Справа № 120/2828/19-а
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2020-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/2828/19-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Томчук Андрій Валерійович

Суддя-доповідач - Моніч Б.С.

05 березня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Моніча Б.С.

суддів: Капустинського М.М. Охрімчук І.Г. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Довганюк В.В.,

позивача, представника позивача, представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 05 листопада 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання частково протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовною заявою, у якій просив:

- визнати рішення Комісії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області згідно протоколу №2 від 12 лютого 2019 року в частині відмови у підтвердженні періоду роботи з 01 січня 1992 року по 02 квітня 1999 року до стажу, що дає право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №2, протиправним;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області підтвердити період роботи з 01 січня 1992 року по 02 квітня 1999 року до періоду, що дає право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №2.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що рішенням Комісії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області згідно протоколу №2 від 12 лютого 2019 року відмовлено у підтвердженні періоду роботи позивача з 01 січня 1992 року по 02 квітня 1999 року, як такого, що дає право на пільгове пенсійне забезпечення. Стверджуючи, що дане рішення по формі та змісту не відповідає додатку №2 до пункту 10 Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховується до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, затверджених постановою правління Пенсійного фонду України №18-1 від 10 листопада 2006 року та у ньому не наведено конкретних мотивів з посиланням на відповідну норму закону на підставі яких Комісія відмовила у підтвердженні періоду роботи з 01 січня 1992 року по 02 квітня 1999 року. Окрім того, має місце грубе порушення прав позивача через неповідомлення його про час і місце засідання Комісії.

ІІ. ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 05 листопада 2019 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Комісії з питань підтвердження пільгового стажу при Головному управлінні Пенсійного фонду у Вінницькій області від 12 лютого 2019 року №2.

Зобов`язано Комісію з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років при Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15 січня 2019 року про підтвердження стажу роботи з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 384,20 гривень (триста вісімдесят чотири гривні 20 копійок).

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Cудом встановлено, що позивач працював на підприємстві, яке ліквідоване без правонаступника тому відповідно до Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №18-1 від 10 листопада 2016 року та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2006 року №1231/13105 у разі ліквідації підприємства, установи та організації без визначення правонаступника підтвердження періодів роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється комісіями з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років (надалі - Комісії).

15 січня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Пенсійного фонду із заявою про підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах, додавши до заяви: Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; трудову книжку; документи видані архівними установами: довідки про заробітну плату, копії документів про проведення атестації робочих місць; копії документів про переведення на іншу роботу та на роботу з неповним робочим днем; рішення Піщанського районного суду від 07 грудня 2018 року по справі № 142/817/18; відомості персоніфікованого обліку.

Згідно витягу з протоколу №2 від 12 лютого 2019 року на засіданні Комісії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років розглянуто питання підтвердження пільгового стажу та постановлено підтвердити ОСОБА_1 період роботи з 09 грудня 1988 року по 31 грудня 1991 року, що дає право на пільгове пенсійне забезпечення.

Рішенням Комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 12 лютого 2019 року №2 підтверджено ОСОБА_1 період роботи з 09 грудня 1988 року по 31 грудня 1991 року до стажу, який дає право на пільгове пенсійне забезпечення відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Водночас, відмовлено в підтвердженні періоду роботи з 01 січня 1992 року по 02 квітня 1999 року, оскільки професія, яка вказана в первинних документах не відповідає чинним на період роботи Спискам та не надані документи про проведення та результати проведення атестації робочих місць, крім того, відсутні дані про заробітну плату в квітні, травні, липні 1994 року, в травні, червні 1995 року, з лютого по травень, в липні, жовтні, листопаді 1996 року, в січні, лютому, квітні, травні, липні, серпні, жовтні, листопаді 1997 року, в січні, лютому, з квітня по серпень, в жовтні, листопаді 1998, з лютого по квітень 1999 року.

Позивач зазначаючи, що дане рішення по формі та змісту не відповідає додатку №2 до пункту 10 Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховується до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, затверджених постановою правління Пенсійного фонду України №18-1 від 10 листопада 2006 року та у ньому не наведено конкретних мотивів з посиланням на відповідну норму закону на підставі яких Комісія відмовила у підтвердженні періоду роботи з 01 січня 1992 року по 02 квітня 1999 року. Крім того, має місце грубе порушення його прав через неповідомлення позивача про час і місце засідання Комісії, а тому не погоджуючись із такими діями відповідача та вважаючи таке рішення протиправним, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

IV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушив права позивача на належний розгляд його заяви і прийняття Комісією відповідного рішення, передбаченого пунктами 10, 15 Порядку №18-1, а отже оскаржуване рішення Комісії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 12 лютого 2019 року №2 є протиправним та підлягає скасуванню у судовому порядку.

Водночас, щодо вимог зобов`язального характеру, суд першої інстанції беручи до уваги те, що під ефективним засобом (способом) захисту необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект, тобто такий, що повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. Та враховуючи той факт, що суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах, установленої для окремої категорії працівників у разі ліквідації підприємства без правонаступника, вважає, що належним способом захисту прав позивача, буде зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15 січня 2019 року з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

V. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Позивач, не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги останній зазначає, що згідно частини 2 статті 261 КАС України позивачем була подана відповідь на відзив у якій наведені конкретні доводи щодо того, що відповідачем протиправно відмовлено у призначенні пільгової пенсії за Списком №2, проте така відповідь не була взята до уваги судом першої інстанції.

Відповідач надав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

VI. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), а також, надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII на пільгових умовах право на пенсію за віком незалежно від місця останньої роботи мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, як територіальний орган Пенсійного фонду України, згідно Положення про Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2, здійснює повноваження щодо реалізації державної політики з питань пенсійного забезпечення. Відповідно до покладених завдань, територіальний орган Пенсійного фонду України призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, допомогу на поховання та інші виплати соціальних виплат відповідно до законодавства.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій регулюється Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду країни 25 листопада 2005 року №22-1 (надалі - Порядок №22-1).

Водночас, питання щодо підтвердження періодів роботи регулюється Порядком підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 10 листопада 2006 року № 18-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2006 року за № 1231/13105 (надалі - Порядок №18-1).

Так, пунктом 1 Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, цей порядок визначає механізм підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремої категорії працівників у разі ліквідації підприємства, установи та організації без визначення правонаступника.

Відповідно до пункту 3 Порядку №18-1 підтвердження періодів роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років (надалі - підтвердження стажу роботи), здійснюється комісіями з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років (надалі - Комісії).

Пунктом 5 Порядку №18-1 передбачено, що Комісії діють у відповідності до цього Порядку. Склад Комісій затверджується начальником головного управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі. Головою Комісії є начальник головного управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Згідно пункту 6 Порядку №18-1 основними завданнями Комісії є, зокрема, розгляд заяв про підтвердження стажу роботи та прийняття рішень щодо підтвердження стажу роботи або про відмову в його підтвердженні в установленому порядку.

При цьому, варто звернути увагу на те, що Комісія підтверджує стаж роботи лише на підприємствах, які ліквідовані без правонаступника.

Положеннями пункту 7 Порядку №18-1 передбачено, що для виконання покладених на Комісію завдань їй надається право: - заслуховувати на своєму засіданні особу, яка подала заяву про підтвердження стажу роботи (далі - заявник), або її законного представника, або представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально; - запрошувати на засідання як консультантів та експертів фахівців центральних і місцевих органів виконавчої влади, підприємств, установ та організацій; - отримувати від заінтересованих органів інформацію, необхідну для підтвердження стажу роботи, у встановленому порядку; - інформувати органи Пенсійного фонду України з питань, що входять до компетенції Комісії.

Відповідно до пункту 9 Порядку №18-1 комісії повідомляють заявника про час, дату та місце розгляду заяви про підтвердження стажу роботи та розглядають її не пізніше двох місяців з дня звернення за підтвердженням стажу роботи.

Водночас, пунктом 15 Порядку №18-1 визначено, що комісії розглядають заяви про підтвердження стажу роботи, на бажання заявника, у його присутності або в присутності його законного представника, або представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально. Комісії приймають рішення щодо підтвердження стажу роботи або про відмову в його підтвердженні та не пізніше п`яти робочих днів з дня його прийняття направляють до управління Пенсійного фонду України в районі, місті, районі у місті, об`єднаних управлінь, а також повідомляють заявника про прийняте рішення.

Положеннями пункту 16 Порядку №18-1 передбачено, що рішення Комісій можуть бути оскаржені в Пенсійному фонді України або в судовому порядку.

Однак, як вбачається із матеріалів справи, відповідачем не надано доказів належного повідомлення позивача (заявника) про час, дату та місце розгляду заяви про підтвердження стажу роботи, що і наголошується позивачем.

А тому, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо того, що відповідачем порушено право позивача на належний розгляд його заяви, через неповідомлення позивача про час, дату та місце розгляду його заяви, що тягне за собою протиправне прийняття Комісією відповідного рішення.

Відтак, з огляду на викладені обставини, суд апеляційної інстанції вважає, що оскаржуване рішення Комісії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 12 лютого 2019 року №2 є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо доводів позивача, які стосуються позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області підтвердити період роботи з 01 січня 1992 року по 02 квітня 1999 року до періоду, що дає право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №2, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно частини другої статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про: - визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2); - визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3); - визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4); - інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) захисту необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Положеннями частини 2 статті 9 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим статтею 2 КАС України критеріям, не втручаються у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

З огляду на те, що відповідач наділений дискреційними повноваженнями з питань призначення та виплати одноразової грошової допомоги або прийняття рішення про відмову у її видачі, то суд не вправі перебирати на себе функції вказаного суб`єкта владних повноважень.

В той же час, адміністративний суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити конкретні дії лише за умови, якщо відмова відповідного органу визнана судом протиправною, а іншого варіанту поведінки у суб`єкта владних повноважень за законом не існує.

У постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 809/1231/16 викладено висновок, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. У разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Із урахування зазначеного, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовних вимог у цій частині у спосіб обраний позивачем.

А тому, суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції, що належним способом захисту порушених прав позивача у спірних правовідносинах, є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15 січня 2019 року з прийняттям відповідного рішення та урахуванням висновків суду, викладених у даній справі.

При цьому, колегія суддів бере до уваги надані позивачем пояснення, які свідчать про те, що на момент розгляду даної справи існує правова позиція Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а, щодо аналогічної підстави відмови у підтвердженні стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, а тому вважає зазначити, що повторний розгляд заяви позивача надасть можливість урахувати правову оцінку, надану судом у даному рішенні та практики Великої Палати Верховного Суду.

Покладення такого обов`язку на відповідача не є перебиранням функції іншого суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта та зобов`язанням його приймати рішення, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу, з огляду на обов`язковість ефективного механізму захисту порушеного права.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

VII. ВИСНОВКИ СУДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

Відповідно до вимог статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Згідно з частиною 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права та підстав для його скасування не вбачається, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 05 листопада 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 13 березня 2020 року.

Головуючий Моніч Б.С.

Судді Капустинський М.М. Охрімчук І.Г.