Справа № 160/9856/19
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 лютого 2020 року Справа № 160/9856/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЄфанової О.В.
за участі секретаря судового засіданняМанько К.А.
представника позивача Чередник І.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, до Лівобережного управління Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, Лівобережної державної податкової інспекції Лівобережного управління Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, в якому позивач просить:
- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Лівобережної об`єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (правонаступником якої є Лівобережна ДПІ Лівобережного управління ГУ ДПС України у Дніпропетровській області) за формою «Ф» від 05.08.2016 року № 612/1302 ті від 19.05.2016 року № 4549-1302.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач відчужив об`єкт нерухомості, який знаходиться на орендованій позивачем земельній ділянці, право оренди земельної ділянки позивача за договором є припиненим в силу закону. Відтак, оскільки відсутні підстави для визначення грошового зобов`язання, оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.
Ухвалою суду позивачу поновлено строк звернення до адміністративного суду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали та доказів вручення позивачу оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.
Представником відповідача - Головного управління ДПС у Дніпропетровській області подано відзив на адміністративний позов, в якому останній зазначив, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені у відповідності до вимог чинного законодавства, оскільки позивачем порушено вимоги податкового законодавства, а відповідач діяв виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений Конституцією та законами України.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити.
Представники відповідачів в судове засідання не з`явилися, повідомлялись належним чином.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Лівобережною ОДПІ м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (правонаступником якої є Лівобережна ДПІ Лівобережного управління ГУ ДПС України у Дніпропетровській області) винесено:
- податкове повідомлення-рішення за формою «Ф» від 05.08.2016 року № 612/1302, з орендної плати з фізичних осіб за 2015 рік на суму 916,83 грн.;
Також судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області (правонаступником якого є ГУ ДПС України у Дніпропетровській області) винесено:
Право власності на це нерухоме майно зареєстроване за новим власником та підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.02.2013 року, індексний номер: 353360, номер запису про право власності: 105348.
Згідно витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності під індексним номером 353360 від 07.02.2013 року встановлено нового власника нерухомого майна (будівлі та споруди за адресою: АДРЕСА_2 . Дніпропетровськ, вул. Електрична, буд АДРЕСА_1 ).
Нотаріально посвідченою заявою від 27.03.2013 року, у зв`язку з відчуженням усього належного позивачу нерухомого майна на вказаній земельній ділянці за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 07.02.2013 року на користь нового власника, позивач повідомила міського голову Дніпропетровської міської ради про припинення права користування вказаною земельною ділянкою відповідно до закону та повноважень органу місцевого самоврядування, та не заперечувала проти внесення змін в правовстановлюючі документи на вищезазначену земельну ділянку у Державний земельний кадастр та вилучення земельної ділянки на користь нового власника.
В подальшому, судом встановлено, що позивач змінила прізвище « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 » на підставі рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30 квітня 2013 року у справі № 206/2061/13-ц.
Також, судом встановлено, що 10.01.2017 року позивач повторно зверталася до міського голови Дніпропетровської міської ради з нотаріально посвідченою заявою щодо внесення змін до правовстановлюючих документів та вилучення земельної ділянки на користь нового власника.
Як встановлено судом з матеріалів справи, позивачем та новим власником адміністративно-господарських будівель та споруд, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , було здійснено всі необхідні дії з метою переоформлення договору оренди земельної ділянки.
Проте, судом встановлено, що органами місцевої влади не було своєчасно здійснено переоформлення договору оренди земельної ділянки у відповідності до вимог Закону, що призвело до звернення нового власника до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Дніпровської міської ради, третя особа: ОСОБА_1 про заміну сторони у договорі оренди земельної ділянки, справа № 206/629/18.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта - позивача, право орендної земельної ділянки було припинено 31.10.2018 року.
Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, проаналізувавши положення законодавчих актів, якими врегульовані спірні правовідносини, суд при винесенні рішення виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (пп. 14.1.136 и. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).
Платником орендної плати є орендар земельної ділянки, об`єктом оподаткування - земельна ділянка, надана в оренду (п. 288.2 - 288.3 ст. 288 Податкового кодексу України).
Пунктом 288.1 ст. 288 Податкового кодексу України визначено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.
Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним та Цивільним кодексами України, Законом України від 6 жовтня 1998 року № 161 «Про оренду землі», іншими законами України та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди.
Частинами 1 та 2 статті 116 Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Відповідно до ч. 5 ст. 116 Земельного кодексу України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи
У той же час, частинами першою та другою статті 120 Земельного кодексу України визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти.
Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Згідно з ст. 377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків).
Відповідно до п.п. 266.1.1. п. 266.1 ст. 266 ПК України (у редакції, чинній на момент винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень) платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Положеннями ст. 31 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі припиняється у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю чи споруду, розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці.
Також, частиною третьою ст. 7 Закону України «Про оренду землі» визначено, що до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.
Отже, з аналізу наведених правових норм слідує, що у разі виникнення у іншої особи права власності на житловий будинок, будівлю чи споруду право попереднього користувача на земельну ділянку припиняється з огляду на закон, без оформлення припинення права будь-якими актами та документами. Ця норма є імперативною, відхід від неї на підставі договору не допускається. Договір оренди при цьому не припиняється в цілому, а тільки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 11.02.2015р. у справі №6-2цс15 та від 13.04.2015р. у справі №6-253 цс16, в яких зазначено, що в такому випадку закріплюється загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду.
Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 Земельного кодексу України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає користувачем земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Таким чином, адміністративний позов підлягає задоволенню в повному обсязі.
Керуючись ст. ст.243-246, 250 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Лівобережної об`єднаної державної податкової інспекції м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області форми "Ф" від 05.08.2016р. №612/1302 та від 19.05.2016р. №4549-1302.
Стягнути на користь позивача судові витрати в розмірі 1593,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 10 березня 2020 року.

Суддя О.В. Єфанова