Справа № 140/3374/19
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2020 рокуЛьвівСправа № 140/3374/19 пров. № А/857/1301/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.

суддів: Заверухи О.Б., Старунського Д.М.,

за участю секретаря судових засідань Чопко Ю.Т.

представника відповідача Левчук К.В.

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2019 року (головуючий суддя: Лозовський О.А., місце ухвалення - м. Луцьк) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 19.11.2019 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати протиправними дій щодо відмови у призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобов`язання вирішити питання щодо призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 24.07.2019.

Обґрунтовує позов тим, що відповідач протиправно порушив її право на призначення та отримання пенсії зі зниженням пенсійного віку, у зв`язку з тим, що проживала та працювала в зоні добровільного гарантованого відселення менше трьох років. Оскільки, позивачка має статус особи, потерпілої від аварії на ЧАЕС 3-ї категорії та проживала в зоні гарантованого добровільного відселення понад 3 роки, що підтверджується відповідними довідками.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2019 року позов задоволено.

Із цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив в апеляційному порядку. Вважає його необґрунтованим, таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати рішення та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт покликається на те, що оскільки станом на 01 січня 1993 року, позивач проживала на території гарантованого добровільного відселення менше 3 років, а тому право на зниження пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» ОСОБА_1 не має.

Позивачка, 20.02.2019 подала відзив на апеляційну, в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Представник відповідача Левчук К.В., у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала, пояснення надала аналогічні викладеним в апеляційній скарзі. Просить апеляційну скаргу задовольнити, а судове рішення скасувати.

Позивачка у судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, її участь в судовому засіданні обов`язковою не визнавалась. Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України її неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволеною бути не може з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 23.02.1994 Волинською обласною державною адміністрацією, ОСОБА_1 має статус потерпілої від Чорнобильської катастрофи 3 категорії.

Згідно з довідкою № 24690, виданою 05.11.2019 Зарудчівським старостинським округом Любешівської селищної ради Любешівського району Волинської області записи погосподарської книги Зарудчівської сільської ради Любешівського району свідчать про період проживання ОСОБА_1 у селі Бучин Любешівського району, яке відноситься до зони гарантованого добровільного відселення в період з 30.01.1990 по 14.11.1992; з 06.07.1987 по 19.07.1987 та з 15.06.1988 по 10.07.1988 (а. с. 12).

Відповідно до довідки № 4710 від 05.11.2019, виданої Любешівською селищною радою, ОСОБА_1 зареєстрована та проживає в смт. Любешів з 14.11.1992 по даний час.

З листа Східноєвропейського національного університету імені Лесі Українки № 03-29/02/1034 від 13.05.2019 вбачається, що ОСОБА_2 навчалася на філологічному факультеті за спеціальністю «Українська мова і література з додатковою спеціальністю «Російська мова і література в національній школі» на денній формі навчання з 23.08.1985 по 27.06.1990 та за час навчання проходила діалектологічну практику в Любешівському районі в період з 06.07.1987 по 19.07.1987 та літню піонерську практику в Любешівському п/т в період з 15.06.1988 по 10.07.1988.

ОСОБА_1 , 24.07.2019 звернулась до Любешівського відділу ГУ ПФУ у Волинській області з приводу призначення пенсії на підставі статті 55 Закону України «Про статус і соціальні захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та подала необхідні документи.

За результатом розгляду поданих документів на призначення пенсії, листом від 15.10.2019 № 19894/02-34 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 проживала та працювала в зоні добровільного гарантованого відселення менше трьох років.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки подані позивачем до суду документи підтверджують факт проживання у зоні гарантованого добровільного відселення, тому дії пенсійного органу щодо відмови у призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку є протиправними.

З цими висновками суду першої інстанції, погоджується суд апеляційної інстанції з огляду на таке.

Згідно абз. 1 ч. 1 ст. ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII (далі Закон № 796-ХІІ), особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Відповідно до абз. 5 п. 2 ч. 1 ст. 55 Закон № 796-ХІІ, потерпілим від Чорнобильської катастрофи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на 3 роки* та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Частиною 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що досягнення позивачкою відповідного віку та наявність у неї необхідного страхового стажу для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII, відповідачем не оспорюється.

Відповідно до ч. 3 ст. 65 Закон № 796-ХІІ, посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій.

Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України (ч. 4 ст. 65 Закон № 796-ХІІ).

Пунктом 31 постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян» від 11.07.2018 № 551, набрала чинності 25.07.2018, (далі Постанова № 551) установлено, що посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорії 2 та 3), особи, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 2), потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), потерпілого від Чорнобильської катастрофи (серія Г), дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (серія Д), дружини (чоловіка), опікуна дітей померлого громадянина із числа (ліквідаторів, потерпілих), смерть якого пов`язана з Чорнобильською катастрофою, видані за зразками, затвердженими постановами Кабінету Міністрів України від 25 серпня 1992 року № 501 «Про порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», від 20 січня 1997 року № 51 «Про затвердження Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та від 21 серпня 2001 року № 1105 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року № 51», є дійсними до заміни їх в установленому порядку.

Також, п. 1 Постанови № 551, затверджено Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян, що додається.

Відповідно до п. 2 цього Порядку, посвідчення є документом, що підтверджує статус осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, брали участь у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, громадян, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих, дружин (чоловіків) померлих громадян з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (потерпілих), смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою або з участю у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, а також опікунам дітей (на час опікунства) померлих громадян, смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, і надає право користуватися пільгами та компенсаціями, встановленими Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Закон), іншими актами законодавства.

Абзацом 5 п. 6 цього Порядку передбачено, що потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які станом на 1 січня 1993 р. прожили в зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, і таким, що постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а в зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення Потерпілий від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серії Б зеленого кольору.

Відповідно до ч. 4 ст. 15 Закон № 796-ХІІ, видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Абзацом 6 п. п. 5 п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою управління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846, передбачено подання до заяви про призначення пенсії за віком документів, які підтверджують особливий статус особи, а саме: посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідки про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, виданої органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

З системного аналізу вищенаведених норм, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що документом, який підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право на користування пільгами, встановленими чинним законодавством, у тому числі призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи». У свою чергу, довідки про період роботи та проживання на забруднених територіях є підставою для визначення в установленому порядку статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 02.11.2018 у справі № 398/3389/16-а (№ К/9901/45186/18), від 31.10.2018 у справі № 212/12245/13-а (№ К/9901/1087/18).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що наявність у позивача посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серія НОМЕР_1 , виданого 23.02.1994 Волинською обласною державною адміністрацією, надає ОСОБА_1 право користуватися пільгами, визначеними Законом № 796-ХІІ, в тому числі, правом на зниження пенсійного віку при призначенні пенсії за віком. Оскільки, видача позивачці посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи серії НОМЕР_1 від 23.02.1994, підтверджує той факт, що станом на 1 січня 1993 року вона проживала в зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років.

Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно довідки Зарудчівського старостинського округу Любешівської селищної ради Любешівського району Волинської області від 05.11.2019 № 2469, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно проживала та була зареєстрована в с. Бучин, Любешівського району Волинської області, яке віднесене постановою Кабінету Міністрів УРСР від 23.07.1991 № 106 до переліку радіаційно забруднених населених пунктів ІІІ зони (гарантованого добровільного відселення). З 06.07.1987 по 19.07.1987, з 15.06.1988 по 10.07.1988 фактично без реєстрації проживала в с. Бучин (підстава: архівна довідка Східноєвропейського національного університету імені Лесі Українки № 03-29/02/1034 від 13.05.2019), з 30.01.1990 по 14.11.1992 проживала та була зареєстрована в с. Бучин (підстава: Погосподарська книга № 13, особовий рахунок № 639 за 1986-1990 роки, Погосподарська книга № 16, особовий рахунок № 665 за 1991-1995 роки).

Відповідно до довідки № 4710 від 05.11.2019, виданої Любешівською селищною радою, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з 14.11.1992 по теперішній час, яке віднесене постановою Кабінету Міністрів УРСР від 23.07.1991 № 106 до переліку радіаційно забруднених населених пунктів ІІІ зони (гарантованого добровільного відселення). Підстава: будинкова книга № 6, чорнобильське посвідчення серія НОМЕР_1 , видане 23.02.1994.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів Української РСР № 106 від 23.07.1991 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи», село Бучин Любешівського району Волинської області та смт. Любешів Любешівського району Волинської області відносяться до зони гарантованого добровільного відселення.

Таким чином, на думку суду апеляційної інстанції, позивачкою належними та допустимими доказами, підтверджено те, що станом на 01.01.1993 вона проживала, на території зони гарантованого добровільного відселення, не менше 3 років.

Отже, відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ, позивачка має право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку.

Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону № 1058-IV передбачено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Згідно ч. 2 ст. 45 Закону № 1058-IV заява про призначення пенсії за віком може бути подана застрахованою особою не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Оскільки, позивачка звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії із дотриманням вимог ч. 2 ст. 45 Закону № 1058-IV - 24.07.2019, то саме з цієї дати необхідно призначити пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позов необхідно задовольнити, оскільки відсутні підстави для відмови в призначені пенсії із зменшенням пенсійного віку згідно ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» починаючи з 24.07.2019.

Отже, апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2019 року у справі № 140/3374/19 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді О. Б. Заверуха
Д. М. Старунський
Повне судове рішення складено 13.03.2020.