Справа № 380/148/20
Суддя: Гавдик Зіновій Володимирович
Дата ухвалення: 2020-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/148/20
УХВАЛА

З ПИТАНЬ ЗАКРИТТЯ ПРОВАДЖЕННЯ У СПРАВІ

13 березня 2020 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Гавдик З.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу № 380/148/20 за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради про визнання неправомірними дій і бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

08.01.2020 року, позивач - ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Львівської міської ради про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, в якому просив:

- визнати бездіяльність та протиправні дії відповідача невиконанням рішення Пустомитівського районного суду №450/4743/13-а та зобов`язати Львівську міську раду передати в користування по договору оренди земельну ділянку АДРЕСА_1 , по представленому погодженому проекту для влаштування приміщення для торгівлі квітами.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29.02.2012 року заявою №3-Р-5954 позивач звернувся до Львівської міської ради про отримання земельної ділянки площею 38 кв.м. в користування на умовах оренди згідно погоджених проектних пропозицій на АДРЕСА_1 , для встановлення торгового приміщення квітковою продукцією.

З невідомих підстав, заява тривалий час не розглядалася ігноруючи рішення господарського суду від 17.01.2012 року №5015/6840/11 що позивачем оскаржено до суду.

Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 25.12.2014 року по справі №450/4743/13-а, залишено без змін Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 3.06.2015 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29.09.2017 року, за № К/800/30683/15 поновлене порушене право та зобов`язано Львівську міську раду розглянути заяву ОСОБА_1 щодо передачі земельної ділянки пл.38 кв. м . для влаштування торгового приміщення на АДРЕСА_1 по договору оренди згідно представленого погодженого відповідачем проекту. Підготовлений проект ухвали відповідача на розгляд сесії 6 скликання не розглядався і тому постанова райсуду не була виконана, і тому позивач черговий раз звернувся до голови Львівської міської ради п. Садового розглянути його клопотання від 22.05.2017 року про надання в оренду земельної ділянки згідно постанови районного суду нащо не отримано відповіді. Тобто відповідач знову залишив клопотання без розгляду.

Таким чином, зазначає позивач, що вимоги постанови Пустомитівського райсуду №450/4743/13-а розглянути заяву №3-Р-5954 від 29.02.2012р. по суті, не виконані тому було відкрито виконавче провадження.

Оскільки земельне законодавство базується на забезпеченні рівності прав на землю, забезпечені гарантій прав на землю, визначених законодавством підстав для набуття прав на землю із земель комунальної власності у тому числі і у межах норм безплатної приватизації а в добровільному порядку відповідач відмовився понови ти права та виконати судове рішення.

13.01.2020 року суддею відкрито спрощене позовне провадження в даній адміністративний справі без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

05.02.2020 року відповідачем подано відзив, у якому відповідач проти позову заперечив з підстав, що Львівською міською радою на даний час виконано рішення Пустомитівського районного суду Львівської області у справі №450/4743/13-а, щодо розгляду заяв ОСОБА_1 , які були предметом судового спору, про що повідомлено гр. ОСОБА_1 листом Департаменту містобудування від 06.07.2018 року за № 2403 вих. 3561.

У наведеному листі ОСОБА_1 повідомлявся, що: Проект ухвали «Про надання гр. ОСОБА_1 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок на АДРЕСА_1 » розглядався на пленарному засіданні 13-ої сесії Львівської міської Ради 7-го скликання 21.06.2018 - 27.06.2018 та не набрав необхідної кількості голосів депутатського корпусу на підтримку.

Також відповідач зазначає, що згідно пункту 62 Регламенту Львівської міської ради затвердженого ухвалою Львівської міської ради від 17.03.2016 року за N2 260 :

1. Рішення Ради приймається відкритим голосуванням більшістю голосів від загального складу Ради за винятком випадків, зазначених у цьому Регламенті.

2. За пропозицією головуючого проект рішення ради приймається за основу у разі, коли рада підтримує основні принципи, положення, критерії та структуру проекту, однак має до нього пропозиції і зауваження.

Після розгляду пропозицій і зауважень проект рішення приймається в цілому або вважається відхиленим, якщо в цілому проект рішення не отримав необхідної більшості голосів на підтримку.

3. Будь-який проект рішення або пропозиція, які не отримали необхідної більшості голосів на підтримку, вважаються відхиленими. Таке відхилення проекту рішення заноситься до протоколу пленарного засідання як рішення Ради.

Відхилений проект рішення не може повторно розглядатись на цій же сесії, за винятком випадків коли рішення про повторний розгляд цього проекту підтримано двома третинами голосів депутатів від загального складу Ради.

Отже відповідач вважає, що судове рішення Пустомитівського районного суду Львівської області у справі №450/4743/13-а е в повному обсязі виконано Львівською міською радою ще 21.06.2018-27.06.2018 року про шо було повідомлено ОСОБА_1 у липні 2018 року.

При постановлені ухвали суд виходить з наступного:

Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 25.12.2014 року по справі №450/4743/13-а, яка набрала законної сили, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено повністю:

- Визнано неправомірною бездіяльність Львівської міської ради щодо розгляду заяв ОСОБА_1 про надання йому земельної ділянки площею 38 кв.м. на АДРЕСА_1 по представленому погодженому проекту та земельної ділянки пл.. 15 кв.м. під реконструкцію частини галереї торгового центру АДРЕСА_1 по договору суперфіцію згідно представленого проекту;

Поновлено порушенні права ОСОБА_1 та зобов`язано Львівську міську раду розглянути заяви ОСОБА_1 щодо передачі в оренду: земельної ділянки площею 38 кв.м. на АДРЕСА_1 по представленому погодженому проекту та земельної ділянки пл.. 15 кв.м. під реконструкцію частини галереї торгового центру АДРЕСА_1 по договору суперфіцію згідно представленого проекту.

Суд зазначає, що згідно ст. 122 ЗК України:

Повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування.

Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно ст. 123 ЗК України, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, здійснюється на підставі рішень зазначених органів, яке в свою чергу приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, аналізуючи вказані вимоги Земельного кодексу, суд переконаний в тому, що відповідач зобов`язаний був на виконання вищевказаного судового рішення або надати відповідний дозвіл за заявою позивача або надати мотивовану відмову у його наданні.

Повідомлення позивачу про те, що відповідний проект ухвали не набрав відповідної кількості голосів, а відтак є відхиленим, не є тим законним рішенням, який б відповідав вказаним вимогам закону із вичерпних на думку суду підстав відмови у надання відповідного дозволу.

Відповідно судом встановлено, що відповідачем жодним чином не виконано вищевказане рішення суду.

По даній справі позивач звернувся до суду із вимогою - визнати бездіяльність та протиправні дії відповідача невиконанням рішення Пустомитівського районного суду №450/4743/13-а та похідної позовної вимогою - зобов`язати Львівську міську раду передати в користування по договору оренди земельну ділянку пл.38 кв.м . на АДРЕСА_1 , по представленому погодженому проекту для влаштування приміщення для торгівлі квітами.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначається Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII).

За ч. 1 ст. 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону № 1404-VIII державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З аналізу вищезазначених законодавчих норм убачається, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом № 1404-VIII, у рамках виконавчого провадження з виконання виконавчого листа.

Таким чином, суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. При розгляді позовних вимог позивача стосовно невиконання окремого судового рішення у іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконавче провадження являє собою завершальну стадію судового провадження.

Подібна правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 816/2016/17 (К/9901/50946/18).

Ураховуючи правову позицію Великої Палати Верховного Суду, не являється публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів спір в частині вимог про бездіяльність та протиправні дії відповідача щодо невиконанням рішення суду, оскільки спірні правовідносини стосуються невиконання рішення суду (тобто вже вирішеного спору) та додаткового рішення суду не потребують, відповідно провадження у справі підлягає - закриттю, оскільки такий спір не може бути вирішений в жодній юрисдикції.

До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких була перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суд виходить із суті права та інтересу позивача, за захистом якого він звернувся, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

В даному випадку позивач звернувся до суду з метою спонукати відповідача виконати рішення суду, що набрало законної сили у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет по суті і практично з тих самих підстав. Виконання рішення суду відповідачем не є його владними управлінськими функціями, тобто не є публічно-правовими відносинами, оскільки не залежать від його волі чи меж повноважень, а стосуються конституційного обов`язку відповідача виконати рішення суду, що набрало законної сили.

Згідно з п.4 ч.1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Керуючись ст.ст. 238, 248, 256, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі № 380/148/20 за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради про визнання неправомірними дій і бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, - закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Гавдик З.В.