Справа № 520/1052/2020
Суддя: Мінаєва К.В.
Дата ухвалення: 2020-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

12 березня 2020 р. № 520/1052/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мінаєвої К.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) до Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області (пл. Свободи, буд. 5, Держпром, 3 під., 2 пов.,м. Харків,61022, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо неприйняття рішення за результатом розгляду заяв позивача від 30.09.2019р. та 16.12.2019р. про призначення пенсії по інвалідності, відповідно до приписів Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №1058-IV;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області витребувати запитом по електронній пошті архівну пенсійну справу позивача з Державного установи - Управління Пенсійного фонду Російської Федерації в м.Євпаторії Республіки Крим, 297402, Республіка Крим, м Євпаторія, ш.Новоселівське, Д 1Г, відновити виплату пенсії по інвалідності, внаслідок війни, шляхом призначення її спочатку, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №1058-ІV, виплатою підвищення до пенсії, як для інваліда III групи, в розмірі тридцяти відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, щорічної разової грошової допомоги, на підставах, визначених нормами чинного законодавства України на момент виплати пенсії, в розмірі не нижче 360% розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, проведенням осучаснення, перерахунку та індексації пенсії, компенсації втрати доходу, в зв`язку з несвоєчасною виплатою пенсії, на певний заявником банківський рахунок, починаючи з 07.10.2009 р.;

- у разі винесення рішення про перерахунок та відновлення виплати пенсії, по інвалідності, внаслідок війни, починаючи з 07.10.2009р. (без призначення спочатку), зобов`язати відповідача витребувати пенсійну справу позивача, провести перерахунок, індексацію і відновити і виплачувати позивачеві пенсію, починаючи з 07.10.2009р. відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №1058-IV, з виплатою підвищення до пенсії, як для інваліда III групи, в розмірі тридцяти відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, щорічної разової грошової допомоги, на підставах, визначених нормами чинного законодавства України на момент виплати пенсії, не нижче 360% розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, компенсації втрати доходу, в зв`язку з несвоєчасною виплатою пенсії, на певний заявником банківський рахунок, починаючи з 07.10.2009 р.

- відповідно до п.1 ч.2 ст.371 КАС України, допустити негайне виконання рішення суду в повному обсязі заявлених позовних вимог, шляхом одноразового стягнення всієї суми боргу, починаючи з 07.10.2009 р. по день фактичної виплати;

- відповідно до ч.1 ст.372 КАС України, покласти обов`язки щодо забезпечення виконання рішення на начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області;

- відповідно до ч. 6 ст. 245, ч. 1 ст. 382 КАС України, зобов`язати начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області в 14-денний термін надати до суду звіт про виконання судового рішення, зверненого до негайного виконання;

- стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області витрати по сплаті судового збору, в розмірі 840 грн. 80 коп.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 18.11.1982p.no 24.11.1996р. перебував на пенсійному обліку, як інвалід Великої вітчизняної війни, і отримував довічно пенсію по інвалідності, внаслідок війни, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне державне страхування" від 09.07.2003р. №1058-ІV, в Управлінні Пенсійного фонду України в м.Євпаторії. Виплата пенсії припинена с 24.11.1996р., внаслідок виїзду на постійне місце проживання до Ізраїлю. Зазначає, що звертався з заявою через свого представника до відповідача для відновлення виплати пенсії по інвалідності. Листами відповідачем позивачу відмовлено в запиті архівного пенсійної справи, перерахунку та відновлення виплати пенсії по інвалідності, з підстав звернення до неналежного органу Пенсійного фонду України.

Від відповідача надійшов відзив, в якому зазначив, що у разі звернення пенсіонера з заявою про перерахунок пенсії, уповноважений орган Пенсійного фонду України має за результатами розгляду такої заяви прийняти рішення про перерахунок або про відмову в перерахунку пенсії. При цьому, рішення про відмову в перерахунку пенсії має містити зазначення причин відмови та порядку його оскарження. також зазначив, що позивач на обліку в управлінні не перебував та пенсію не отримував, по питанню виплати пенсії позивачу необхідно звернутись до Головного управління пенсійного фонду України в Херсонській області. З урахуванням викладеного, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 31.01.2020 р. позовну заяву залишено без руху. 06.02.2020 р. представником позивача подано заяву з метою усунення недоліків відповідно до ухвали суду від 31.01.2020 р. Ухвалою суду від 11.02.2020 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі.

Судом встановлені наступні обставини справи.

Позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_2 . Постійне місце проживання зареєстровано в Ізраїлі. (а.с.29-30)

Позивач має посвідчення інваліда вітчизняної війни №476 від 16.05.1995 р., є інвалідом 3 групи. Посвідчення є безстроковим. Зазначені обставини також підтверджуються довідкою серії НОМЕР_3 , відповідно якої позивач визнаний інвалідом третьої групи через поранення, отримані при виконанні обов`язків військової служби. (а.с.32, 41)

Згідно архівних довідок від 28.05.2019 р., ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 20.09.1979 р. по 21.08.1984 р. був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . З 21.08.1984 р. по 12.04.1996 р. був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 . (а.с.40)

Відповідно довідки Управління пенсійного фонду Російської Федерації в м.Євпаторія Республіки Крим від 17.05.2019 р. №4434/10-20, позивач є отримувачем пенсії по інвалідності з 18.11.1982 р. по 24.11.1996 р. (а.с.43)

30.08.2019 р. позивач подав заяву дл відповідача про поновлення пенсії по інвалідності з 07.10.2009 р. (ас.51)

24.09.2019 р. позивач через представника звернувся з заявою до ГУ ПФУ в Харківській області про відновлення виплати пенсії по інвалідності з 07.10.2009 р. та витребуванні пенсійної справи з Управління пенсійного фонду Російської Федерації в м.Євпаторія Республіки Крим. До заяви представником позивача додані наступні документи:

- свідоцтво про народження заявника;

- засвідчена копія паспорта громадянина України для виїзду за кордон;

- довідка посольства України про приналежність громадянству України;

- довідка платника податків;

- трудова книжка;

- витяг з Єдиного державного реєстра юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців;

- нотаріальна довіреність на представника від 23.05.2019 р.;

- довідка про місце проживанння позивача до виїзду за кордон;

- посвідчення інваліда Великої Вітчизняної війни;

- довідка ВТЕК Д-70 № 536836;

- копії листа УПФ РФ в м.Євпаторія Республіки Крим від 17.05.2019 р. № 4434/10-28;

- заява про призначення пенсії по івалідності;

- довідка про заробітну плату за період роботи 1983-1987 роки;

- довідка про заробітну плату за період роботи 1988-1992 роки;

- декларація про відсутність громадянства держави-окупанта;

- заява про виплату пенсії через банківській рахунок. (а.с.48-50)

15.10.2019 р. від відповідача на адресу представника позивача ОСОБА_2 І.В. направлено лист, в якому повідомлено, що Постановою правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 року № 13-4 Про органи, що здійснюють виплату пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території Автономної Реуспубліки Крим та м. Севастополя, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 14.07.2014 року № 804/25581, визначено органом, що здійснює забезпечення та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, ГУПФУ в Херсонській області. Тому рекомендовано звернутись за поновленням виплати пенсії ОСОБА_1 до ГУПФУ в Херсонській області. (а.с.59)

16.12.2019 р. позивач через представника звернувся з заявою до ГУ ПФУ в Харківській області, зокрема, про відновлення виплати пенсії по інвалідності з 07.10.2009 р. та витребуванні пенсійної справи з Управління пенсійного фонду Російської Федерації в м.Євпаторія Республіки Крим. До заяви представником позивача додані наступні документи:

- свідоцтво про народження заявника;

- нотаріально засвідчена апостильована копія паспорта громадянина України для виїзду за кордон;

- довідка платника податків;

- нотаріальна довіреність на представника від 23.05.2019 р.;

- супровідний лист від 24.09.2019 р. про подання заяви про призначення пенсії по інвалідності, з необхідними документами, з відміткою про вручення в органі ПФУ. (а.с.52-54)

09.01.2020 р. на адресу представника позивача ОСОБА_2 відповідачем направлено лист, в якому повідомлено, що пункту 1.5 розділу І «Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії» Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі Порядок № 22-1), заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України. При цьому у заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сім`ї особи, яка знаходиться на повному державному утриманні, вказується адреса одержувача цієї частини пенсії. Враховуючи зазначене, по питанню поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 необхідно звернутись до ГУ ПФУ в Херсонській області. (а.с.60)

Дослідивши матеріали адміністративної справи, доводи позову та відзиву, зібрані докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні відносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В статті 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Тобто, право на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.

Частиною третьою статті 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини визначено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав.

Виходячи з наведених законодавчих норм позивач, проживаючи в Ізраїлі, як громадянин України, має такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, так як Конституція України та пенсійне законодавство України не допускає обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадянина України.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Загальнообов`язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов`язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (ч.1 ст.7 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування").

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (в редакції до 7 жовтня 2009 року) виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (в редакції до 7 жовтня 2009 року) у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 7 жовтня 2009 року пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 7 жовтня 2009 року, оспорюваними нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

В постанові від 12.05.2015 р. у справі №21-180а15 Верховний Суд України дійшов висновку, що "з дня набрання чинності Рішенням № 25-рп/2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону № 1058-ІV виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону".

Отже, з дня набрання чинності рішенням № 25-рп/2009 від 7 жовтня 2009 року позивачам поновлено їх право на отримання раніше призначеної пенсії.

З відзиву слідує, що відповідач вважає, що позивачем подано заяву невстановленого Законом зразка, в якій просив поновити виплату пенсії по інвалідності з 07.10.2009 р. З цього приводу суд зазначає наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії (ч. 5 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. № 22-1 (в подальшому - Порядок № 22-1).

Відповідно до п. 1.5 розділу І «Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії» Порядку № 22-1, заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України.

Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви (п. 1.7 розділу І «Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії» Порядку № 22-1).

Суд зазначає, що в матеріалах справи міститься заява позивача про поновлення пенсії від 30.08.2019 р., яка містить відмітку "Додаток 3 до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 22-1. Отже, заява позивачем заповнена у відповідності до Додатку 3 Порядку № 22-1.

З урахуванням викладеного, посилання відповідача на те, що заява позивача невстановленого Законом зразка не обґрунтовані та не приймаються судом.

Разом з тим, згідно із п. 4.1 розділу ІV «Приймання, оформлення і розгляд документів» Порядку № 22-1, орган, що призначає пенсію, розглядає питання про перерахунок пенсії при зверненні особи з відповідною заявою. Заяви про перерахунок пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів. Заяви осіб про перерахунок пенсії реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для перерахунку пенсії орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо перерахунку пенсії (п. 4.3 розділу ІV «Приймання, оформлення і розгляд документів» Порядку № 22-1).

Тобто, вищезазначеними нормами встановлено, що за результатами розгляду заяви про призначення пенсії, орган, що призначає пенсію приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

З матеріалів справи судом встановлено, що відповідного рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії щодо позивача відповідачем не прийнято.

Суд зазначає, що листи відповідача №5636/02.18.20 від 15.10.2019 р. та №190/02.18.20 від 09.01.2020 р. у відповідь за заявою представника позивача про поновлення виплати пенсії, за змістом та формою не можуть вважатися «відмовою» у розумінні ч. 5 ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у визначений законом строк.

Оскільки протиправна бездіяльність відповідача полягає у неприйнятті ним жодного з тих рішень, які передбачені у частині 5 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у визначений законом строк, то належним способом захисту прав позивача є визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо неприйняття рішення за результатом розгляду заяв позивача від 30.09.2019р. та 16.12.2019р. про призначення пенсії по інвалідності, відповідно до приписів Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №1058-IV та зобов`язання Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області прийняти відповідне рішення про призначення або рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії.

Постановою Правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-4, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України від 14 липня 2014 року за №804/25581 «Про органи, що здійснюють виплату пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя» встановлено, що органом, що здійснює пенсійне забезпечення та надання соціальних послуг особам, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо пенсійного забезпечення осіб, які отримують пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей) або згідно з міжнародними договорами України з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Отже, пенсійне забезпечення, осіб які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя здійснює ГУ ПФУ в Херсонській області.

З відзиву відповідача вбачається, що заява позивача була розглянута як звернення.

З цього приводу суд зазначає, що відповідно до статті 1 Закону №393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

За приписами статті 3 Закону № 393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Частинами 1 - 6 ст. 5 Закону № 393/96-ВР звернення адресуються органам державної влади і місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форм власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Статтею 7 Закону № 393/96-ВР визначено, що звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду. Забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення. Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями. Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

Отже, з викладеного слідує, що відповідач, отримавши заяву позивача, та навіть розглянувши її у відповідності до Закону України Про звернення громадян, мав прийняти її до розгляду або у разі, якщо питання, викладене в заяві (зверненні), не входить до повноважень пенсійних органів, воно в термін не більше п`яти днів пересилається за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. З матеріалів справи судом встановлено, що відповідачем не було направлено за належністю заяву, подану ОСОБА_1 .

Щодо витребування запитом по електронній пошті архівну пенсійну справу позивача з Державного установи - Управління Пенсійного фонду Російської Федерації в м.Євпаторії Республіки Крим.

Відповідно до пп.3 п. 4.2 Порядку № 22-1, при прийманні документів орган, що призначає пенсію перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Тобто, управління пенсійного фонду наділене повноваженнями збирати необхідні для розгляду заяви особи документи, в тому числі, при призначенні пенсії. Доказів здійснення відповідачем будь-яких дій, спрямованих на встановлення наявності або відсутності у позивача права на отримання пенсії, зокрема, направлення запитів на отримання таких документів до уповноваженого органу Російської Федерації, відповідачем до суду не надано.

Щодо відновлення позивачу виплати пенсії по інвалідності шляхом призначення її спочатку, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №1058-ІV, проведенням осучаснення, перерахунку та індексації пенсії, компенсації втрати доходу, в зв`язку з несвоєчасною виплатою пенсії, на певний заявником банківський рахунок, починаючи з 07.10.2009 р.

Суд зазначає, що дана вимога є передчасною та задоволенню не підлягає, оскільки умови призначення пенсії по інвалідності визначені статтею 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону, але відповідачем рішення про призначення або рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії не було прийнято, отже, відсутні висновки пенсійного органу щодо наявності чи відсутності у позивача настання інвалідності та необхідного страхового стажу для призначення пенсії по інвалідності, а також відсутні висновки щодо повноти поданих документів, необхідних для призначення пенсії та визначення її розміру. Отже, суд не може перебрати на себе повноваження органів пенсійного фонду, чиєю функцією є призначення пенсії.

Враховуючи те, що відповідачем матеріали пенсійної справи не досліджувалися, за таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області відновити виплату пенсії по інвалідності, внаслідок війни, шляхом призначення її спочатку, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №1058-ІV, виплатою підвищення до пенсії, як для інваліда III групи, в розмірі тридцяти відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, щорічної разової грошової допомоги, на підставах, визначених нормами чинного законодавства України на момент виплати пенсії, в розмірі не нижче 360% розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, проведенням осучаснення, перерахунку та індексації пенсії, компенсації втрати доходу, в зв`язку з несвоєчасною виплатою пенсії, на певний заявником банківський рахунок, починаючи з 07.10.2009 р., задоволенню не підлягають, оскільки суд не може перебрати на себе функцію пенсійного органу щодо дослідження матеріалів пенсійної справи, яка не була предметом розгляду під час прийняття рішення.

З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що враховуючи положення статтей 5, 9 КАС України, з метою належного захисту прав, свобод та інтересів позивача, способом, що не суперечать закону, наявні підстави для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії по інвалідності з урахуванням висновків суду у даній справі.

Зазначена позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 12.03.2019 року №127/2126/17.

Щодо негайного виконання судового рішення.

Відповідно ч.1 ст.371 КАС України, негайно виконуються рішення суду про:

1) присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць;

2) присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць;

3) поновлення на посаді у відносинах публічної служби;

4) припинення повноважень посадової особи у разі порушення нею вимог щодо несумісності;

5) уточнення списку виборців;

6) усунення перешкод та заборону втручання у здійснення свободи мирних зібрань;

7) накладення арешту на активи, що пов`язані з фінансуванням тероризму та стосуються фінансових операцій, зупинених відповідно до рішення, прийнятого на підставі резолюцій Ради Безпеки ООН, зняття арешту з таких активів та надання доступу до них.

Негайно також виконуються рішення суду, прийняті в адміністративних справах, визначених пунктами 1, 5 частини першої статті 263, пунктами 1-4 частини першої статті 283 цього Кодексу.

Оскільки, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про присудження виплати пенсій, а негайне виконання судового рішення в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо неприйняття рішення за результатом розгляду заяв позивача не передбачено ст.371 КАС України, суд відмовляє в задоволенні вимоги щодо допущення негайного виконання рішення суду в повному обсязі заявлених позовних вимог, шляхом одноразового стягнення всієї суми боргу, починаючи з 07.10.2009 р. по день фактичної виплати.

Щодо встановлення судового контролю за виконанням судового рішення суд зазначає, що за змістом ч. 1 ст. 381 КАС України встановлення судового контролю за виконанням судових рішень є правом, а не обов`язком суду та застосовується з урахуванням фактичних обставин справи. В даній справі судом не вбачається необхідності встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

Щодо покладення обов`язку забезпечення виконання рішення на начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, суд не вбачає підстав для вжиття заходів вказаного реагування, оскільки у відповідності до ст.370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Суд з метою забезпечення ефективного судового захисту порушених прав позивача, вважає за необхідне, вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача розглянути подану заяву про призначення/перерахунок пенсії за віком на підставі ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням висновків, викладених в даному рішенні суду.

У відповідності до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідачем в даній справі доведено правомірність і обґрунтованість прийнятого рішення.

Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

У ході розгляду справи суд надав оцінку усім обставинам справи, які мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та аргументам сторін, які впливають на результат вирішення спору.

Таким чином, з огляду на викладене вище, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Розподіл судових витрат здійснити відповідно ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо неприйняття рішення за результатом розгляду заяв позивача від 30.09.2019р. та 16.12.2019р. про призначення пенсії по інвалідності, відповідно до приписів Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №1058-IV.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії по інвалідності з урахуванням висновків суду у даній справі та зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Харківській області прийняти відповідне рішення про призначення або рішення про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області (пл. Свободи, буд. 5, Держпром, 3 під., 2 пов.,м. Харків,61022, ).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст рішення виготовлено 12 березня 2020 року.

Суддя Мінаєва К.В.