Справа № 816/3626/14
Суддя: І.С. Шевяков
Дата ухвалення: 2020-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2020 року м. ПолтаваСправа № 816/3626/14

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шевякова І.С.,

за участю:

секретаря судового засідання Козак А.К.

позивача ОСОБА_1

представника позивача - Чуб М.В.

представника відповідача Боровик Ю.Є.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень.

В С Т А Н О В И В:

15 вересня 2014 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі також - позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Миргородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень - рішень №, № , № від 02.09.2014, вимоги про сплату боргу № Ф від 11.08.2014, рішення про застосування штрафних санкцій № від 02.09.2014.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2014 року у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі /т. 3 а.с. 122-128/.

Харківський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 05 лютого 2015 року залишив рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2014 року по справі № 816/3626/14 без змін /т. 3 а.с. 160-169/.

Верховний Суд постановою від 12 грудня 2019 року скасував постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2014 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2015 року у справі № 816/3626/14 в частині відмови у задоволенні позову про скасування податкового повідомлення-рішення від 02 вересня 2014 року № в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 1143,75 грн, а справу в цій частині направив на новий розгляд до суду першої інстанції .

В іншій частині постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2014 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2015 року залишено без змін /т.4 а.с. 285-296/.

Справа надійшла до суду 03 січня 2020 року, що підтверджується даними реєстрації на вхідному штампі.

08 січня 2020 року Полтавський окружний адміністративний суд своєю ухвалою адміністративну справу за позовом ФОП ОСОБА_1 до Миргородської ОДПІ ГУ Міндоходів у Полтавській області прийняв до провадження, вирішив розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначивши підготовче судове засідання /т. 5 а.с. 3-4/.

Своєю протокольною ухвалою від 05.02.2020 суд замінив відповідача у справі - Миргородську об`єднану державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Полтавській області на належного - Головне управління ДПС у Полтавській області /т. 5 а.с.34/.

05 лютого 2020 року судом закрито підготовче провадження у справі, справа призначена до судового розгляду по суті /т.5 а.с. 35-36/.

З огляду на те, що Верховний Суд скасував постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2014 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2015 року у справі № 816/3626/14 лише в частині відмови у задоволенні позову про скасування податкового повідомлення-рішення від 02 вересня 2014 року №, а в іншій частині - залишив без змін, то новому розгляду підлягає адміністративний позов в частині позовної вимоги щодо визнання незаконним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 02.09.2014, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок з доходів найманих працівників на загальну суму 1 638 грн 75 коп., в тому числі за основним платежем - 495 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 1143 грн 75 коп.

Аргументи учасників справи

З матеріалів справи вбачається, що відносно донарахування податку з доходів найманих працівників за результатами перевірки позивач погодився із визначенням у податковому повідомленні-рішенні № від 02.09.2014 основного платежу в розмірі 495 грн, однак заперечував правомірність застосування штрафних (фінансових) санкцій. Зокрема, ним акцентовано увагу на тому, що контролюючий орган, застосовуючи штрафні санкції, безпідставно застосував їх подвійний розмір на підставі повторності порушення, за яке накладено штраф у розмірі 1020 грн. Стверджував, що повторність порушення відсутня.

У наданому 28 січня 2020 року відзиві на позов / т. 5 а.с. 10-11/ представником відповідача пояснено, що підставою для винесення вказаного податкового повідомлення-рішення є висновок акта перевірки від 11.08.2014 №1155/16-20-17-02-14/ НОМЕР_1 /115 /а.с. 9 -18 т.1/, в якому зафіксовано порушення ФОП ОСОБА_1 вимог п.п. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України, а саме: ФОП ОСОБА_1 протягом вересня-грудня 2013 року не утримав та не перерахував податок на доходи фізичних осіб із виплаченої винагороди в сумі 495 грн та не відобразив суми податку в податкових розрахунках сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податків за формою № 1-ДФ, за ІІІ та ІV квартали 2013 року.

З огляду на те, що раніше податковим повідомленням- рішенням від 30.04.2013 № на позивача вже було накладено штрафну санкцію в сумі 510 грн за неподання звіту форми № 1-ДФ за ІІ -ІV кв. 2011 року та І-ІV кв. 2012 року, яка була сплачена позивачем платіжним дорученням № 157031 від 20.05.2013, контролюючим органом правомірно застосовані положення п. 119.2 ст. 119 Податкового кодексу України та накладений оскаржуваним податковим повідомлення-рішенням штраф за ті самі дії, вчинені платником податків, до якого протягом року було застосовано штраф за таке саме порушення, в розмірі 1020 грн.

Обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1 ) зареєстрований як фізична особа - підприємець 19.02.2007 /а.с. 8 т.1/.

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осібпідприємців серії АЄ № 131979 станом на 26.12.2012 основними видами діяльності позивача були: 71.12 - діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах; 46.71 - оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами; 33.12 - ремонт і технічне обслуговування машин і устаткування промислового призначення; 33.14 - ремонт і технічне обслуговування електричного устаткування; 33.20 - установлення та монтаж машин і устаткування; 46.12 - діяльність посередників у торгівлі паливом, рудами, металами та промисловими хімічними речовинами; 49.41 - вантажний автомобільний транспорт /а.с. 8 т.1/.

З 15.07.2014 по 04.08.2014 посадовими особами Миргородської ОДПІ проведено документальну планову виїзну перевірку фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2013 по 31.12.2013, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 по 31.12.2013.

У період, охоплений перевіркою, позивач перебував на загальній системі оподаткування, був зареєстрований платником податку на додану вартість відповідно до свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість № 100237528, виданого Шишацьким відділенням Миргородської ОДПІ 28.07.2009, індивідуальний податковий номер /а.с. 25 т.2/.

За результатами проведеної перевірки складено акт від 11.08.2014 №1155/16-20-17-02-14//115 /а.с. 9 -18 т.1/, в якому зафіксовано порушення, зокрема:

- п.п. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України, а саме не утримано та не перераховано податок на доходи фізичних осіб із заробітної плати в сумі 495 грн.

На підставі акту перевірки Миргородською ОДПІ щодо виявленого порушення винесено податкове повідомлення - рішення від 02.09.2014 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи найманих працівників за основним платежем в розмірі 495 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 1143,75 грн. /а.с. 23 т.1/.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог у судовому засіданні заперечував.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Норми права, які підлягають застосуванню

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Надаючи оцінку податковому повідомленню - рішенню від 02.09.2014 №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи найманих працівників за основним платежем в розмірі 495 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 1143,75 грн, суд виходить із наступного.

Згідно із підпунктами 162.2.1., 164.2.2 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: зокрема, доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту); суми винагород та інших виплат, нарахованих (виплачених) платнику податку відповідно до умов цивільно-правового договору.

Пунктом 167.1 статті 167 Податкового кодексу України визначено, що ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті), у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами; виграшу в державну та недержавну грошову лотерею, виграш гравця (учасника), отриманий від організатора азартної гри.

В силу положень пункту 177.7. статті 177 Податкового кодексу України фізична особа - підприємець вважається податковим агентом працівника - фізичної особи, яка перебуває з нею у трудових, цивільно-правових відносинах, або будь-якої іншої фізичної особи щодо будь-яких оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) на користь такої особи.

Відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 168.1.2 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом.

Пунктом 176.2 статті 176 Податкового кодексу України передбачено, що особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані: зокрема, своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок; подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування.

Також згідно положень п. 51.1 ст. 51 Податкового кодексу України податковий агент зобов`язаний подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, а також сум нарахованого та утриманого з них податку контролюючому органу за місцем свого обліку.

З огляду на викладене, факт виплати доходу фізичній особі податковим агентом за трудовою чи цивільно-правовою угодою тягне обов`язок податкового агента утримати податок з доходів фізичних осіб, сплатити його до бюджету, а також відобразити у податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків.

Висновки щодо правозастосування

З матеріалів справи вбачається, що актом перевірки від 11.08.2014 № 1155/16-20-17-02-14/ НОМЕР_1 /115 зафіксовано наступне порушення: підприємець протягом вересня-грудня 2013 року виплатив винагороду за цивільно-правовим договором громадянину ОСОБА_2 , при цьому податок на доходи фізичних осіб не утримав та до бюджету не сплатив, у розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, а також не відобразив суми податку в податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податків за формою № 1-ДФ за IIІ та IV квартали 2013 року. Сума недоплати у вересні 2013 року становить 90 грн., у жовтні 2013 - 105 грн., у листопаді 2013 року - 150 грн., у грудні 2013 року - 150 грн.

Відповідні обставини підтверджені матеріалами справи /а.с. 30 - 31, 33 - 35 т.2/ та не заперечуються позивачем.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем правомірно збільшено позивачу грошове зобов`язання з податку з доходів найманих працівників за основним платежем в розмірі 495 грн.

Пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України передбачено, що у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Крім того, відповідно до п. 119.2 ст. 119 Податкового кодексу України неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов`язань платника податку та/або до зміни платника податку - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 510 гривень.

Ті самі дії, вчинені платником податків, до якого протягом року було застосовано штраф за таке саме порушення, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 1020 гривень.

З матеріалів справи вбачається, що податковим повідомленням-рішенням від 30.04.2013 № на підставі акта перевірки від 01.04.2013 № 4/17.2-04/ НОМЕР_1 на позивача було накладено штрафну санкцію в сумі 510 грн за неподання звіту форми № 1-ДФ за ІІ-ІV кв. 2011 року та І-ІV кв. 2012 року, яка була сплачена позивачем платіжним дорученням № 157031 від 20.05.2013.

В подальшому актом перевірки від 11.08.2014 № 1155/16-20-17-02-14/ НОМЕР_1 /115 зафіксовано невідображення позивачем суми податку в податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податків за формою № 1-ДФ за IIІ та IV квартали 2013 року.

Зважаючи на те, що відповідач податковим повідомленням-рішенням № застосував штрафну санкцію 30.04.2013, а позивач протягом року допустив аналогічне порушення, а саме: не відобразив суми податку в податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податків за формою № 1-ДФ за IIІ та IV квартали 2013 року, суд приходить до висновку про правомірність застосування контролюючим органом штрафу у розмірі 1020 гривень, як за ті самі дії, вчинені платником податків, до якого протягом року було застосовано штраф за таке саме порушення.

Однак позивач наполягав на тому, що оскільки первинний штраф був накладений 30 квітня 2013 року, а повторне порушення вимог податкового законодавства сталося вже у 2014 році, підстав для застосування положення п. 119.2 ст. 119 Податкового кодексу України не має, оскільки поняття "протягом року", яке вжито у вказаній нормі, слід тлумачити як "у тому ж календарному році".

Суд не погоджується з такими аргументами позивача, оскільки стаття 253 Цивільного кодексу України передбачає, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. А відповідно до статті 254 Цивільного кодексу України, строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.

Таким чином, термін, вжитий у п. 119.2 ст. 119 Податкового кодексу України, що відсилає на проміжок часу - протягом року, слід розуміти як такий, що починає свій перебіг з дня накладення штрафу і закінчується, не датою закінчення календарного року, а спливає у відповідний місяць та число наступного року від дати накладення штрафу.

Враховуючи наведене, податковим органом визначено позивачу штрафні санкції у розмірі 1143,75 грн (123,75 грн. (495 х 25 %) + 1020 грн. (недостовірність відомостей у розрахунках за ІІІ квартал 2013 року та IV квартал 2013 року).

За таких обставин, суд приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення від 02.09.2014 № прийнято з урахуванням вимог Податкового кодексу України, а відтак позовні вимоги щодо визнання його незаконним та скасування задоволенню не підлягають.

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, обов`язок доведення обставин, які стали підставою для прийняття оскаржуваних повідомлень - рішень покладено на контролюючий орган.

Відповідач довів суду правомірність прийнятого ним податкового повідомлення-рішення.

Таким чином, суд перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази, дійшов висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні адміністративного позову.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Полтавській області (вул.Європейська 4, м. Полтава, ) повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 16 березня 2020 року.

Головуючий суддя І.С. Шевяков