Справа № 500/2595/18
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2020-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2020 рокуЛьвівСправа № 500/2595/18 пров. № А/857/1543/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Коваля Р.Й., Святецького В.В.

за участі секретаря судового засідання: Марцинковської О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області,

на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2019 року (суддя Баранюк А.З., час ухвалення 12:52 год., місце ухвалення м.Тернопіль, дата складання повного тексту 04.11.2019 року),

в адміністративній справі №500/2595/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Чортківська районна державна адміністрація Тернопільської області,

про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),

встановив:

У листопаді 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача ГУ ДФС у Тернопільській області (правонаступником якого є ГУ ДПС у Тернопільській області), в якому просив скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 09.10.2018р. №Ф-31281-17 про визначення позивачу недоїмки зі сплати єдиного внеску в розмірі 8448 грн. та штрафу в розмірі 680 грн..

Відповідач позову не визнав, у суді першої інстанції подав відзив на адміністративний позов, просив у його задоволенні відмовити в повному обсязі.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 18.02.2019р. провадження у даній справі №500/2595/18 було зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі №608/2117/18 за позовом ОСОБА_1 до ГУ ДФС у Тернопільській області про скасування рішення № від 09.08.2018р. про притягнення до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 680 грн. та скасування рішення № від 27.08.2018 р. про притягнення до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510 грн..

Ухвалою цього ж суду від 10.09.2019 року поновлено провадження у цій адміністративній справі №500/2595/18.

Ухвалою цього ж суду від 23.09.2019 року до участі у справі залучено Чортківську районну державну адміністрацію в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Ухвалою цього ж суду від 23.09.2019 року здійснено заміну відповідача ГУ ДФС у Тернопільській області на його правонаступника ГУ ДПС у Тернопільській області.

Третя особа Чортківська районна державна адміністрація у суді першої інстанції подала письмові пояснення по даній адміністративній справі.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2019 року позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 09.10.2018 року №Ф-31281-17. Стягнено за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Тернопільській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 704,80 грн..

З цим рішенням суду першої інстанції від 31.10.2019 року не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржене рішення суду прийняте з невідповідністю висновків суду обставинам справи, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань знаходиться в стані формування, тому інформація, зокрема, щодо фізичних осіб-підприємців зареєстрованих до 01.07.2004 року та не включених до цього реєстру отримується в органі виконавчої влади, в якому проводилася державна реєстрація. Так, Чортківська районна державна адміністрація на запит відповідача листом №01-19/383 від 07.03.2019 р. повідомила, що в її архівних справах за 1996-2005 роки містяться відомості про державну реєстрацію підприємницької діяльності ОСОБА_1 .. При цьому, інформація щодо припинення (скасування) підприємницької діяльності ОСОБА_1 відсутня. Також зазначає апелянт, що твердження позивача про те, що він у 1998 р. чи 1999 р. припинив свою підприємницьку діяльність не підтверджується будь-якими доказами. Крім цього, звертає увагу апелянт на те, що матеріалами справи, зокрема витягом №3221 з Реєстру страхувальників від 25.02.2019 року, підтверджується, що позивач ОСОБА_1 зареєстрований платником єдиного соціального внеску за реєстраційним номером 19165594, дата взяття на облік 01.09.1999 р., назва категорії страхувальника Фізичні особи-підприємці, які сплачують єдиний внесок від суми доходу отриманого від цієї діяльності, з обліку платника єдиного внеску не знятий. Також підтвердженням того, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем та перебуває на податковому обліку є витяг з Реєстру «Дані про взяття на облік платника податків». Крім цього, у постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19.09.2019 р. по справі №500/571/19 щодо оскарження ОСОБА_1 вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 09.11.2018р. №Ф-31281-17, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 зареєстрований та перебуває на податковому обліку та обліку як платник єдиного внеску як фізична особа-підприємець, відповідно, з урахуванням ч.4 ст.78 КАС України, наведені обставини не підлягають доказуванню. Таким чином, вважає апелянт, що відповідач правомірно сформував відносно позивача оскаржувану вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 09.10.2018 року, оскільки діяв виключно в межах повноважень та у спосіб передбачений нормами чинного законодавства. Однак, суд першої інстанції не врахував наведених аргументів відповідача та дійшов помилкового висновку про задоволення адміністративного позову.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 31.10.2019 року та винести постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Позивач апеляційної скарги не визнав, у суді апеляційної інстанції подав відзив на апеляційну скаргу, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду від 31.10.2019 року без змін.

Згідно ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з врахуванням наступного.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 24.05.1996 року зареєстрований як фізична особа-підприємець Чортківською РДА та з 28.05.1996 р. перебував на обліку в Чортківській ОДПІ ГУ ДФС у Тернопільській області як платник податків (а.с. 97, 99).

Також встановлено, що 09.08.2018 року на підставі висновків акта перевірки від 01.08.2018 року №3492/19-00-13-04/ НОМЕР_1 щодо фактів несвоєчасної подачі, не подачі звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2014 р., 2015 р., 2016 р., 2017 р., ГУ ДФС України у Тернопільській області прийнято рішення від 09.08.2018 року № про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», яким до ОСОБА_1 застосовано штрафні санкції у розмірі 680 грн. (а.с. 24).

01.08.2018 року ГУ ДФС у Тернопільській області проведено камеральну перевірку ОСОБА_1 як фізичної особи-підприємця з питань неподання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015 р., 2016 р., 2017 р., за результатами якої складено акт перевірки №3501/19-00-13-04/ НОМЕР_1 .

На підставі висновків вказаного акта перевірки від 01.08.2018 року №3501/19-00-13-04/ НОМЕР_1 , ГУ ДФС у Тернопільській області винесено податкове повідомлення-рішення від 27.08.2018 року №, яким до ОСОБА_1 застосовано штрафні (фінансові) санкції за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 510 грн..

09.10.2018 року ГУ ДФС у Тернопільській області сформувало вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-31281-17, відповідно до якої станом на 30.09.2018 року заборгованість ОСОБА_1 зі сплати єдиного внеску, штрафів становить 9128 грн., у тому числі 8448 грн. недоїмка та 680 грн. штраф (а.с. 6).

Також з матеріалів справи видно, що рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 17.04.2019 р. в адміністративній справі №608/2117/18, яке набрало законної сили на підставі постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09 липня 2019 року, скасовано рішення №012781304 від 09.08.2018 року про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», яким на ОСОБА_1 накладено штраф в розмірі 680 грн.. Скасовано податкове повідомлення-рішення від 27.08.2018 року № на суму 510 грн. (а.с. 101, 129).

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо протиправності оскарженої Вимог про сплату боргу (недоїмки) від 09.10.2018 року, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно ст.67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Статтею 92 Конституції України передбачено, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення і виключно законами України встановлюються, зокрема, система оподаткування, податки і збори.

Судом першої інстанції вірно зазначено та враховано, що правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Так, відповідно до п.2 ч.1 цього Закону, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно п.3 ч.1 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою-підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців).

Відповідно до пунктів 1, 4 ч.2 ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», платник єдиного внеску зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв`язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю.

Таким чином, визначення наявності у особи статусу фізичної особи-підприємця має першочергове значення для вирішення питання щодо наявності обов`язку сплати єдиного внеску.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.7 цього Закону, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Також, частиною 1 статті 5 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, ведеться в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування, а щодо застрахованих осіб, які є учасниками накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - учасниками накопичувальної пенсійної системи), - з національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та Пенсійним фондом.

Взяття на облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників.

Взяття на облік осіб, зазначених: в абзацах другому, третьому, п`ятому та сьомому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, на яких поширюється дія Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», здійснюється на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором згідно із Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців», не пізніше наступного робочого дня з дня отримання зазначених відомостей (абз.2 ч.1 ст.5 Закону).

Зняття з обліку платників єдиного внеску, зазначених в абзацах другому, п`ятому та сьомому пункту 1 та пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органами доходів і зборів на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, платників єдиного внеску - фізичних осіб-підприємців, - на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, після проведення передбачених законодавством перевірок платників та проведення остаточного розрахунку, а платників єдиного внеску, зазначених в абзаці шостому пункту 1 та пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, на яких не поширюється дія Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», - за їхньою заявою після проведення передбачених законодавством перевірок платників, звірення розрахунків та проведення остаточного розрахунку, а платників єдиного внеску, зазначених в абзаці восьмому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, - за їхньою заявою (абз.7 ч.1 ст.5 Закону).

Згідно ч.2, ч.3 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Судом першої інстанції також вірно враховано, що відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань - документ у паперовій або електронній формі, що сформований програмним забезпеченням Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за зазначеним заявником критерієм пошуку та містить відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, які є актуальними на дату та час формування витягу або на дату та час, визначені у запиті, або інформацію про відсутність таких відомостей у цьому реєстрі.

Згідно ч.8 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Частиною 4 статті 18 цього Закону передбачено, що для державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця подається один з таких документів: 1) заява про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця за її рішенням - у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця за її рішенням; 2) ксерокопія свідоцтва про смерть фізичної особи, судове рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою - у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця у зв`язку з її смертю, визнанням її безвісно відсутньою або оголошенням померлою.

Згідно п.65.1 ст.65 ПК України (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), взяття на облік фізичних осіб-підприємців у контролюючих органах здійснюється за податковою адресою на підставі відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, наданих державним реєстратором згідно із Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань».

Так, судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами по справі, що позивач ОСОБА_1 24.05.1996 року зареєстрований як фізична особа-підприємець Чортківською РДА та з 28.05.1996 р. перебував на обліку в Чортківській ОДПІ ГУ ДФС у Тернопільській області як платник податків.

Крім цього, встановлено, що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань записів щодо ОСОБА_1 не знайдено, що підтверджується копією витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 04.09.2018 року № 23866255 (а.с. 7).

Колегія суддів також звертає увагу на те, що зі змісту листа Чортківської РДА Тернопільської області від 30.11.2018 р. вих.01-15/119 видно, що в державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутня будь-яка інформація щодо ОСОБА_1 - фізичної особи-підприємця (а.с. 94).

Крім цього, зі змісту листа Чортківської РДА Тернопільської області від 05.02.2019 р. вих.№01-15/18 видно, що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань в період до 01.07.2004 р. відсутні відомості про те, чи здійснювалася, зокрема, державна реєстрація фізичної особи-підприємця, а також державна реєстрація припинення фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (а.с. 58).

Таким чином, судом першої інстанції вірно зазначено, що при формуванні оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 09.10.2018 р., у відповідача була відсутня належна інформація про наявність у ОСОБА_1 статусу фізичної особи-підприємця.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що наданий відповідачем витяг з інформаційної системи «Податковий блок» (а.с. 22) не підтверджує того, що позивач перебував на податковому обліку як фізична особа-підприємець в періоди нарахованої суми боргу та здійснював підприємницьку діяльність.

Крім цього, для встановлення наявності у особи статусу фізичної особи-підприємця, колегія суддів звертає увагу на наступне правове регулювання.

01 липня 2004 року набув чинності Закон України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» (у подальшому змінено назву на Закон України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань»).

Відповідно до частини першої статті 4 вказаного Закону, державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців - засвідчення факту створення або припинення юридичної особи, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, а також вчинення інших реєстраційних дій, які передбачені цим Законом, шляхом внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру.

Згідно з частиною першою статті 7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб-підприємців з Єдиного державного реєстру.

01 липня 2010 року прийнято Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» №2390-VI, який набрав чинності 03.03.2011 року.

Відповідно до п.2, Розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення цього Закону, процес включення до Єдиного державного реєстру відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, завершується через рік, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Усі юридичні особи та фізичні особи - підприємці, створені та зареєстровані до 1 липня 2004 року, зобов`язані у встановлений пунктом 2 цього розділу строк подати державному реєстратору реєстраційну картку для включення відомостей про них до Єдиного державного реєстру та для заміни свідоцтв про їх державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка або для отримання таких свідоцтв (п.3 Розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №2390-VI).

Спеціально уповноважений орган з питань державної реєстрації протягом місяця з дати завершення процесу включення до Єдиного державного реєстру відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, передає відомості про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, включених до Єдиного державного реєстру, органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування (далі - уповноважені органи), які в межах своїх повноважень ведуть облік юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та/або проводять реєстрацію юридичних осіб будь-яких організаційно-правових форм та фізичних осіб-підприємців (п.7 Розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №2390-VI).

Уповноважені органи протягом місяця з дня отримання від спеціально уповноваженого органу з питань державної реєстрації відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, включених до Єдиного державного реєстру, проводять звірення даних реєстрів (баз даних реєстрів, журналів реєстрації, обліку тощо), що ведуться ними, з даними Єдиного державного реєстру. За результатами звірення уповноважені органи подають спеціально уповноваженому органу з питань державної реєстрації відомості з відомчих реєстрів (баз даних реєстрів, журналів реєстрації, обліку тощо) про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, відомості про яких не включені до Єдиного державного реєстру (абз.2 п.7 Розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №2390-VI).

Після закінчення передбаченого для включення відомостей до Єдиного державного реєстру строку, встановленого пунктом 2 цього розділу, уповноважені органи у місячний строк проводять остаточне звірення даних відомчих реєстрів (баз даних реєстрів, журналів реєстрації, обліку тощо), за результатами якого готують аналітичну інформацію для передачі її тимчасовим міжвідомчим спеціальним комісіям, утвореним з метою проведення в Автономній Республіці Крим та відповідних областях інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, відомості про яких до строку, встановленого пунктом 2 цього розділу, не включені до Єдиного державного реєстру (п.8 Розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №2390-VI).

За результатами проведеної тимчасовими міжвідомчими спеціальними комісіями роботи відомості про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, включаються до Єдиного державного реєстру з відміткою про те, що свідоцтва про їх державну реєстрацію, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 1 липня 2004 року, вважаються недійсними (абз.2 п.8 Розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №2390-VI).

Враховуючи наведені вище правові норми, колегія суддів зазначає, що у випадку припинення позивачем своєї підприємницької діяльності, Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань містив би відомості про такого суб`єкта підприємницької діяльності з відміткою, що свідоцтво про державну реєстрацію позивача як фізичної особи-підприємця «вважається недійсним», оскільки позивач отримав вищевказане свідоцтво ще до 01.07.2004 року.

При цьому, в матеріалах справи відсутні та ГУ ДПС у Тернопільській області не надано будь-яких доказів того, що позивач подавав державному реєстратору, у встановлений п.2 Розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №2390-VI строк, реєстраційну картку для включення відомостей про неї до Єдиного державного реєстру та для заміни свідоцтва про державну реєстрацію на свідоцтво про державну реєстрацію єдиного зразка або для отримання такого свідоцтва.

Також в матеріалах справи, відсутні будь-які належні та допустимі докази отримання позивачем свідоцтва про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи нового зразка.

Крім цього, судом першої інстанції вірно взято до уваги те, що рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 17.04.2019 в адміністративній справі №608/2117/18, яке набрало законної сили на підставі постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09 липня 2019 року, скасовано рішення №012781304 від 09.08.2018 року про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», яким на ОСОБА_1 накладено штраф в розмірі 680 грн.. Скасовано податкове повідомлення-рішення від 27.08.2018 року № на суму 510 грн..

Таким чином, рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 17.04.2019 в адміністративній справі №608/2117/18 було скасовано рішення ГУ ДФС у Тернопільській області № від 09.08.2018 року про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 680 грн., яке включено до оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 09.10.2018 року.

Відносно покликань апелянта на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19.09.2019 р. по справі №500/571/19 щодо оскарження ОСОБА_1 вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 09.11.2018р. №Ф-31281-17, суд апеляційної інстанції враховує, що вказана вимога стосувалась періоду 1-3 квартал 2018 року (а.с. 108-113).

Крім цього, колегія суддів враховує, що Рішенням ДПС України від 08.01.2020 року №605/6/99-00-08-06-08-06 «Про результати розгляду скарги» скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 08.11.2019р. №Ф-31281-17 про стягнення з ОСОБА_1 26539,26 грн. недоїмки зі сплати єдиного внеску за період з 01.01.2017 року по 01.11.2019 року та 680 грн. штрафу та зобов`язано ГУ ДПС у Тернопільській області привести інтегровану картку ОСОБА_1 у відповідність з висновками, які зробила ДПС України.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що ГУ ДФС у Тернопільській області протиправно виніс Вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 09.10.2018р. №Ф-31281-17 про стягнення з позивача недоїмки зі сплати єдиного внеску в розмірі 8448 грн. та 680 грн. штрафу.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною другою статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду від 31.10.2019 року винесене з дотриманням норм матеріального права та процесуального права, а тому немає підстав для його скасування.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Згідно п.6 ч.6 ст.12 КАС України, для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2019 року в адміністративній справі №500/2595/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її прийняття (проголошення), а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: В. В. Гуляк
Судді: Р. Й. Коваль
В. В. Святецький
Повний текст постанови складено 17.03.2020 року