Справа № 1.380.2019.003777
Суддя: Кушнерик Мар’ян Петрович
Дата ухвалення: 2020-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2020 рокуЛьвівСправа № 1.380.2019.003777 пров. № А/857/851/20 пров. №А/857/1050/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кушнерика М.П.

суддів Курильця А.Р., Мікули О.І.

за участю секретаря судового засідання Юник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційні скарги Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2019 року, прийняте суддею Костецьким Н.В. в м.Львові о 14 годині 13 хвилині, повний текст складено 11 грудня 2019 року та додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2019 року, прийняте суддею Костецьким Н.В. в м.Львові в порядку письмового провадження, у справі № 1.380.2019.003777 за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Мірта ТМ" до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним і скасування наказу, -

встановив:

товариства з обмеженою відповідальністю Мірта ТМ звернулося до суду з позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДФС у Львівській області від 29.05.2019 № 3254 Про проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ Мірта ТМ () та від 19.07.2019 № 4320 Про поновлення перевіри ТОВ Мірта ТМ ().

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2019 року позов задоволено повністю.

Додатковим рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2019 року заяву задоволено частково.

Стягнуто з Головного управління ДПС у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь товариства з обмеженою відповідальністю Мірта ТМ судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 11600 грн. В задоволенні стягнення решти витрат на професійну правничу допомогу - відмовлено.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки контролюючим органом фактично не реалізовано наказ на проведення перевірки та прийняття рішення за її результатами, наказ про проведення перевірки є таким, що порушує права позивача.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, Головне управління ДПС у Львівській області подало апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції не у повній мірі з`ясовані обставини справи, що призвело до невірного їх застосування та неправильного вирішення справи по суті, порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги на рішення суду, покликається на те, що 19.06.2019 року посадовими особами було допущено працівників контролюючого органу до перевірки, однак оскільки на підприємстві були відсутні первинні документи котрі були вилучені в межах кримінального провадження, то у відповідності до приписів п.85.9 ст. 85 ПК України було винесено наказ про перенесення терміну перевірки від 20.06.2019 №3778.

Податковим кодексом врегульовано періодичність проведення перевірок, проте підстави для звільнення від перевірки платника податків взагалі відсутні. ТОВ «Мірта ТМ» не включалося до плану - графіка проведення документальних планових перевірок за останні три календарних роки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту ст.81 ПК, не дозволяється.

Позивачем не зазначено причин не допуску до перевірки представників податкового органу в контексті вимог зазначених вище, отже не обгрунтовано мотив та законні підстави не допуску до перевірки.

Щодо оскарження додаткового рішення, то вважає, що сума витрат на правничу допомогу, яку просить стягнути представник позивача є не обгрунтованою. Враховуючи такі критерії як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору, розмір гонорару адвоката є завищеним. Відповідно до замовлення до договору від 10.06.2019 загальна сума наданої правової допомоги становить 7400 грн.

Також, ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 25.07.2019 року у задоволенні заяви товариства про забезпечення позову відмовлено.

Просить скасувати рішення та додаткове рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що позивача станом на момент опублікування плану-графіку проведення документальних перевірок платників податків на 2019 рік, не було включено до такого плану-графіку, а включено до плану-графіку шляхом коригування річного плану-графіку на 2019 рік. Отримавши повідомлення про проведення перевірки, позивач скерував на адресу контролюючого органу лист про те, що надати документи для проведення перевірки немає можливості, оскільки такі перебували вилучені під час проведення обшуку. Відтак, перевірка не розпочиналась, а після поновлення перевірки відповідачем складено акт про відмову в допуску до проведення перевірки.

Просить залишити без змін рішення суду.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, представника позивача, який просить залишити без змін рішення суду, представника відповідача, яка просить задоволити апеляційні скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, приходить до наступного.

Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 29.05.2019 Головним управлінням ДФС у Львівській області на підставі п.п. 20.1.4 п. 20.1. ст. 20, п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, ст. 77, п. 82.1 ст. 82 Податкового кодексу України та згідно із затвердженим ДФС України планом-графіком проведення документальних планових перевірок платників податків на 2019 рік, винесено наказ № 3254 Про проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ Мірта ТМ ().

ТОВ Мірта ТМ, отримавши наказ від 29.05.2019 № 3254 Про проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ Мірта ТМ, скерувало контролюючому органу лист від 13.06.2019 та від 20.06.2019, відповідно до яких повідомлено про неможливість надання документів для проведення планової документальної перевірки, оскільки первинні документи вилучені співробітниками ГСУ ДФ ДФС України під час проведення обшуку у зв`язку з розслідуванням кримінального провадження № 0000030 від 20.03.2017.

На підставі наказу від 29.05.2019 № 3254 Про проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ Мірта ТМ заступником начальника Головного управління ДФС у Львівській області 19.06.2019 винесено направлення на перевірку №№ 6303, 6302, 6301, 6300, 6299.

20.06.2019 Головним управлінням ДФС у Львівській області винесено наказ № 3778 Про перенесення терміну проведення перевірки, відповідно до якого перенесено з 20.06.2019 термін проведення документальних планової виїзної перевірки ТОВ Мірта ТМ до дати отримання від СУ ФР ГУ ДФС у Львівській області копій всіх вилучених документів або забезпечення доступу до них.

Згідно з наказом Головного управління ДФС у Львівській області від 19.07.2019 № 4320 Про поновлення перевірки планову виїзну документальну перевірку ТОВ Мірта ТМ поновлено із врахуванням наказу Головного управлінням ДФС у Львівській області від 20.06.2019 № 3778.

На підставі наказів Головного управління ДФС у Львівській області від 19.07.2019 № 4320, від 20.06.2019 № 3779, від 29.05.2019 № 3254, відповідно до направлень на перевірку від 19.06.2019 №№ 6303, 6302, 6301, 6300, 6299 перевіряючі 22.07.2019 о 15:00 год прибули для проведення документальної планової виїзної перевірки за місцезнаходженням ТОВ Мірта ТМ.

22.07.2019 складено акт № 804/14.2/41917106 про відмову ТОВ Мірта ТМ в допуску до проведення документальної планової перевірки.

Не погоджуючись із наказами від 29.05.2019 № 3254 Про проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ Мірта ТМ, від 19.07.2019 № 4320 Про поновлення перевіри", позивач звернувся із даним позовом до суду.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність та скасування оспорених наказів відповідача, виходячи з наступного.

Відповідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - ПК України) контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків.

Згідно з положеннями статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) перевірки. Документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом.

Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок (підпункт 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України).

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Згідно з статтею 77 ПК України документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок. План-графік документальних планових перевірок на поточний рік оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, до 25 грудня року, що передує року, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки.

До плану-графіка проведення документальних планових перевірок відбираються платники податків, які мають ризик щодо несплати податків та зборів, невиконання іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи.

Періодичність проведення документальних планових перевірок платників податків визначається залежно від ступеня ризику в діяльності таких платників податків, який поділяється на високий, середній та незначний. Платники податків з незначним ступенем ризику включаються до плану-графіка не частіше, ніж раз на три календарних роки, середнім - не частіше ніж раз на два календарних роки, високим - не частіше одного разу на календарний рік.

Порядок формування та затвердження плану-графіка, перелік ризиків та їх поділ за ступенями встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Порядок формування плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 02.06.2015 №524, розроблений з метою забезпечення єдиного підходу до формування плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків (далі Порядок №524).

Відповідно до пункту 1 Розділу І Порядку №524 річний план-графік для документальних планових перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства України, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, складається відповідно до вимог статті 77 розділу ІІ Податкового кодексу України. План-графік документальних планових перевірок на поточний рік оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, до 25 грудня року, що передує року, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки. Оновлення річного плану-графіка здійснюється у разі його коригування.

Згідно з пунктом 3 Розділу І Порядку №524 проекти річних планів-графіків складаються територіальними органами ДФС не пізніше 01 грудня року, що передує року, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки, квартальних планів-графіків - не пізніше 20 числа останнього місяця поточного кварталу засобами інформаційно-телекомунікаційних систем ДФС.

Проекти коригування планів-графіків у разі здійснення такого коригування формуються територіальними органами ДФС не пізніше 03 числа кожного місяця поточного року, починаючи з другого місяця поточного року, засобами інформаційно-телекомунікаційних систем ДФС.

Разом з проектом плану-графіка (коригування плану-графіка) формуються інформаційно-аналітичні довідки за кожним платником податків з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем ДФС.

Після остаточного узгодження проектів планів-графіків (коригування планів-графіків) територіальні органи ДФС надають департаментам аудиту та податків і зборів з фізичних осіб засобами автоматизованої інформаційної системи Управління документами плани-графіки (коригування планів-графіків) з відповідними додатками та обґрунтування підстав включення платника податків до плану-графіка (коригування плану-графіка).

План-графік складається із планів-графіків територіальних органів ДФС та затверджується Головою ДФС. Затверджений план-графік є обов`язковим для виконання всіма підрозділами територіальних органів ДФС. Належну якість формування плану-графіка та його коригування забезпечує територіальний орган ДФС, який сформував план-графік (коригування плану-графіка) (пункт 5 Порядку №524).

Пунктом 77.4 статті 77 ПК України встановлено, що про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом.

Аналіз норм ПК України та Порядку №524 дає підстави суду апеляційної інстанції зробити висновок про те, що план-графік проведення перевірок на відповідний рік повинен складатися територіальними органами ДФС не пізніше 01 грудня року, що передує року, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки, оприлюднюватися на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, до 25 грудня року, що передує року, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки, та включати платників податків, які мають найбільші критерії ризику визначені у відповідності до вищевказаного Порядку, у тому числі за даними інформаційних систем ДФС.

Включення до затвердженого і оприлюдненого річного плану-графіка проведення перевірок в поточному році інших платників податків не відповідає нормам пункту 77.1 статті 77 ПК України. Врегулювання порядку проведення податкових перевірок на рівні закону свідчить, що закріплення законодавцем гарантій прав платників податків. Ці гарантії однорідні із загальними гарантіями захисту від необмеженого державного контролю.

Процедурні порушення при призначенні перевірки мають наслідком протиправність прийнятого керівником податкового органу наказу про проведення перевірки, лише дотримання умов та порядку прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок може бути належною підставою для видання наказу про проведення перевірки.

У разі якщо контролюючим органом не дотримані встановлені правовими нормами умови та порядок прийняття рішення про проведення перевірки, оскільки платника податків було включено до плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків шляхом коригування плану-графіка, рішення про проведення документальної перевірки є протиправним та підлягає скасуванню.

Дане узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 08.10.2019 у справі № 826/11217/18.

Тобто, недотримання відповідачем положень податкового законодавства щодо затвердження коригування плану-графіка при призначенні перевірки спірним наказом має наслідком протиправність такого, оскільки врегулювання порядку проведення податкових перевірок на законодавчому рівні вказує на те, що законодавцем питання проведення перевірок розглядається в контексті гарантій прав платників податків, а такі гарантії однорідні із загальними гарантіями захисту від необмеженого державного контролю.

Проведення перевірки суб`єкта господарювання є способом реалізації відповідачем владних управлінських функцій шляхом видання наказу в межах наданих законодавством повноважень, з метою виконання покладеної на відповідача контролюючої функції, а тому процедурні порушення при призначенні перевірки мають наслідком протиправність прийнятого керівником податкового органу наказу про проведення такої.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що наказ Головного управління ДФС у Львівській області від 29.05.2019 № 3254 Про проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ Мірта ТМ є протиправним, оскільки законодавством не передбачено включення до затвердженого і оприлюдненого річного плану-графіка проведення перевірок в поточному році інших платників податків.

Відтак, наказ Головного управління ДФС у Львівській області від 19.07.2019 № 4320 Про поновлення перевіри є протиправними, т.я. наказ № 3254 Про проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ Мірта ТМ винесено 29.05.2019, на підставі проекту коригування плану графіка проведення документальних планових перевірок платників податків на 06 місяць 2019 року, затверджено в.о. голови Державної фіскальної служби України 12.06.2019, тобто після прийняття наказу Про проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ Мірта ТМ.

Щодо допуску перевіряючих до проведення перевірки, то апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 77.6 статті 77 ПК України допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної планової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Положеннями статті 81 ПК України визначено умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок.

29.05.2019 Головним управлінням ДФС у Львівській області винесено наказ № 3254 Про проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ Мірта ТМ.

ТОВ Мірта ТМ отримавши вказаний наказ скерувало контролюючому органу лист від 13.06.2019 та від 20.06.2019, відповідно до яких повідомило про неможливість надання документів для проведення планової документальної перевірки, оскільки первинні документи вилучені співробітниками ГСУ ДФ ДФС України під час проведення обшуку у зв`язку з розслідуванням кримінального провадження № 0000030 від 20.03.2017.

Головні державні ревізори-інспектори контролюючого органу вийшли на перевірку, пред`явили службові посвідчення та направлення, проте в матеріалах справи відсутні докази, що фактично почали реалізовувати компетенцію на проведення перевірки.

Оскільки документи ТОВ Мірта ТМ вилучені СУ ФР ГУ ДФС у Львівській області, Головним управління ДФС у Львівській області винесено наказ від 20.06.2019 № 3778 Про перенесення терміну проведення перевірки.

Відповідно до пункту 85.9 статті 85 ПК України у разі коли до початку або під час проведення перевірки оригінали первинних документів, облікових та інших регістрів, фінансової та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів, а також виконання вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, були вилучені правоохоронними та іншими органами, зазначені органи зобов`язані надати для проведення перевірки контролюючому органу копії зазначених документів або забезпечити доступ до перевірки таких документів.

Такі копії, засвідчені печаткою та підписами посадових (службових) осіб правоохоронних та інших органів, якими було здійснено вилучення оригіналів документів, або яким було забезпечено доступ до перевірки вилучених документів, повинні бути надані протягом трьох робочих днів з дня отримання письмового запиту контролюючого органу.

У разі якщо документи, зазначені в абзаці першому цього пункту, було вилучено правоохоронними та іншими органами, терміни проведення такої перевірки, у тому числі розпочатої, переносяться до дати отримання вказаних копій документів або забезпечення доступу до них.

Податковим кодексом України, не встановлено, що саме під час проведення перевірки така перевірка може бути перенесена, перенесення перевірки можливе до початку перевірки.

Складення податковим органом акту від 22.07.2019 № 804/14.2/41917106 про відмову ТОВ Мірта ТМ в допуску до проведення документальної планової перевірки та те, що Головне управління ДФС у Львівській області звернулось із заявою до суду щодо підтвердження обгрунтованості адміністративного арешту майна платника податків ТОВ Мірта ТМ у зв`язку із відмовою від проведення документальної планової виїзної перевірки, свідчить, що допуск посадових осіб до проведення перевірки фактично не відбувся.

Суд апеляційної інстанції, враховуючи викладене, а також, що необхідними умовами для проведення планової документальної перевірки платника податків є включення останнього до плану-графіка перевірок та видача наказу про проведення такої, який в свою чергу повинен відповідати вимогам встановленим ПК України, вважає вірним висновок суду першої інстанції, що оскаржувані Товариством накази контролюючого органу не можуть вважатись правомірними та підлягають скасуванню з врахуванням вимог частини 2 статті 2 КАС України.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Щодо оскарження додаткового рішення, то апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких зокрема відносяться витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1, п.1 ч.3 ст. 132 КАС України).

За змістом частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Питання, що стосуються витрат на професійну правничу допомогу, регулюються статтею 134 КАС України. Відповідно до частини 2 цієї статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Склад та обсяг судових витрат визначено у частині 3 статті 134 КАС України, згідно з якою для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини четвертої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.5 ст.134 КАС України).

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 134 КАС України).

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат відповідно до вимог частини сьомої цієї статті покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать також консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зі змісту вказаних норм вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, як зазначив суд попередньої інстанції. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії (саме така позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.12.2018 у справі №816/2096/17).

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі №300/941/19.

На підтвердження надання адвокатом Стець Р.Я. професійної правничої допомоги позивачу в суді першої інстанції, надано договір про надання професійної правничої допомоги №16/2019 від 29.05.2019; акт приймання-передачі виконаних робіт від 04.12.2019 до договору 29.05.2019 № 16/2019 про надання правової допомоги адвокатське бюро STETS SONS&PARTNERS, в особі керуючого Стеця Р.Я.; квитанцію від 04.12.2019, код квитанції НОМЕР_1 на суму 13400 грн.

Аналізуючи наведені правові норми та доводи заяви представника позивача, колегія суддів приходить до висновку про підтвердження позивачем здійснених витрат на професійну правничу допомогу в заявленому розмірі.

Суд також звертає увагу на те, що чинне законодавство покладає обов`язок доведення неспівмірності понесених витрат на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Апеляційний суд вважає визначений судом першої інстанції розмір судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 11600 грн. співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг, а також ціною позову та значенням справи для сторони, враховуючи і те, що позивачем не оспорюється розмір витрат на професійну правничу допомогу визначену судом першої інстанції, а тому апеляційний суд приходить до висновку про стягнення цих судових витрат на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Відповідно до ч.1, 2 ст.77 КАС України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апеляційний суд відхиляє решту доводів апелянта, які наведені у поданих апеляційних скаргах, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають, а, відтак, не можуть покладатися в основу скасування чи зміни оскарженого судового рішення.

Отже, доводи апеляційних скарг дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи.

Керуючись ч.3 ст.243, ст.ст. 308, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційні скарги Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2019 року та додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2019 року у справі № 1.380.2019.003777 без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М. П. Кушнерик
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 17.03.20