, до якої додаються копія посвідчення учасника бойових дій, або особи з інвалідністю внаслідок війни, або учасника війни та копія документа, що підтверджує безпосередню участь в антитерористичній операції або забезпеченні її проведення з безпосереднім перебуванням в районах антитерористичної операції у період її проведення, або участь особи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення. Отримувачі послуг, що мають статус постраждалого учасника Революції Гідності, разом із заявою подають копію посвідчення постраждалого учасника Революції Гідності.

Районний орган соціального захисту населення протягом одного робочого дня з дня надходження заяви в обов`язковому порядку реєструє таку заяву та в разі наявності коштів приймає рішення щодо укладення договору про надання послуг із психологічної реабілітації із суб`єктом надання послуг, якого обрав отримувач послуг.

У разі отримання від суб`єкта надання послуг, обраного отримувачем послуг, відмови у наданні послуг із психологічної реабілітації районний орган соціального захисту населення інформує про це отримувача послуг та пропонує йому обрати іншого суб`єкта надання послуг.

Районний орган соціального захисту населення, суб`єкт надання послуг та отримувач послуг укладають договір про надання послуг із психологічної реабілітації у трьох примірниках (по одному для кожної сторони).

Усі примірники договору про надання послуг із психологічної реабілітації, підписані керівником районного органу соціального захисту населення та отримувачем послуг і скріплені печаткою (за наявності) такого органу, передаються отримувачу послуг для подальшої передачі суб`єкту надання послуг.

Після прибуття отримувача послуг до відповідного суб`єкта надання послуг керівник такого суб`єкта підписує та скріплює печаткою (за наявності) всі примірники договору про надання послуг із психологічної реабілітації, після чого надсилає один примірник поштовим відправленням до районного органу соціального захисту населення, другий - передає отримувачу послуг, третій - залишає на зберіганні у себе.

Примірний договір про надання послуг із психологічної реабілітації і форма акта надання послуг із психологічної реабілітації за рахунок бюджетних коштів затверджуються Міністерством у справах ветеранів, тимчасово окупованих територій та внутрішньо переміщених осіб.

Підписання тристоронніх договорів та оформлення акта наданих послуг можливо здійснювати з використанням електронного підпису у разі його наявності у кожної із сторін.

Після забезпечення отримувача послуг послугами із психологічної реабілітації згідно з тристороннім договором суб`єкт надання послуг надсилає поштою або в інший спосіб органу соціального захисту населення три примірники акта надання послуг, підписані отримувачем послуг та керівником (уповноваженою ним особою) суб`єкта надання послуг, для подальшого підписання органом соціального захисту населення та перерахування коштів в установленому порядку.

Після підписання акта надання послуг усі примірники актів, підписані органом соціального захисту населення, отримувачем послуг та суб`єктом надання послуг, надсилаються органом соціального захисту населення сторонам договору.

Відшкодування вартості наданих послуг із психологічної реабілітації здійснюється районними органами соціального захисту населення шляхом безготівкового перерахування коштів суб`єктам надання послуг за фактично надані послуги, у тому числі послуги з організації проживання та харчування, відповідно до укладених договорів та актів наданих послуг.

Враховуючи вище викладені норми правового регулювання спірних правовідносин, суд доходить висновку, що на законодавчому рівні не передбачено грошова компенсація військовослужбовцям за неотриману обов`язкову психологічну реабілітацію.

Крім того, суд звертає увагу, що ОСОБА_1 самостійно не завертався в установленому Порядком №1057 до замовника послуг з метою отримання психологічної реабілітації, доказів звернення до закладів надання послуг із психологічної реабілітації та здійснення ним витрат на таку реабілітацію позивач також не надав.

Таким чином, у суду відсутні правові підстави для задоволення цієї частини позовних вимог.

Посилання позивача на рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 16.05.2019 року по зразковій справі №620/4218/18 (адміністративне провадження №Пз/9901/4/19) не береться судом до уваги, оскільки, предмет розглядом даної адміністративної справи не підпадає під визначення типової справи.

Відповідно до статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Нормами статті 2 КАС України встановлено, що адміністративні суди при оскарженні рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, серед іншого, перевіряють чи прийняті (вчинені) вони пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) та з урахуванням принципу верховенства права.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії"), згідно з якими право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Разом із тим, суд бере до уваги, що за змістом перелічених рішень вимога п. 1 ст. 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

У ході розгляду справи суд надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача.

Розподіл судових витрат не здійснюється, оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст. 263, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 Східного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 Східного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України щодо позбавлення ОСОБА_1 , як учасника бойових дій, права на обов`язкову психологічну реабілітацію в період проходження ним військової служби.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Панченко