Справа № 357/13850/19
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2020-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2020 року м. Київ № 357/13850/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панової Г.В., при секретарі судового засідання Повх І.С.,

за участю представників сторін:

позивача - Діренко В.Ю.,

від відповідача - не з`явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Білоцеківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ)

про скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

До Білоцерківського міськрайонного суду Київської області звернулась ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до старшого державного виконавця Білоцеківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Козачук Наталії Анатоліївни, в якому просила суд скасувати постанову від 26.11.2019 про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 , прийнятою старшим державним виконавцем Білоцеківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Козачук Н.А.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16.12.2019 адміністративний позов ОСОБА_1 до старшого державного виконавця Білоцеківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Козачук Наталії Анатоліївни про скасування постанови про стягнення виконавчого збору передано на розгляд до Київського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 24.02.2020 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (далі по тексту - відповідач, Білоцерківський МВ ДВС ЦМУМЮ) про скасування постанови від 26.11.2019 про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 .

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 17.10.2019 відповідачем відкрито виконавче провадження № 60328361 про примусове виконання виконавчого листа № 2/357/544/19, виданого 23.10.2019 Білоцерківським міськрайонним судом - про усунення перешкоди ОСОБА_2 у здійсненні права користування власністю та спільною частиною земельної ділянки, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_1 демонтувати ворота, звільнивши прохід до зовнішньої стіни добудови - 14,0 кв.м., що належить ОСОБА_2 , яка примикає до частини будинку ОСОБА_1 , та надати вільний доступ до спільної частини земельної ділянки -0,0014 га.; демонтувати металевий каркас, який закріплений на стіні добудови - 14,0 кв.м., що належить ОСОБА_2 і яка примикає до частини будинку ОСОБА_1

26.11.2019 Білоцерківським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області була винесена постанова про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 в межах виконавчого провадження № 60328361, з якою позивач не погоджується, оскільки, як стверджує позивач вона добровільно виконала вказане рішення суду, отже вказана постанова підлягає скасуванню.

У письмових поясненнях наданих до суду, позивач зазначив, що у старшого державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Козачук H .A. були відсутні будь-які підтверджуючі данні своєчасного, та у передбачений Законом способом повідомлення, позивача - боржника про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання виконавчого листа №2/357/544/19 виданого 23 вересня 2019 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області. Як стверджує позивач, нею було досліджено рекомендоване поштове повідомлення про вручення постанови про відкриття виконавчого провадження та трек-номери, що складаються з 13 символів, з лівого краю (номер НОМЕР_1 ) та правого краю (номер НОМЕР_2 ) цього рекомендованого поштового повідомлення. Так трек-номер 585 розміщений з лівого краю поштового повідомлення містить інформація про вручення поштового повідомлення: 12.11.2019 року 14:31:00. В свою чергу трек-номер 137 розміщений з правого краю поштового повідомлення містить інформація про вручення поштового повідомлення: за довіреністю 13.11.2019 року 11:45:00, при цьому, зауважив позивач жодних доручень ні кому не надавалося ( в тому числі і на отримання поштової кореспонденції від її імені).

Отже, підсумувала позивач, всі ці трек-номери не відповідають даті (05.11.19) нанесеній на самому рекомендованому повідомленні нібито за її підписом про отримання поштового повідомлення. Отже, зазначила позивач, викладені обставини дають підстави стверджувати про відсутність в матеріалах виконавчого провадження підтверджуючих доказів про повідомлення ОСОБА_1 про відкриття виконавчого провадження.

Відповідач не погоджуючись з позовом подав до суду відзив на позовну заяву, у якому заперечував щодо задоволення позову ОСОБА_1 , з огляду на те, що згідно поданої заяви ОСОБА_1 від 08.11.2019 (вх.№31454/15.24.40 від 12.11.2019) та акта державного виконавця про перевірку виконання рішення суду боржником від 25.11.2019 рішення суду виконано боржником, тому постанова про накладення штрафу не виносилась, а лише 26.11.2019 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» та постанову про стягнення виконавчого збору. Водночас, звертав увагу суду відповідач, боржником не надано доказів того, що рішення суду виконано ним до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 60328361, при цьому державним виконавцем було вчинено дії з примусового виконання виконавчого листа з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження та були всі підстави для винесення постанови про стягнення виконавчого збору, яка виділена в окреме провадження.

Позивач не погоджуючись з доводами відповідача, викладеними у відзиві на позов, зазначила про те, що вона не отримувала 05.11.2019 постанову про відкриття виконавчого провадження.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02.03.2020 суд повторно витребував у відповідача належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження № 60328361 в рамках якого було винесено постанову про стягнення виконавчого збору та відкладено судове засідання в адміністративній справі №357/13850/19 на 17.03.2020.

У судове засідання, призначене у справі на 17.03.2020 з`явився позивач, який підтримав позовні вимоги з підстав зазначених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, явку уповноваженого представника до суду не забезпечив.

Заслухавши позивача, дослідивши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянкою України про що свідчить паспорт серії НОМЕР_3 .

04.10.2019 ОСОБА_2 звернулася до Білоцерківського міського ВДВС ГТУЮ у Київській області із заявою (вх. №28386/15.24-40 від 16.10.2019) про прийняття до виконання виконавчого листа № 2/357/544/19 від 23.09.2019, виданого Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за рішенням від 24.04.2019, яким усунуто перешкоди у здійсненні права користування власністю та спільною частиною земельної ділянки, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 шляхом зобов`язати ОСОБА_1 : демонтувати ворота, звільнивши прохід до зовнішньої стіни добудови -14,0 кв.м., що належить ОСОБА_2 , яка примикає до частини будинку, та надати вільний доступ до спільної частини земельної ділянки -0,0014 га.; - демонтувати металевий каркас, який закріплений на стіні добудови -14,0 кв.м., що належить ОСОБА_2 , і яка примикає до частини будинку.

На підставі виконавчого листа №2/357/544/19, державним виконавцем Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Козачук Н.А., 17.10.2019 відкрито виконавче провадження №60328361.

Так, відповідач у постанові про відкриття виконавчого провадження ВП № 60328361 від 17.10.2019 зазначив про обов`язок боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів та постановлено стягнути з боржника виконавчий збір у розмірі 8346 грн.

Відповідно до відомостей супровідного листа від 17.10.2019 № 78459 Білоцерківський МВ ДВС ГТУЮ було направлено постанову про відкриття виконавчого провадження від 17.10.2019 боржнику (Діренко В.Ю.) та стягувачу ( ОСОБА_2 ).

12.11.2019 позивач звернулася із заявою до Білоцерківського міського ВДВС ГТУЮ у якій ОСОБА_1 повідомила про те, що нею демонтовано ворота та звільнено прохід до зовнішньої стіни добудови, демонтовано металевий каркас та, зокрема усунено перешкоди ОСОБА_2 у здійсненні права користування власністю та спільної частини земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно із актом державного виконавця від 25.11.2019, державним виконавцем Білоцерківського міського ВДВС ГТУЮ у Київській області Козачук Н.А. при примусовому виконанні виконавчого листа № 2/357/544/19 виданого Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про усунення перешкод ОСОБА_6 у здійсненні права користування власністю та спільною частиною земельної ділянки встановлено, що рішення суду виконано, а саме: - демонтовано ворота, звільнено прохід до зовнішньої стіни, добудови - 14,0 кв.м., що належить ОСОБА_2 , яка примикає до частини будинку ОСОБА_1 , та надано вільний доступ до спільної частини земельної ділянки - 0,0014 га.; - демонтовано металевий каркас, який закріплений на стіні добудови - 14,0 кв.м., що належить ОСОБА_2 , і яка примикає до частини будинку ОСОБА_1

26.11.2019 відповідачем по справі винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 (фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом) та статті 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Того ж дня, 26.11.2019 старшим державним виконавцем Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області було винесено постанову про стягнення з позивача виконавчого збору в розмірі 8346,00 грн. по виконавчому провадженню № 60328361. Та постанову про стягнення витрат по виконавчому провадженню на суму 300,00 грн. та витрат за користування в сумі 69 грн.

Вказана постанова була направлена рекомендованим поштовим відправлення на адресу боржника та стягувача та 03.12.2019 була отримана ОСОБА_1 , що підтверджується відомостями рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення зі штриховим ідентифікатором 283.

Позивач вважаючи, що його права порушені, внаслідок прийняття постанови про стягнення виконавчого збору, звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, застосовуючи нормативно-правові акти, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 1 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Приписами статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Частиною четвертою статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Згідно з частиною п`ятою статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини дев`ятої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 42 Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються з стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Частиною другою статті 42 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Абзацом 3 частини третьої статті 42 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Закону України «Про виконавче провадження» на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Відповідно до п. 2 Розділу VІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) витрати виконавчого провадження стягуються з боржника на підставі постанови виконавця про їх стягнення, у якій зазначаються види та суми витрат виконавчого провадження. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виноситься на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1-4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону. У разі якщо при закінченні виконавчого провадження або поверненні виконавчого документа витрати виконавчого провадження не були стягнуті, постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в порядку, встановленому Законом.

Згідно з розділом I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року № 2830/5 (далі - Наказ № 2830/5) до витрат виконавчого провадження належать, зокрема, витрати на виготовлення документів виконавчого провадження (папір; копіювання, друк документів; канцтовари), пересилання документів виконавчого провадження (конверти; знаки поштової оплати (марки); послуги маркувальної машини; послуги поштового зв`язку), плата за користування Єдиним державним реєстром виконавчих проваджень та після введення в дію статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження.

Аналізуючи вказані норми суд дійшов до висновку, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору. При цьому, стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.

Таким чином, фактичне виконання судового рішення, крім випадку такого виконання до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та вжиття виконавцем заходів примусового виконання рішень не є обов`язковими умовами для стягнення виконавчого збору.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20 листопада 2019 року по справі №480/1558/19 (адміністративне провадження №К/9901/21929/19).

Відповідно до пояснень позивача, що не було спростовано відповідачем, ОСОБА_1. не отримувала постанову про відкриття виконавчого провадження, більш того, згідно відомостей рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, яке міститься у матеріалах виконавчого провадження, рекомендоване поштове повідомлення яким було направлено Діренко В.Ю. постанову про відкриття виконавчого провадження містить відомості про вручення відправлення Діренко 05.11.2019.

Попри те, за результатами пошуку за трек-номером відправлення на офіційному сайті «Укрпошти» судом встановлено, що відправлення із трек-номером 585 було направлено Діренко В.Ю., та згідно відомостей сайту «Укрпошта» відправлення вручено особисто за адресою: 09109, м. Біла Церква, 12.11.2019 14:31:00 та того ж дня відправлення прийняте для відправлення за зворотною адресою, про що свідчать відомості відбитку штампу відділення поштового зв`язку на самому повідомленні та відомості з сайту «Укрпошта» за треком 137.

При цьому, з наявних матеріалів справи вбачається, що 12.11.2019 позивач звернулася до Білоцерківського міського ВДВС ГТУЮ із заявою, де повідомила про виконання рішення суду.

Відповідно до частини дев`ятої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Згідно із приписами пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Отже, по-перше, судом встановлено, що позивачу станом на 05.11.2019 не було відомо про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №2/357/544/19. Тобто, позивач звертаючись до відповідача із заявою в якій повідомила про виконання рішення суду не була обізнана про відкриття виконавчого провадження №60328361.

По-друге, фактично з матеріалів виконавчого провадження вбачається, що державним виконавцем не було вчинено дій по примусовому виконанню рішення.

Аналізуючи викладене, суд дійшов висновку,що ОСОБА_1 не володіючи інформацією про відкриття виконавчого провадження, 12.11.2019 було повідомлено про добровільне виконання рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області про усунення перешкод в користуванні власністю та спільною частиною земельної ділянки.

Отже, суд дійшов висновку, що у даному випадку, приймаючи постанову про стягнення виконавчого збору від 26.11.2019 по виконавчому провадження № 60328361, відповідач повинен був би застосувати приписи частини дев`ятої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» та не стягувати виконавчий збір у зв`язку з добровільним виконанням виконавчого документу ОСОБА_1 .

Отже, порушені права позивача підлягають захисту шляхом скасування оскаржуваної постанови, як такої, що прийнята не у спосіб та порядок, що визначений чинним законодавством.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28.08.2018 року по справі № 802/2236/17-а.

Відповідно до частини першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Згідно з приписами частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн., що підтверджується відомостями квитанції № 0.0..1 від 19.02.2020, таким чином, вказані витрати підлягають присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - відповідача.

При цьому, слід зазначити, що Постановою Кабінету Міністрів України від 09.10.2019 № 870 «Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції» постановлено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства юстиції за переліком згідно з додатком 1, серед яких Головне територіальне управління юстиції у Київській області та утворено як юридичні особи публічного права міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції за переліком згідно з додатком 2, серед яких утворено Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ).

З огляду на реорганізацію та припинення діяльності Білоцерківського міського ВДВС ГТУЮ у Київській області, судовий збір має бути стягнуто з правонаступника відповідача - Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Керуючись статтями 9, 14, 73 -78, 90, 143, 242 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про стягнення виконавчого збору від 26.11.2019 по виконавчому провадженні № 60328361.

3. Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (, місцезнаходження: 09107, Київська область, м. Біла Церква, б-р.Олександрійський, 94) судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення .

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Панова Г. В.