Справа № 560/3069/19
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2020-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/3069/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Михайлов О.О.

Суддя-доповідач - Моніч Б.С.

05 березня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Моніча Б.С.

суддів: Охрімчук І.Г. Капустинського М.М. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Довганюк В.В.,

позивача, відповідача, представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 листопада 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до головного спеціаліста Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів ГУ Держпродспоживслужби в Хмельницькій області Бухти Людмили Петрівни, головного спеціаліста Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів ГУ Держпродспоживслужби в Хмельницькій області Левкун Тетяни Олександрівни, головного спеціаліста Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів ГУ Держпродспоживслужби в Хмельницькій області Первак Тетяни Василівни про визнання дій та бездіяльності протиправними,

В С Т А Н О В И В :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ

В жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовною заявою до головних спеціалістів Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів ГУ Держпродспоживслужби в Хмельницькій області Бухти Людмили Петрівни, Левкун Тетяни Олександрівни, ОСОБА_2 Тетяни Василівни, в якій просив:

визнати дії та бездіяльність працівників Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів головного управління Держпродспоживслужби в Хмельницькій області головних спеціалістів Бухти Л.П., Левкун Т.О., Первак Т.В. щодо перевірки ФОП ОСОБА_3 магазина "Світ каменю" в м. Хмельницький вул. Толстого, 7 з питань дотримання законодавства про захист прав споживачів противоправними;

зобов`язати працівників Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів головного управління Держпродспоживслужби в Хмельницькій області в найкоротший строк повторно провести розгляд скарги в присутності заявника.

В обґрунтування своїх вимог вказав, що його скаргу стосовно порушень прав споживача ФОП ОСОБА_3 , розглянуто з порушенням строків розгляду скарги, без його повідомлення про початок перевірки, без залучення його до перевірки, за наслідками проведення якої складено неправдивий акт із зазначенням про відсутність виявлених правопорушень зі сторони ФОП ОСОБА_3 та не винесено припис про припинення порушення прав споживача порушнику.

ІІ. ЗМІСТ РІШЕНННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 27.11.2019 року задоволенні адміністративного позову відмовлено.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Судом встановлено, що ОСОБА_1 13.06.2019 подано до Головного управління Держпродспоживслужби в Хмельницькій області скаргу (вх. № 197с/22/16-18), згідно якої він просив вирішити питання щодо порушення ЗУ "Про захист прав споживачів" від 12.05.1991 №1023-XII з боку ФОП ОСОБА_4 та зобов`язати ФОП ОСОБА_4 надати йому всі передбачені законом документи.

У скарзі зазначено, зокрема, про замовлення у травні 2019 року у магазині " ІНФОРМАЦІЯ_1 каменю" ФОП ОСОБА_4 послуги на виготовлення товару, після виготовлення якого він мав отримати документ про виконані роботи з вказанням гарантійного строку на виготовлений товар, розрахунковий документ, який засвідчує факт оплати, видаткову накладну. 24.05.2019 електронним повідомленням отримано фото видаткової накладної, однак на усні вимоги надати оригінали документів, ФОП ОСОБА_4 тільки обіцяла їх надати. Станом на 14.06.2019 скаржник не має жодного документу, що підтверджують якість товару, його гарантійний термін, оплату за товар.

Головним управлінням Держпродспоживслужби в Хмельницькій області надіслано на адресу Держпродспоживслужби України лист від 18.06.2019 №22/13-07/2862 про надання погодження на проведення позапланового заходу у магазині "Світ каменю" ФОП ОСОБА_5 .

Листом від 12.07.2019 року позивачу повідомлено, що у зв`язку з відсутністю погодження Держпродспоживслужби України продовжено термін розгляду звернення до 27.07.2019.

Листом від 29.07.2019 позивачу повідомлено про закінчення 45-денного терміну розгляду звернення станом на 27.07.2019. Також вказано, що управління не отримало погодження Держпродспоживслужби України, та зазначено, що в разі отримання погодження, звернення буде розглянуто, про що буде повідомлено додатково.

Погодження на проведення позапланового заходу за №3633-06/29759-03 від 18.07.2019 відповідачем отримано 12.08.2019 за вх.№674ЦОВ. При цьому у погодженні зазначено, що заходи державного нагляду (контролю) повинні здійснюватися з дотриманням вимог Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності".

28.08.2019 року на підставі звернення ОСОБА_1 , відповідно до наказу №3752 від 27.08.2019 та направлення на проведення перевірки №3520 від 27.08.2019 року головними спеціалістами відділу захисту споживачів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , проведена позапланова перевірка ФОП ОСОБА_3 , яка здійснює діяльність у магазині " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

За наслідками проведеної перевірки посадовими особами (відповідачами) складено акт № 0081 від 28.08.2019, яким порушень не виявлено.

04.09.2019 на адресу ОСОБА_1 надіслано лист №22/16-14/Вих/4004-19 від 03.09.2019 за результатами звернення, в якому зазначено, що в ході розгляду обставин звернення, на вимогу перевіряючих, ФОП ОСОБА_3 були надані всі необхідні дозвільні документи та письмове пояснення, де зазначено, що ОСОБА_1 в травні 2019 року, завітавши до магазину "Світ каменю", в усній формі домовленості замовив деталі на виготовлення двох комплексів та гранітної плитки. ОСОБА_1 було видано розрахунковий документ (накладну № 90-91), від якої він відмовився, аргументуючи це тим, що потрібний касовий чек (копія накладної була відправлена за допомогою Viber). При перевірці встановлено, що ФОП ОСОБА_3 на 2-й категорії оподаткування, і тому не зобов`язана мати касовий апарат з видачі касового чеку. Гарантійний термін вказується в письмовому договорі, про укладання якого ОСОБА_1 відмовився. При перевірці господарської діяльності ФОП ОСОБА_3 щодо дотримання законодавства про захист прав споживачів порушень не виявлено.

Вважаючи дії та бездіяльність відповідачів незаконними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

IV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що при проведенні перевірки ФОП ОСОБА_3 за скаргою ОСОБА_1 , відповідачами не було допущено протиправних дій та бездіяльності.

V. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить судове рішення скасувати і ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник покликається на те, що проведення перевірки із затримкою 80 днів є грубим порушенням права на розгляд скарги в найкоротший строк, зазначає про необов`язковість письмової форми "прохання громадянина" бути присутнім при розгляді його скарги та про обізнаність відповідачів щодо його наміру брати участь у перевірці скарги та бажання його присутності при розгляді заяви.

Вказує про помилковість висновку суду першої інстанції щодо відсутності підстав для видання припису про усунення порушень, оскільки первинні документи повинні бути в наявності у продавця, а у випадку, якщо покупець не бажає їх отримувати, документи мають бути в двох примірниках на момент проведення перевірки, проте в матеріалах справи відсутні копії належним чином оформлених документів, наданих ФОП ОСОБА_4 при проведенні перевірки, що підтверджують факт продажу та передачу прав власності на товар.

На думку позивача, питання, за вирішенням якого звертався до ГУ Держпродспоживслужби в Хмельницькій області, залишилось невирішеним, а його права і надалі підлягають захисту.

Відповідачі подали відзиви на апеляційну скаргу, в яких стверджують, що доводи апелянта є необґрунтованими, вважають, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

VI. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених ст. 308 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про звернення громадян" громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до ст. 15 Закону України "Про звернення громадян" органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Відповідно до ст. 18 Закону громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право, зокрема, особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

Відповідно до ст. 19 Закону органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані, зокрема, об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення.

Таким чином, згідно положень статті 18 та 19 Закону №393/96-ВР громадянин, який звернувся із скаргою до органів державної влади має право, зокрема, особисто брати участь у перевірці поданої скарги, бути присутнім при розгляді скарги, а орган, що розглядає скаргу зобов`язаний на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає скаргу.

Як встановлено судом, у скарзі ОСОБА_1 не зазначено, що він бажає брати участь у проведенні перевірки за його зверненням, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачі не були зобов`язані завчасно повідомляти позивача про проведення перевірки, проводити перевірку за його участі, а лише мали обов`язок повідомити про результати перевірки скарги і суть прийнятого рішення.

Щодо доводів позивача про порушення відповідачами строків розгляду скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно абз.1 ст.20 Закону України "Про звернення громадян" №393/96-ВР звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Закон України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" визначає правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Відповідно до частини 4 статті 4 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" виключно законами встановлюються: органи, уповноважені здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності; види господарської діяльності, які є предметом державного нагляду (контролю); повноваження органів державного нагляду (контролю) щодо зупинення виробництва (виготовлення) або реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг; вичерпний перелік підстав для зупинення господарської діяльності; спосіб та форми здійснення заходів здійснення державного нагляду (контролю); санкції за порушення вимог законодавства і перелік порушень, які є підставою для видачі органом державного нагляду (контролю) припису, розпорядження або іншого розпорядчого документа.

Колегія суддів зважає на те, що орган державного нагляду (контролю) не може здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності, якщо закон прямо не уповноважує такий орган на здійснення державного нагляду (контролю) у певній сфері господарської діяльності та не визначає повноваження такого органу під час здійснення державного нагляду (контролю).

Згідно із пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 №667, Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (Держпродспоживслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства та який реалізує державну політику у галузі ветеринарної медицини, сферах безпечності та окремих показників якості харчових продуктів, карантину та захисту рослин, ідентифікації та реєстрації тварин, санітарного законодавства, попередження та зменшення вживання тютюнових виробів та їх шкідливого впливу на здоров`я населення, метрологічного нагляду, ринкового нагляду в межах сфери своєї відповідальності, насінництва та розсадництва (в частині сертифікації насіння і садивного матеріалу), реєстрації та обліку машин в агропромисловому комплексі, державного нагляду (контролю) у сфері агропромислового комплексу, державного нагляду (контролю) у сферах охорони прав на сорти рослин, насінництва та розсадництва, державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів і рекламу в цій сфері, за якістю зерна та продуктів його переробки, державного нагляду (контролю) за додержанням заходів біологічної і генетичної безпеки щодо сільськогосподарських рослин під час створення, дослідження та практичного використання генетично модифікованого організму у відкритих системах на підприємствах, в установах та організаціях агропромислового комплексу незалежно від їх підпорядкування і форми власності, здійснення радіаційного контролю за рівнем радіоактивного забруднення сільськогосподарської продукції і продуктів харчування.

За змістом підпункту 6 пункту 4 зазначеного Положення Держпродспоживслужба відповідно до покладених на неї завдань у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за дотримання законодавства про захист прав споживачів (у тому числі споживачів виробів з дорогоцінних металів та дорогоцінного каміння): перевіряє додержання суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сфері торгівлі і послуг, вимог законодавства про захист прав споживачів, а також правил торгівлі та надання послуг; проводить контрольні перевірки правильності розрахунків із споживачами за реалізовану продукцію відповідно до закону; накладає на суб`єктів господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, стягнення за порушення законодавства про захист прав споживачів; передає матеріали перевірок на дії осіб, що містять ознаки кримінального правопорушення, органам досудового розслідування.

Відповідно до пункту 7 вказаного Положення Держпродспоживслужба здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи.

Аналіз наведених норм свідчить, що органи Держпродспоживслужби наділені повноваженнями здійснювати державний нагляд (контроль) за дотриманням вимог законодавства про захист прав споживачів, та у разі виявлення порушення вимог законодавства, видавати приписи щодо усунення порушень вимог законодавства, а також накладати на суб`єктів господарювання сфери торгівлі і послуг стягнення, передбачені статтею 23 Закону України "Про захист прав споживачів".

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" підставами для здійснення позапланових заходів є, зокрема, звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, житло чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється виключно за погодженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу.

У такому разі перед початком здійснення позапланового заходу державного нагляду (контролю) посадові особи органів державного нагляду (контролю) зобов`язані пред`явити керівнику чи уповноваженій особі суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі, крім документів, передбачених цим Законом, додатково копію погодження центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу на проведення такої перевірки. Суб`єкти господарювання мають право не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходів державного нагляду (контролю), якщо вони не пред`явили документи, передбачені цим абзацом.

В даній справі карга позивача від 13.06.2019 на дії ФОП ОСОБА_3 про порушення його прав як споживача була підставою для проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) у формі перевірки ФОП ОСОБА_3 , який здійснюється виключно за погодженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу.

07.08.2019 відповідачем надіслано на адресу Держпродспоживслужби України лист від 18.06.2019 №22/13-07/2862 про надання погодження на проведення позапланового заходу у магазині "Світ каменю" ФОП ОСОБА_5 .

Погодження на здійснення позапланового заходу отримано ГУ Держпродспоживслужби в Хмельницькій області після визначеного абз.1 ст.20 Закону України "Про звернення громадян" строку. І саме на підставі отриманого погодження видано наказ та направлення, які в сукупності стали підставами для проведення відповідачами перевірки.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про безпідставність доводів позивача про порушення відповідачами абз.1 ст.20 Закону України "Про звернення громадян" №393/96-ВР.

В частині невстановлення відповідачами порушень під час проведення фактичної перевірки колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ч.11 ст.8 Закону України "Про захист прав споживачів" №1023-XII під час продажу товару продавець зобов`язаний видати споживачеві розрахунковий документ встановленої форми, що засвідчує факт купівлі, з позначкою про дату продажу.

Пункт 8 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів" від 12.05.1991 №1023 визначає, що виконавець залежно від характеру і специфіки виконаної роботи (наданої послуги) зобов`язаний видати споживачеві розрахунковий документ, що засвідчує факт виконання роботи (надання послуги).

Згідно ст.1 Закону №1023-XII підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами (далі - розрахунковий документ).

Отже, вказана норма не визначає виключний перелік документів, які є розрахунковими.

Згідно з п.6 ч.1 ст.9 цього Закону реєстратори розрахункових операцій та розрахункові книжки не застосовуються при продажу товарів (крім технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення) (наданні послуг) фізичними особами - підприємцями, які відносяться відповідно до Податкового кодексу України до груп платників єдиного податку, що не застосовують реєстратори розрахункових операцій.

Вказане положення узгоджується з приписами п.296.10 ст.296 ПК України, якими передбачено, що реєстратори розрахункових операцій не застосовуються платниками єдиного податку: першої групи; другої і третьої груп (фізичні особи - підприємці) незалежно від обраного виду діяльності, обсяг доходу яких протягом календарного року не перевищує 1000000 гривень.

Згідно з п. 15 ст. 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" №265/95-ВР, суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані надавати покупцю товарів (послуг) за його вимогою чек, накладну або інший письмовий документ, що засвідчує передання права власності на них від продавця до покупця з метою виконання вимог Закону України "Про захист прав споживачів".

Оскільки для приватного підприємця такі письмові документи не фіскальні, то вони можуть бути складені в довільній формі, однак повинні містити необхідні реквізити, наявність яких дозволила б покупцеві довести факт купівлі товару (послуги) саме у цього приватного підприємця, а останньому визнати свій товар (послугу).

Перевіркою встановлено видачу позивачу накладної №90-91 від 24.05.2019 (від якої він відмовився, накладна відправлена позивачу електронним повідомленням, що також підтверджується позивачем), яка також відноситься до розрахункового документу.

Щодо ненадання позивачу документу із зазначенням гарантійного строку, суд враховує наступне.

Відповідно до п. 5 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів" гарантійний строк це строк, протягом якого виробник (продавець або будь-яка третя особа) бере на себе зобов`язання про здійснення безкоштовного ремонту або заміну продукції (п. 5 ст. 1 Закону про захист прав споживачів).

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про захист прав споживачів" гарантійний строк, зазвичай, має бути встановлений нормативно-правовими актами, нормативними документами або договором .

Відповідно до ч.2 ст.7 Закону України "Про захист прав споживачів" гарантійний строк зазначається в паспорті на продукцію або будь-якому іншому документі, що додається до продукції.

Судом встановлено, що в надісланому позивачу листі № 22/16-14/Вих/4004-19 від 03.09.2019 року зазначено, що гарантійний термін вказано у письмовому договорі, про укладання якого ОСОБА_1 відмовився. При цьому проект договору від 24.05.2019 (без підписів сторін) надано до перевірки.

Відповідно до письмових пояснень ФОП ОСОБА_3 від 28.08.2019 ОСОБА_1 про підписання (укладання) договору відмовився; на першу вимогу ОСОБА_1 ФОП готова надати накладну та договір, в якому зазначений гарантійний термін (а.с.84).

Таким чином, перевіркою не встановлено з боку ФОП ОСОБА_3 порушень вимоги Закону України "Про захист прав споживачів" щодо ненадання позивачу передбачених Законом документів.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції щодо безпідставності доводів позивача про недостовірність та недопустимість використання як доказів копії договору від 24.05.2019 та накладної з підстав їх непідписання, оскільки підписання таких не відбулось з вини самого позивача.

Не заслуговують на увагу також доводи позивача про покладення на продавця обов`язку доведення його відмови від отримання накладної та договору, оскільки, як і вірно зазначив суд першої інстанції, законодавством не визначено обов`язку продавця складати акти чи інші документи у разі відмови покупця від отримання розрахункового документу, укладання (отримання) письмового договору.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в судовому рішенні повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для його скасування не вбачається.

VII. ВИСНОВКИ СУДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

Відповідно до вимог ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права та підстав для його скасування не вбачається, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 листопада 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 13 березня 2020 року.

Головуючий Моніч Б.С.

Судді Охрімчук І.Г. Капустинський М.М.