Справа № 420/6998/19
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2020-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2020 р. Категорія 105000000м.ОдесаСправа № 420/6998/19
Головуючий в 1 інстанції: Танцюра К.О.

час і місце ухвалення: 17:47, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Семенюка Г.В.

суддів: Домусчі С.Д. , Шляхтицького О.І.

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, мотивуючи його тим, що враховуючи положення Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що діяла на момент існування виконавчих проваджень та те, що строк повторного пред`явлення виконавчих документів за завершеними виконавчими провадженнями давно сплинув, відповідач протиправно відмовив йому у знятті арешту майна.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2019 року у задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції не врахував, що ТОВ «Кредитні ініціативи» пропустив строк на пред`явлення виконавчого документу до виконання ще 23.09.2017 року.

На підставі ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо ОСОБА_1 , на все нерухоме майно накладено арешт на підставі постанови Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 01.10.2014р. про накладення арешту у виконавчому провадженні №44849433(а.с.14-16).

Адвокат Трусов А.С. звернувся в інтересах ОСОБА_1 до Першого Приморського відділу ДВС міста Одеси ГТУЮ в Одеській області із запитом в порядку ст.24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 30.08.2019р. №30/19(а.с.17) та до управління Державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області із запитом в порядку ст.24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 30.08.2019р. №31/19(а.с.22), в яких просив надати інформацію щодо наявності/відсутності відкритих виконавчих проваджень щодо ОСОБА_1 .

12.09.2019 року листом Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області від №38079 повідомлено адвоката ОСОБА_2 про те, що згідно даних з автоматизованої системи виконавчих проваджень, на виконанні у відділі перебували виконавчі провадження:

- ВП №18928143 з примусового виконання вимог постанови ВН № 149156, виданих ВДАІ м.Одеси 15.05.2009р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу в розмірі 255,00 грн.;

- ВП №50356135 з примусового виконання вимог виконавсого листа №522/8686/13-ц виданих Приморським районним судом м.Одеси 27.09.2013р. про стягнення з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» боргу у розмірі 33465,01грн.(а.с.18).

09.09.2019 року листом управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області №09.2-7991 на адвокатський запит №31/19 від 30.08.2019р. повідомлено, що відносно ОСОБА_3 у відділах державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області не перебувають. Також, встановлено, що перебувало на виконанні виконавче провадження АСВП №50356135 з примусового виконання виконавчого листа №522/8686/13-ц, виданого 27.09.2013р. Приморським районним судом м.Одеси про стягнення з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи», яке було завершено відповідно до вимог п. 2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче проваження» (а.с.23).

16.10.2019 року представник ОСОБА_1 звернувся до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області із заявою про зняття арешту з майна ОСОБА_1 , який був накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, виконавче провадження №44849433 від 01.10.2014р.(а.с.24).

23.10.2019 року листом Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області №44161 повідомлено представника Петрова С ОСОБА_4 В. про те, що згідно даних з автоматизованої системи виконавчих проваджень, на виконанні у відділі перебували виконавчі провадження: - ВП №18928143 з примусового виконання вимог постанови ВН №149156, виданих ВДАІ м.Одеси 15.05.2009р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу в розмірі 255,00 грн.; -ВП №50356135 з примусового виконання вимог виконавчого листа №522/8686/13-ц виданих Приморським районним судом м.Одеси 27.09.2013р. про стягнення з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» боргу у розмірі 33465,01грн. Враховуючи те, що вимоги зазначених виконавчих документів боржником ОСОБА_1 не виконані, заява про зняття арештів не підлягає задоволенню (а.с.25).

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з відповідним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Приморський відділ державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області не приймаючи постанови про зняття арешту, повертаючи виконавчий документ згідно п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», діяв правомірно. Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» 21 квітня 1999 року N 606-XIV (який був чинний на момент повернення виконавчого документу у виконавчому провадженні №50356135 стягувачу) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч.2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 р. № 606-XIV, державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Частинами 1, 2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» 21 квітня 1999 рокуN 606-XIV визначено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Частиною 2 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» 21 квітня 1999 року N 606-XIV визначено, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Як зазначено відповідачем у відзиві на позовну заяву, на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 44849433 з примусового виконання вимог виконавчого листа № 522/8686/13-ц, виданого Приморським районним судом м. Одеси 27.09.2013р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» боргу у розмірі 33 465,01 грн. та, що 20.11.2015р.р. вказане виконавче провадження завершено, а виконавчий лист направлено на виконання до Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області для подальшого виконання згідно пункту 10 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження». Також, відповідач зазначив, що у подальшому виконавчий лист № 522/8686/13-ц, виданий Приморським районним судом м. Одеси 27.09.2013р., повторно перебував на виконанні у відповідача ВП №50356135.

При цьому, відповідач наголосив, що ВП №44849433 знищено.

Так, постановою старшого державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Волкунович А.Ю. від 03.03.2016р. відкрито виконавче провадження №50356135 з виконання виконавчого листа №522/8686/13-ц виданого 27.09.2013 Приморським районним судом м.Одеси(а.с.21).

Як убачається з довідки з автоматизованої системи виконавчих проваджень виконавче провадження №50356135 повернуто стягувачу у порядку п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки за адресою яка вказана у виконавчому документі належне майно боржника на яке можливо звернути стягнення не виявлено(а.с.20).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 47 Закону №606-XIV виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Частина п`ята цієї статті встановлює, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

За правилами статті 49 Закону №606-XIV виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; 6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; 7) визнання боржника банкрутом; 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону; 14) списання згідно із Законом України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

У випадках, передбачених пунктами 1-6, 8, 9, 11-13 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Згідно частини першої статті 50 Закону №606-XIV у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини другої статті 50 Закону №606-XIV у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Пунктом 3.17 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року передбачено, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який (яка) його видав(ла), державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо).

Аналіз викладених норм свідчить, що наслідки завершення виконавчого провадження, у тому числі зняття арешту з майна боржника, можуть бути застосовані лише у випадку закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Таким чином, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачає застосування наслідків завершення виконавчого провадження, встановлених частиною першою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження».

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.01.2018р. по справі №826/20120/14.

Між тим, відповідно до ч.4 статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02 червня 2016 року, який набрав чинності 05 жовтня 2016 року, підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

При цьому, ч.5 вказаної статті Закону №1404-VIII передбачено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Однак, доводами позовної заяви та апеляційної скарги не спростовано та не надано жодного доказу на підтвердження того, що арешт майна, застосований постановою державного виконавця від 01 жовтня 2014 року, підлягає скасуванню з передбачених законом підстав.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що Приморський відділ державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області не приймаючи постанови про зняття арешту, повертаючи виконавчий документ згідно п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», діяв правомірно.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії належним чином не обґрунтовані, не підтверджені наявними матеріалами справи та задоволенню не підлягають.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2019 року по справі № 420/6998/19, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Семенюк Г.В.
Судді Домусчі С.Д. Шляхтицький О.І.