Справа № 460/81/20
Суддя: Недашківська К.М.
Дата ухвалення: 2020-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

16 березня 2020 року м. Рівне №460/81/20

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Недашківської К.М., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Володимирецької селищної ради Рівненської області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинення певних дій та стягнення моральної шкоди.

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі іменується позивач) до Володимирецької селищної ради (далі іменується відповідач), в якому позивач просить суд:

1. Визнати звернення (як дію) відповідача в жовтні 2019 року до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про виготовлення технічного паспорта на приміщення, яке розташоване в АДРЕСА_1 , недостовірно вказавши, що приміщення є житловим - незаконним і протиправним та скасувати її;

2. Зобов`язати Володимирецьку селищну раду звернутися до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 з вимогою виключити з Технічного паспорта на приміщення, яке розташоване в АДРЕСА_1 , слово «житлове», вказавши, що дане приміщення є нежитловим;

3. Зобов`язати Володимирецьку селищну раду утриматися від пропозицій надавати житло з числа нежитлових приміщень та таких, що не відповідають державним будівельним нормам (ДБН) В.2.2-15-2019;

4. Стягнути на користь позивача з відповідача моральну шкоду у розмірі 50000 грн.

Заяви по суті справи.

Позивач в позовній заяві обґрунтовує свої вимоги тим, що у жовтні 2019 року відповідач звернувся до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про виготовлення технічного паспорту на приміщення, яке розташоване в АДРЕСА_1 . Однак, дане приміщення не є житловим, тому позивач вважає, що відповідач надав недостовірну інформацію. Дане приміщення є перукарнею, не відповідає ДБН, є непридатним для проживання, не було переведено з нежитлового в житлове. Позивач вказуває, що для того щоб вважатися житлом нерухомість повинна бути пристосована для постійного проживання. Для цього приміщення має відповідати вимогам законодавства до житлових об`єктів, прописаним в Державних будівельних нормах. Поки об`єкт не переведено під житловий фонд, його не можна використовувати як постійне місце проживання. На переконання позивача, метою поведінки відповідача є не надання житла для відновлення його порушеного житлового права, а лише імітація його надання з подальшим створенням проблем для сім`ї ОСОБА_1 . Також зазначав, що поведінка відповідача спричиняє моральну шкоду йому і його сім`ї, адже відповідач своїм рішенням від 07.11.2019 №163 на виконання цілого ряду судових рішень запропонував в якості житла приміщення, що по суті не є житлом. Тому, дію відповідача щодо звернення до ФОП ОСОБА_2 про виготовлення технічного паспорту на приміщення, позивач вважає протиправною. Тому, ОСОБА_1 просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач подав відзив на адміністративний позов, в якому зазначив, що виконавчим комітетом Володимирецької селищної ради прийнято рішення №163 «Про забезпечення житлом ОСОБА_3 », що передбачає надання житла з 02.12.2019 в користування ОСОБА_1 . Тому, на виконання даного рішення відповідач надіслав позивачу лист-пропозицію щодо отримання відповідного ордеру на житло, однак позивач так і не отримав ордер. На виконання рішення органу місцевого самоврядування відповідач з метою виготовлення належних правовстановлюючих документів на житлове приміщення в АДРЕСА_1 , звернувся до третьої особи з клопотанням виготовити технічний паспорт на вказане житло. На даний час, відповідач здійснює дії по виконанню ухвали Вищого адміністративного суду від 16.11.2011. Таким чином, відповідач просив суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Позивач подав до суду відповідь на відзив, де наголосив, що дане приміщення непридатне до проживання, не є житловим і ніколи не було житловим. Тому, позивач просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача фізична особа-підприємець ОСОБА_2 пояснень щодо позовної заяви не надав.

Ухвалою суду від 13.01.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 22.01.2020 клопотання позивача про витребування доказів залишено без задоволення.

Ухвалою суду від 05.02.2020 клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів залишено без задоволення.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 16.07.2002 затверджено мирову угоду між ОСОБА_1 та Володимирецькою селищною радою, відповідно до якої, за порушення правил обліку осіб, що потребують житла, Володимирецька селищна рада зобов`язалась надати позивачу житло, яке буде в наявності позачергово.

Ухвалою Володимирецького районного суду від 26.06.2008 року, у зв`язку із тривалим невиконанням рішення суду щодо зобов`язання Володимирецької селищної ради забезпечити ОСОБА_1 житлом відповідно до вказаної мирової угоди (рішення Володимирецького районного суду від 05.06.2007), з метою захисту Конституційного права позивача на житло, судом було змінено спосіб виконання постанови Володимирецького районного суду від 05.06.2007 та стягнуто з Володимирецької селищної ради в користь позивача кошти в сумі 164 004,00 грн. для придбання житла.

Вказана ухвала Володимирецького районного суду від 26.06.2008 була залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.09.2009.

Так, рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Кононова та інші проти України» від 06.06.2013 постановлено, що було порушення пункту 1 статті 6 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, постановлено, що було порушення статті 13 Конвенції, постановлено що, держава-відповідач має виконати рішення національних судів, ухвалені на користь заявників, які залишаються невиконаними, а саме за заявою 37355/0828/07/2008 зобов`язано державу Україна виконати рішення національних судів, ухвалених на користь ОСОБА_1 , а саме (згідно тексту рішення та додатку 1 до нього) - ухвалу Володимирецького районного суду Рівненської області від 16.07.2002 року, яка змінена ухвалою того ж суду 26.06.2008 року (у світлі рішень того ж суду від 05.06.2007 року та постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.09.2008 року) та сплатити протягом трьох місяців на користь заявника (позивача) 3000 євро в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Разом з тим, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16.11.2011 за результатом розгляду касаційної скарги Володимирецької селищної ради та заступника прокурора Рівненської області, який діяв в інтересах Володимирецької селищної ради, на ухвалу Володимирецького районного суду від 26.06.2008 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.09.2009, абзац другий резолютивної частини ухвали Володимирецького районного суду від 26.06.2008 викладено у новій редакції. А саме: - «Змінити спосіб виконання постанови Володимирецького районного суду Рівненської області від 05.07.2007 року та зобов`язати Володимирецьку селищну раду Рівненської області придбати та надати у користування ОСОБА_1 квартиру, яка має відповідати вимогам статей 48, 50 Житлового кодексу України».

Відповідно до рішення Рівненського окружного адміністративного суду у справі №460/350/19 від 02.05.2019 визнано протиправним та скасовано рішення Володимирецької селищної ради Рівненської області №1557 від 24.01.2019 «Про придбання приватизованого майна» щодо виконання на конкурсній основі судових рішень в частині забезпечення ОСОБА_1 житлом; стягнуто з Володимирецької селищної ради Рівненської області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 50000 грн. 00 коп.; позовні вимоги про стягнення на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 150000 грн. 00 коп. та про стягнення матеріальної шкоди (збитків) в національній валюті у сумі еквівалентній 80000 доларів США за курсом Національного банку України на день перерахунку, що становить 2160000 грн. 00 коп. залишено без задоволення.

В подальшому, виконавчим комітетом Володимирецької селищної ради прийнято рішення №163 «Про забезпечення житлом ОСОБА_3 », що передбачає надання ОСОБА_1 у користування з 02.12.2019 житлового приміщення загальною площею 48 кв.м., в тому числі житлова площа 26,8 кв.м., що розміщене за адресою: АДРЕСА_2 . Незалежності, 5, смт

АДРЕСА_3 рада звернулася до Рафалівської селищної ради з листом за, в якому з метою оформлення правовстановлюючих документів на нерухоме майно, що є власністю територіальної громади селища Володимирець, та зважаючи на фактичне місце розташування об`єкта, просила встановити порядковий номер 5 (п`ять) нерухомому майну житлу, що розташоване по

АДРЕСА_3 свою чергу, Рафалівською селищною радою 02.10.2019 прийнято рішення №89 «Про встановлення порядкового номеру об`єкту нерухомого майна-житла по АДРЕСА_1 , яким об`єкту нерухомого майна-житлу, що перебуває на обліку у комунальній власності територіальної громади селища Володимирець, на підставі рішення виконавчого комітету Володимирецької селищної ради від 24.01.2019 №1555, та яке розташоване на території Рафалівської селищної ради, встановлено порядковий номер АДРЕСА_3 (а.с.47).

24 жовтня 2019 року відповідно до листа №02-23/1746 Володимирецька селищна рада Рівненської області звернулася до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 з проханням виготовити технічний паспорт на житлове приміщення, яке знаходиться у власності територіальної громади смт. Володимирець та розміщено за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.48).

Позивач не погоджується з вказаним зверненням селищного голови як дією, яка, на його думку, є протиправною, незаконною та підлягає скасуванню.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб`єктом владних повноважень в основу своєї дії, на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку; суд зазначає наступне.

Предметом спору у даній справі є встановлення обставин дії Володимирецької селищної ради, яка полягала у надісланні листа-прохання №02-23/1746 від 24.10.2019 щодо виготовлення технічного паспорта на житлове приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, суд зазначає, що частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Такі вимоги закону, щодо обов`язковості виконання судових рішень та контролю з боку суду за його виконанням відповідають Рекомендаціям Ради Європи в галузі адміністративного судочинства та адміністративного права.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16.11.2011 фактично зобов`язано Володимирецьку селищну раду Рівненської області придбати та надати у користування ОСОБА_1 квартиру, яка має відповідати вимогам статей 48, 50 Житлового кодексу України».

Суд зазначає, що згідно зі статтею 140 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Відповідно до статті 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; встановлюють місцеві податки і збори відповідно до закону; забезпечують проведення місцевих референдумів та реалізацію їх результатів; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування відповідно до Конституції України визначає Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 №280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР).

Так, зокрема, Закон № 280/97-ВР визначає компетенцію селищних рад, порядок організації роботи селищних рад, постійних комісій та порядок скликання сесій для прийняття рішення та принципи діяльності місцевого самоврядування в Україні, яке здійснюється на принципах: народовладдя; законності; гласності; колегіальності; поєднання місцевих і державних інтересів; виборності; правової, організаційної та матеріально-фінансової самостійності в межах повноважень, визначених цим та іншими законами; підзвітності та відповідальності перед територіальними громадами їх органів та посадових осіб; державної підтримки та гарантії місцевого самоврядування; судового захисту прав місцевого самоврядування.

Згідно зі статтею 2 Закону №280/97-ВР місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

У статті 6 Закону №280/97-ВР визначено, що первинним суб`єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада села, селища, міста.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону №280/97-ВР сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно зі статтею 25 Закону №280/97-ВР сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Органи місцевого самоврядування наділені низкою повноважень у різних галузях та сферах суспільного життя, зокрема, у сфері бюджету та фінансів, соціально-економічного і культурного розвитку, у сфері управління комунальною власністю, в галузі будівництва, житлово-комунального господарства, у сфері регулювання земельних відносин, соціального захисту населення тощо. Для реалізації цих повноважень орган місцевого самоврядування мають право ухвалювати необхідні рішення. Оскільки рішення органів місцевого самоврядування можуть порушувати права та законні інтереси як громадян, так і юридичних осіб (підприємств, установ і організацій), або ж з часом втрачати свою актуальність, то чинне законодавство й передбачає юридичні інструменти впливу на такі рішення шляхом їх зупинення, зміни та скасування.

Рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень (частина 1 статті 59 Закону № 280/97-ВР). Усі акти, які рада має право приймати як орган місцевого самоврядування, традиційно поділяються на два види: - акти нормативно-правового характеру; - ненормативні акти.

Відповідно до пп.10 п. «б» статті 30 Закону №280/97-ВР до делегованих повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить облік відповідно до закону об`єктів нерухомого майна незалежно від форм власності.

Судом встановлено, що виконавчим комітетом Володимирецької селищної ради прийнято рішення №163 «Про забезпечення житлом ОСОБА_3 », що передбачає надання ОСОБА_1 у користування з 02.12.2019 житлового приміщення загальною площею 48 кв.м., в тому числі житлова площа 26,8 кв.м., що розміщене за адресою: АДРЕСА_3 а.с. АДРЕСА_4 ).

Відповідно до пункту 2 вказаного рішення вирішено: «Видати 02.12.2019 ОСОБА_1 ордер на заселення в житлове приміщення, що зазначене у п. 1 цього рішення.».

Рафалівською селищною радою 02.10.2019 прийнято рішення №89 «Про встановлення порядкового номеру об`єкту нерухомого майна-житла по АДРЕСА_1 , яким об`єкту нерухомого майна-житлу, що перебуває на обліку у комунальній власності територіальної громади селища Володимирець, на підставі рішення виконавчого комітету Володимирецької селищної ради від 24.01.2019 №1555, та яке розташоване на території Рафалівської селищної ради, встановлено порядковий номер 5 по вулиці Незалежності в смт. АДРЕСА_3 .

Матеріалами справи підтверджено, що 23.01.2020 відповідачем прийнято рішення, відповідно до якого рішення селищної ради №1555 від 24.01.2019 «Про затвердження переліку об`єктів комунальної власності територіальної громади селища» вважати таким, що втратило чинність. Затверджено перелік об`єктів комунальної власності територіальної громади смт. Володимирець, які перебувають на обліку у комунальному підприємстві по водопостачанню та водовідведенню «Аква», зокрема до житлового фонду смт. Рафалівка входить і об`єкт за адресою: вул АДРЕСА_1 5 (а.с.49).

На виконання низки прийнятих рішень Володимирецька селищна рада звернулася до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про виготовлення технічного паспорта на житлове приміщення за адерсою: АДРЕСА_1 (а.с.48).

Тобто, суд дійшов висновку, що прохання виготовити технічний паспорт, сформоване в листі від 24.10.2019, як дія суб`єкта владних повноважень, як певна форма активної поведінки суб`єкта владних повноважень, здійснена суб`єктом владних повноважень на виконання своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень та на виконання прийнятих рішень.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: […] визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; […].

Згідно з частиною другою статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення. Обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

Тобто, під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав позивача, оскільки право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав, то навіть у разі, якщо дії суб`єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає, оскільки звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

Враховуючи наведене, обов`язковою умовою захисту в адміністративному суді прав, свобод, інтересів фізичних осіб є одночасна наявність двох факторів: існування публічно-правових відносин між позивачем та відповідачем - суб`єктом владних повноважень; наявність факту порушень прав, свобод, інтересів позивача, вчинених або допущених відповідачем у таких правовідносинах.

У свою чергу, неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

Порушенням суб`єктивного права особи є створення будь-яких перепон у реалізації нею свого суб`єктивного права, що унеможливлюють одержання особою того, на що вона вправі розраховувати у разі належної поведінки зобов`язаної особи. Так само протиправним є покладення на особу додаткового обов`язку, який не випливає зі змісту конкретних правовідносин за участі цієї особи.

Отже, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Статтею 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006р. у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003р. у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорваті» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Суд зазначає, що оскаржуваний позивачем лист від 24.10.2019 №02-23/1746 як дія суб`єкта владних повноважень не відповідає критерію юридичної значимості, оскільки він не створює жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни або припинення прав позивача. Такий лист не містить також ознаки акта індивідуальної дії.

Оскаржуваний лист не є рішенням відповідача та є лише документом, який має прохальний характер.

Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

У рішенні від 01.12.2004 №18-рп/2004 Конституційний Суд України розтлумачив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Верховний Суд України у постанові від 10.04.2012 у справі №21-1115во10 зазначає, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин. Визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або законний інтерес якої порушені цим рішенням.

Відсутність порушеного права або неправильний спосіб захисту встановлюються при розгляді справи по суті і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Суд зазначає, що права позивача були порушені (відповідно до позиції самого позивача) у зв`язку з прийняттям рішення виконавчого комітету Володимирецької селищної ради №163 від 07.11.2019, відповідно до якого, по-перше, вирішено надати відповідне житло, по-друге, вирішено видати ордер на вказане житло.

В свою чергу, рішення виконавчого комітету Володимирецької селищної ради №163 від 07.11.2019 є предметом спору в межах адміністративної справи №460/3438/19, яка розглядається Рівненським окружним адміністративним судом (суддя Щербаков В.В.).

Крім того, позивач вказує також на порушення його прав протиправним включенням спірного приміщення до об`єктів комунальної власності територіальної громади селища на підставі рішення від 24.01.2019 №1555, а в подальшому рішення Володимирецької селищної ради від 23.01.2020 №1859.

Суд зазначає, що питання приналежності даного об`єкту нерухомості до житлових чи нежитлових приміщень не може бути предметом дослідження в межах спірних правовідносин щодо визнання протиправності дії про звернення з проханням виготовити технічний паспорт.

Більше того, прохання виготовити технічний паспорт не є рішенням чи дією, які визначають цільове призначення цього приміщення та не спричиняють переведення нежитлового приміщення в житлове.

Таким чином, суд дійшов висновку, що неправомірний, на думку позивача, оскаржуваний лист не є ані нормативно-правовим актом, ані правим актом індивідуальної дії, а тому визнання протиправними листа та дій пов`язаних з його направленням не буде мати на меті відновлення порушених прав позивача, а відтак позовні вимоги не можуть бути задоволеними.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що в задоволенні позову слід відмовити.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Володимирецької селищної ради Рівненської області (вулиця Соборна, 39, селище міського типу Володимирець, Рівненська область, 34300; ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій та стягнення моральної шкоди залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 16 березня 2020 року.

Суддя Недашківська К.М.