Справа № 160/12836/19
Суддя: Верба Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2020-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Верба І.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Приватної медичної фірми «Дента» про стягнення адміністративно-господарських санкцій, -
2. Ухвалою суду від 24.12.2019:
- прийнято адміністративний позов до розгляду, відкрито позовне провадження у справі;
- призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін;
- встановлено учасникам справи строки для надання заяв по суті спору;
- витребувано від Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів: інформацію від центру зайнятості щодо подання відповідачем звітів 3-ПН протягом спірного періоду; докази спрямування інвалідів до відповідача; пояснення причин їх не працевлаштування; матеріали надання інформації, необхідної для їх працевлаштування.
- витребувано від Приватної медичної фірми «Дента»: матеріали надання інформації, необхідної для працевлаштування інвалідів; докази виділення та створення робочих місць для працевлаштування інвалідів згідно нормативу; інформування позивача про створення робочих місць згідно нормативу; докази заходів, яких вжив відповідач для недопущення правопорушення, копії звітів 3-ПН із доказами їх подання; копії направлень інвалідів на працевлаштування із поясненнями щодо підстав не працевлаштування або копіями наказів про прийняття на роботу; за наявності копії судових рішень зі спірних правовідносин за попередні періоди.
3. 13.01.2020 до канцелярії суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву з доказами по справі, та клопотанням про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку із пропущенням позивачем строків звернення до суду.
4. 17.01.2020 надійшли електронним зв`язком та подано до канцелярії пояснення із витребуваними доказами від позивача.
5. Ухвалою суду від 13.03.2020 у задоволенні клопотання відповідача про залишення позову без розгляду відмовлено, оскільки станом на 16.04.2018, а також до 22.10.2019 (дати подання звіту за 2017 рік), позивач не мав підстав для звернення до суду, оскільки:
- не мав доказів недодержання підприємством нормативу робочих місць для осіб з інвалідністю;
- не мав відомостей про кількість осіб з інвалідністю, які б мали згідно нормативу працювати на підприємстві;
- не володів інформацією щодо кількості працюючих осіб на підприємстві;
- не володів інформацією про розмір (показник) середньої річної заробітної плати на підприємстві;
- не мав відомостей (показників) для розрахунку суми адміністративно-господарських санкцій, які зазначаються у звіті, отже не мав можливості сформулювати зміст позовних вимог та ціну позову.
6. Відмовляючи у задоволенні клопотання відповідача про залишення позову без розгляду, із посиланням на постанову Верховного Суду від 12.09.2019 у справі № 2а-5997/12/2670, суд дійшов наступного висновку:
- тільки 22.10.2019 при отриманні позивачем звіту за 2017 рік, позивач одержав інформацію від підприємства про недодержання нормативу робочих місці у кількості 1 робоче місце та інформацію про розмір (показник) середньої річної заробітної плати на підприємстві, та середньооблікову кількість працюючих, у зв`язку із чим саме з 22.10.2019 виникли підстави для пред`явлення позову, отже станом на 19.12.2019 (дату подання цього позову) у позивача не закінчився тримісячний строк для звернення до суду відповідно до статті 122 КАС України;
- залишення позову у цій справі без розгляду, із прийняттям правової позиції відповідача про початок строку звернення до суду 16.04.2018 та його закінчення 16.07.2018, призведе до визнання судом правомірним (легалізації через судове рішення) такого різновиду неправомірної поведінки як несвоєчасне подання звіту за формою 10-ПІ, що в подальшому призводитиме до абсолютного звільнення всіх наймачів, які свідомо не звітуватимуть вчасно, від застосовування встановлених законом санкцій, та одночасно існування добросовісних роботодавців, що своєчасно звітуватимуть та сплачуватимуть адміністративно-господарські санкції. Такий висновок суду не відповідатиме критерію справедливості, якій є складовим елементом принципу верховенства права.
7. Позивач зазначив, що звіт за 2017 рік отримано 22.10.2019, підприємством не сплачено у добровільному порядку адміністративно-господарські санкції у розмірі 38 400 грн за 1 робоче місце, призначене для працевлаштування осіб з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю у 2017 році.
8. Позивач обрахував суму адміністративно-господарських санкцій за незайняті робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю:
- середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу, осіб: 15;
- середньооблікова чисельність осіб з інвалідністю, які працювали на підприємстві (штатних працівників, яким за висновками медико-соціальних експертних комісій встановлена інвалідність): 0;
- фонд оплати праці штатних працівників, грн: 576 000 грн;
- перераховано коштів адміністративно-господарських санкцій за не зайняті робочі місця для осіб з інвалідністю, грн: 0 грн;
- розрахунок суми: кількість робочих місць, призначених для забезпечення працевлаштування осіб з інвалідністю, відповідно до 4% нормативу, осіб: 15 х 0,04 = 1;
- кількість незайнятих робочих місць, призначених для забезпечення працевлаштування осіб з інвалідністю, одиниць; 1 - 0 = 1 чол.;
- середня річна заробітна плата штатного працівника, грн: 576 000 : 15 = 38 400 грн;
- сума адміністративно-господарських санкцій, грн: 38 400 х 1 - 0 = 38 400 грн.
ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА
9. Відповідач проти позову заперечив повністю, зазначив, що позивач пропустив встановлений законом строк звернення до суду, у зв`язку із чим позовна заява підлягає залишенню без розгляду, оскільки право на стягнення несплачених самостійно сум санкцій у судовому порядку виникло у позивача 16.04.2018, тримісячний строк звернення до суду для стягнення адміністративно-господарських санкцій за 2017 рік закінчився 16.07.2018.
10. Таке твердження відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 21.02.2018 у справі № 813/1897/17, від 08.08.2019 № 809/1931/16.
11. Посилання позивача у позовній заяві на те, що перебіг строку звернення до суду починається з дати отримання звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2017 рік, тобто з 22.10.2019 є необґрунтованими, оскільки строк звернення до суду має відраховуватись не з моменту, коли Фонд дізнався про порушення, як він помилково вважає, а з дня виникнення підстав, що дають право на пред`явлення передбачених законом вимог, тобто з 16.04.2018.
12. Позивачу ще до початку перевірки Головним управлінням Держпраці в Дніпропетровській області було відомо про те, що ПМФ «Дента» не подавала звітність про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю, що вбачається зі змісту акту перевірки від 24.09.2019 № 26/4.4-3. В акті зазначено, що відповідна позапланова перевірка призначена у зв`язку, в тому числі, з отриманням від Фонду соціального захисту інвалідів інформації про неподання фірмою звіту про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю за 2017 та 2018 роки.
ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
14. У період з 23 по 24 вересня 2019 року у Приватній медичній фірмі «Дента» Головним управлінням Держпраці в Дніпропетровській області проведено перевірку щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства про зайнятість населення, за результатами якої складено акт № 26/4.4-3.
15. Актом перевірки від 24.09.2019 № 26/4.4-3 встановлено, що підприємство має середньооблікову кількість працівників у 2017 році 15 осіб, у 2018 році 17 осіб, реєстрація у відділенні Фонду соціального захисту інвалідів на час перевірки не підтверджена, звітність про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю за вказані періоди не подавалась, за результатами перевірки 24.09.2019 складено припис № 26/4.4-3-9.
17. 22.10.2019 за вх. № 5943 ПМФ «Дента» зареєстровано звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2017 рік за формою № 10-ПІ, складений 08.10.2019, у якому відображені наступні показники:
- рядок 01: середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу (осіб): 15;
- рядок 02: з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність (осіб): «-»;
- рядок 03: кількість інвалідів штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (осіб): 1;
- рядок 04: фонд оплати праці штатних працівників (тис. грн): 576;
- рядок 05: середньорічна заробітна плата штатного працівника (грн): 38 400;
- рядок 06: сума адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів (грн): 38 400.
18. Позивач обрахував суму адміністративно-господарських санкцій за незайняті робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю:
- середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу, осіб: 15;
- середньооблікова чисельність осіб з інвалідністю, які працювали на підприємстві (штатних працівників, яким за висновками медико-соціальних експертних комісій встановлена інвалідність): 0;
- фонд оплати праці штатних працівників, грн: 576 000 грн;
- перераховано коштів адміністративно-господарських санкцій за не зайняті робочі місця для осіб з інвалідністю, грн: 0 грн;
- розрахунок суми: кількість робочих місць, призначених для забезпечення працевлаштування осіб з інвалідністю, відповідно до 4% нормативу, осіб: 15 х 0,04 = 1;
- кількість незайнятих робочих місць, призначених для забезпечення працевлаштування осіб з інвалідністю, одиниць; 1 - 0 = 1 чол.;
- середня річна заробітна плата штатного працівника, грн: 576 000 : 15 = 38 400 грн;
- сума адміністративно-господарських санкцій, грн: 38 400 х 1 - 0 = 38 400 грн.
20. Позивач на пропозицію суду не підтвердив подання до Дніпропетровського центру зайнятості звітів за формою №-3ПН з інформацією про наявність вакансій для осіб з інвалідністю.
V. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
21. Відповідно до частини першої статті 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» від 21.03.1991 № 875-XII, в редакції яка діє з 20.01.2018 (далі Закон № 875-XII):
- підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю;
- для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю.
- положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.
22. Сплату адміністративно-господарських санкцій і пені підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, проводять відповідно до закону за рахунок прибутку, який залишається в їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів (обов`язкових платежів) (частина третя статті 20 Закону № 875-XII).
23. Відповідно до частини четвертої статті 20 Закону № 875-XII:
- адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону;
- при цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України.
24. Частиною п`ятої статті 20 Закону № 875-XII встановлено, що у разі несплати адміністративно-господарських санкцій або пені чи неможливості їх сплати за рішенням суду їх стягнення в примусовому порядку може бути звернено на майно підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичної особи, яка використовує найману працю, в порядку, передбаченому законом.
25. Порядок сплати адміністративно-господарських санкцій і пені до відділень Фонду соціального захисту інвалідів встановлюється законом (частина восьма статті 20 Закону № 875-XII).
26. Форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» та Порядок її подання затверджені наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 № 316, у редакції наказу від 05.12.2016 № 1476.
27. Пунктом 2 Розділу ІІ звітності Інформація про попит на робочу силу (вакансії) «Коментарі до даних про вакансії» визначається кількість осіб, які мають додаткові гарантії щодо сприяння працевлаштуванню та можуть бути працевлаштовані «__».
28. За бажанням зазначаються відповідні категорії громадян:
- один з батьків або особа, яка їх замінює, має на утриманні дитину (дітей) віком до шести років;
- один з батьків або особа, яка їх замінює, виховує без одного з подружжя дитину віком до 14 років або дитину-інваліда;
- один з батьків або особа, яка їх замінює, утримує без одного з подружжя інваліда з дитинства (незалежно від віку) та/або інваліда I групи (незалежно від причини інвалідності);
- діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування;
- особи, яким виповнилося 15 років та які за згодою одного з батьків або особи, яка їх замінює, можуть, як виняток, прийматися на роботу;
- особи, звільнені після відбуття покарання або примусового лікування;
- молодь, яка закінчила або припинила навчання у загальноосвітніх, професійно-технічних і вищих навчальних закладах, звільнилася із строкової військової або альтернативної служби і яка вперше приймається на роботу;
- особи, яким до настання права на пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» залишилося 10 і менше років;
- інваліди, які не досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- учасники бойових дій, зазначені у пунктах 19, 20 частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;
- інші категорії громадян: внутрішньо переміщені особи.
29. Згідно з пунктом 1 Розділу І Порядку подання форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 № 316, у редакції наказу від 05.12.2016 № 1476 (далі Порядок № 316), цей Порядок визначає механізм подання форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» (далі форма № 3-ПН).
30. Форма № 3-ПН заповнюється роботодавцями та подається до базового центру зайнятості незалежно від місцезнаходження роботодавця (пункт 3 Розділу І Порядку № 316).
31. Актуальність зазначених у формі № 3-ПН вакансій уточнюється базовим центром зайнятості не рідше ніж двічі на місяць під час особистої зустрічі з роботодавцем, у телефонному режимі або через засоби електронного зв`язку (пункт 4 Розділу І Порядку № 316).
32. Форма № 3-ПН подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником (пункт 5 Розділу І Порядку № 316).
33. Згідно пункту 6 Розділу І Порядку № 316 роботодавець визначає вид звітності - первинна або уточнювальна.
34. Первинна звітність подається з метою інформування про наявність попиту на робочу силу (вакансії).
35. Уточнювальна звітність подається в разі необхідності на заміну первинної та містить уточнення характеристик вакансії: умов праці, розміру заробітної плати, вимог до претендента тощо. При цьому не можуть бути змінені дані щодо кількості вакансій та назви професії (посади).
36. Відповідно до пункту 1 Розділу ІІ Порядку № 316 за наявності у роботодавців коментарів до вакансії заповнюється розділ II, у якому відображаються порядковий номер відповідного запису в розділі I, а також характеристики вакансій (умови праці, розмір заробітної плати та вимоги до претендентів).
37. У пункті 1 зазначається порядковий номер відповідного запису з розділу I та вказується кількість вакансій.
38. У пункті 2 наводиться загальна кількість осіб із числа громадян, що мають додаткові гарантії щодо сприяння працевлаштуванню (відповідно до статті 14 Закону України «Про зайнятість населення»), яких роботодавець може працевлаштувати. За бажанням роботодавця може проводитись деталізація категорій претендентів на вакансію з урахуванням категорій громадян, перелік яких наведений у статті 14 Закону України «Про зайнятість населення», а також внутрішньо переміщених осіб.
VІ. ОЦІНКА СУДУ
39. Відповідно до частини першої статті 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.
40. Частиною другою наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.
41. Зі змісту частини другої статті 218 ГК України вбачається, що вказана норма встановлює підстави для звільнення від відповідальності, як за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання (за що встановлено відповідальність у вигляді відшкодування збитків, штрафні санкції, або оперативно-господарські санкції), так і за порушення правил здійснення господарської діяльності (за що встановлено відповідальність у вигляді адміністративно-господарських санкцій).
42. Отже, суб`єкт звільняється від відповідальності, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності (тобто від адміністративно-господарських санкцій), якщо доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення правопорушення.
43. Для надання оцінки доводам сторін необхідно перевірити, чи вжив відповідач залежних від нього заходів для недопущення порушення правил здійснення господарської діяльності, яке полягає у необхідності забезпечення середньооблікової чисельності працюючих інвалідів відповідно до установленого нормативу.
44. Порядком № 311 на роботодавців покладено обов`язок подавати до відповідного центру зайнятості звітність форми № 3-ПН лише за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через 3 робочі дні з дати відкриття вакансії.
45. Періодичності подачі звітності за формою № 3-ПН законодавством не встановлено, а передбачено, що така звітність подається не пізніше 3 робочих днів з дати відкриття вакансії, тобто передбачено одноразове інформування про кожну вакансію.
46. Тому, якщо роботодавець одноразово подав звітність форми № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» у строк не пізніше 3 робочих днів з дати відкриття вакансії, він виконав обов`язок своєчасно та в повному обсязі у встановленому порядку подати інформацію про попит на робочу силу (вакансії). Це означає, що в такому випадку учасник господарських відносин вжив залежних від нього передбачених законодавством заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих інвалідів установленим нормативам, тобто заходів для недопущення господарського правопорушення.
47. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 26.06.2018 справа № 806/1368/17, від 15.04.2019 № П/811/700/17.
48. Законодавцем чітко визначено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані:
- виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця,
- створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації;
- забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством;
- надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів;
- звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість і працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України;
- в разі не виконання такого нормативу - щороку сплачувати відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції.
49. Відтак на підприємство покладається обов`язок самостійного працевлаштування інвалідів шляхом створення робочих місць для працевлаштування інвалідів та інформування про таку кількість створених робочих місць органи працевлаштування інвалідів, в тому числі і центри зайнятості. В свою чергу, закон не покладає обов`язок на підприємство здійснювати самостійний пошук працівників - інвалідів.
50. Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № П/811/693/17, від 02.05.2018 у справі № 804/8007/16, від 13.06.2018 у справі № 819/639/17.
51. При цьому, Законом № 875-ХІІ також визначено, що працевлаштування інвалідів здійснюється або шляхом їх безпосереднього звернення до підприємства, або шляхом звернення до державної служби зайнятості, яка в свою чергу здійснює пошук підходящої роботи для працевлаштування такого інваліда.
52. З огляду на викладене, обов`язок по працевлаштуванню інвалідів відповідно до встановленого Законом нормативу покладається як на роботодавців, так і на державну службу зайнятості. Механізм реалізації зазначеної програми працевлаштування передбачає здійснення певних заходів з боку підприємств.
53. Доказом, який свідчить про створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальних робочих місць, та інформування органів зайнятості про наявність вільних робочих місць для інвалідів, є звіт форми № 3-ПН.
54. Такий висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 02.05.2018 у справі № 804/8007/16.
55. Відповідач з метою виконання покладеного обов`язку щодо зайнятості осіб з інвалідністю мав лише одноразово заявити у звіті за формою № 3-ПН про наявність вакансії для осіб з інвалідністю, однак вчинення підприємством вказаних дій матеріали справи не містять, на вимогу суду, викладену в ухвалі про відкриття провадження про надання таких підтверджень, належні докази відповідачем не надані.
56. Отже, є правомірних застосування до відповідача адміністративно-господарських санкції у розглянутому спорі.
57. Проте, суд не погоджується із розміром таких санкцій, які застосовані на суму 38 400 грн як розмір середньої річної заробітної плати одного штатного працівника.
58. Так, частина перша статті 20 Закону № 875-XII, в редакції яка діє з 20.01.2018, диференціює розмір штрафу у залежності від кількості працюючих на підприємстві осіб, зокрема, для підприємств, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві.
59. Оскільки у 2017 році у позивача згідно звіту працювало 15 осіб, правильним є застосування адміністративно-господарської санкції у розмірі половини середньої річної заробітної плати, що дорівнює 19 200 грн (38 400 грн / 2), а не цілому розміру середньої річної заробітної плати.
60. Факт помилкового визначення відповідачем у звіті розміру розрахованого штрафу не створюють правомірного стягнення такої суми, без перевірки правильності застосування штрафу відповідно до вимог Закону № 875-XII.
VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ
61. Враховуючи, що середньооблікова чисельність штатних працівників на підприємстві складала 15 осіб, нормативна кількість робочого місця для осіб з інвалідністю складає 1 робоче місце, є правомірним стягнення з відповідача суми адміністративно господарського штрафу у розмірі 19 200 грн, тобто штрафу у розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, що є підставою для часткового задоволення позову.
62. Відповідачем мало бути створено одне робоче місце для працевлаштування інваліда та про створення такого місця із наявною вакансією відповідач мав одноразово повідомити центр зайнятості про наявність створеного робочого місця для однієї особи інвалід поданням звіту за формою № 3-ПН, що відповідачем не додержано.
63. Таким чином, відсутні належні та допустимі докази на підтвердження заявлення відповідачем вакансії для працевлаштування особи з інвалідністю, отже, відповідачем не здійснено всіх заходів для працевлаштування інвалідів, зокрема, не направлено повідомлення центру зайнятості про наявність вакантних посад для працевлаштування інвалідів, інформування позивача про вказані дії та надання копії звітів про попит на робочу силу, а тому застосування до нього адміністративно-господарських санкцій є правомірним.
64. Застосування наведених норм права відповідає правовим висновкам, наведеним у постановах Верховного Суду від 20.05.2019 у справі № 820/2380/16, від 15.01.2019 у справі № 816/610/17.
65. Із врахуванням особливості цієї справи стягнення санкції за звітом за 2017 рік, поданим підприємством у жовтні 2019 року, суд зазначає, що застосування наведених норм права відповідає правовим висновкам Верховного Суду, наведеним у постанові від 12.09.2019 у справі № 2а-5997/12/2670, в якій визнано правомірним стягнення сум адміністративно-господарських санкцій за звітом 2007 року, поданим підприємством у 2012 році, та несуперечність попереднім правовим висновкам суду касаційної інстанції.
66. Керуючись статтями 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
68. Стягнути з Приватної медичної фірми «Дента» на користь Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів суми адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочого місця для працевлаштування особи з інвалідністю за 2017 рік у розмірі 19 200 грн.
69. В іншій частині позовних вимог відмовити.
70. Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Суддя І.О. Верба