Справа № 640/11504/19
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2020-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2020 року м. Київ № 640/11504/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі

головуючої судді - Добрівської Н.А.,

розглянувши в письмовому провадженні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовомДочірнього підприємства «Е-Консалтинг»
доГоловного управління Державної фіскальної служби у м. Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Дочірнє підприємство «Е-Консалтинг» (далі - позивач, ДП «Е-Консалтинг») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі - відповідач, ГУ ДФС у місті Києві) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 22.03.2019 №2 та №2.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення контролюючим органом прийнято безпідставно, оскільки висновки відповідача про порушення позивачем вимог податкового законодавства є необґрунтованими та базуються виключно на припущеннях, натомість у позивача наявні всі первинні документи, які підтверджують здійснення господарських операцій з контрагентами та свідчать про відсутність порушень податкового законодавства з боку позивача. Крім того, позивач зазначив, що посадові особи ГУ ДФС у м. Києві не вивчали документи бухгалтерського та податкового обліку підприємства, не досліджували суть господарської діяльності підприємства, не прийняли до уваги сутність здійснених господарських операцій, порядок та спосіб їх виконання та дійшли до неправомірного та незаконного висновку про нереальність господарських операцій та, як наслідок, про порушення ДП «Е-Консалтинг» податкового законодавства. На думку позивача, наявність кримінальних проваджень щодо контрагентів в ланцюгу відносин не є підставою для висновків контролюючого органу про порушення ДП «Е-Консалтинг» податкового законодавства. Позивач зазначив, що договори надання послуг з комп`ютерного програмування (які в акті перевірки були віднесені до договорів з постачання програмної продукції та відповідно податковий кредит з ПДВ по яких поставлено під сумнів) та документи, що є їх невід`ємними частинами, не містять умов та ознак договорів, за якими відбувається виготовлення програмної продукції (твору) на замовлення та відбувається передача майнових прав інтелектуальної власності на будь-яку готову програмну продукцію, яку можна віднести до програмної продукції, що є предметом застосування тимчасового звільнення від оподаткування ПДВ. Окрім того, позивач зазначив, що при прийнятті податкового повідомлення-рішення було порушено вимоги пункту 26-1 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України з безпідставним віднесенням операцій до таких що підлягають звільненню від оподаткування ПДВ.

У своїх додаткових поясненнях позивач, окрім наведених вище доводів, звертає увагу суду на те, що послуги за договорами з ТОВ «Маркторг», ТОВ «Стакстрой» та ТОВ «Рефтек-компані» передавалися засобами мережі Інтернет, шляхом отримання віддаленого доступу з комп`ютерів виконавців до виділеного середовища дата-центру у місті Києві, з яким ДП «Е-Консалтинг» укладено Договір №АМ-2015-В11 про надання послуг від 25.08.2015. Метою надання послуг за вказаними договорами було налаштування процесів та здійснення оновлень в системах замовників ДП «Е-Консалтинг».

Відповідач позовні вимоги не визнав, у своїх письмових запереченнях просив у задоволенні позову відмовити повністю, оскільки податкові повідомлення-рішення прийнято правомірно та у відповідності із вимогами законодавства в результаті виявлених під час перевірки порушень. При цьому відповідач стверджує, що первинні документи підписані неуповноваженими особами, оскільки діяльність ТОВ «Стакстрой», ТОВ «Маркторг», ТОВ «Рефтек-компані» є предметом дослідження в рамках досудового розслідування внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004299, №0004275, №0003203, №80000028, №0000044, №0000037, №0000104, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст.27, ч.5 ст.191, ч.1, ч.2 ст.205, ч.1 та ч.2 ст.209, ч.1 та ч.3 ст.212, ч.3 ст.358 Кримінального кодексу України. Тому на думку відповідача, первинні документи, виписані контрагентами позивача, не можуть бути підставою для віднесення відповідних сум до податкового кредиту та витрат, що враховується при визначенні об`єкта оподаткування податком на прибуток. Крім того, відповідач зазначив, що досудовим розслідуванням встановлено фактичну відсутність у контрагентів позивача власних або орендованих складських приміщень, тощо. Отже, на думку відповідача, відсутність у контрагента позивача матеріально-технічних ресурсів, без яких підприємницька діяльність не може здійснюватися, об`єктивно ставлять під сумнів можливість надання послуг (виконання робіт), обсяг яких вимагав залучення до їх виконання певної кількості працівників та матеріально-технічних засобів. У зв`язку із чим було винесене оскаржувані податкові повідомлення-рішення, які відповідач вважає прийнятими у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.07.2019 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити з викладених у позовній заяві та додаткових поясненнях підстав.

Представник відповідача позов не визнав і заперечив проти його задоволення.

У відповідності до ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання, призначеного на 11.03.20120 за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювало.

На підставі ч.9 ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України суд продовжив розгляд справи в порядку письмового провадження.

Заслухавши пояснення представників сторін, ознайомившись із письмово викладеними доводами учасників справи, дослідивши подані документи і матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ГУ ДФС у м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку ДП «Е-Консалтинг» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2016 по 30.09.2018, валютного - за період з 01.10.2016 по 30.09.2018, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування - за період з 01.10.2016 по 30.09.2018, за результатами якої складено акт №7/26-15-14-02-04/31467680 від 16.01.2019 (а.с.19-40 том 1).

Згідно акта перевірки, в ході її проведення було встановлено порушення позивачем вимог:

- п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України, в результаті чого в період, що перевірявся завищено від`ємне значення об`єкту оподаткування з податку на прибуток на загальну суму 3172795,00 грн;

-п.198.1, п.192.1, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в період, що перевірявся, на загальну суму 1641171,00 грн;

- п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, щодо своєчасності реєстрації податкових накладних.

Підставою для такого висновку слугувало те, що надання послуг ДП «Е-Консалтинг» своїм контрагентам, а саме: ТОВ «Стакстрой», ТОВ «Рефтек-компані», ТОВ «Маркторг» не підтверджується наданими на перевірку документами, оскільки, як зазначено у акті:

- «відповідно до ухвали Печерського районного суду м. Києва від 04.09.2018 в рамках досудового розслідування внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004299 від 17.11.2017, за ознаками злочинів передбачених ч.2 ст.205, ч.2 ст.209, ч.3 ст.358 Кримінального кодексу України, встановлено: «З матеріалів клопотання вбачається, що в період з 2016 року по теперішній час невстановлені особи, діючи за попередньою змовою групою осіб здійснили організацію по створенню (придбанню) суб`єктів підприємницької діяльності (юридичних осіб), з метою прикриття незаконної діяльності ТОВ «Стакстрой» та інші, з метою прикриття незаконної діяльності, яка полягала у наданні суб`єктам підприємницької діяльності реального сектору економіки послуг по ухиленню від сплати податків, незаконному переведенню безготівкових коштів в готівку, легалізації коштів отриманих злочинних шляхом, минаючи при цьому систему оподаткування, шляхом документального оформлення, безтоварних операцій з купівлі-продажу товарів, робіт та послуг»;

- «відповідно до інформації Єдиного реєстру судових рішень встановлено, що: відповідно до ухвали Печерського районного суду м. Києва від 26.07.2018 в рамках досудового розслідування внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0004275 від 17.11.2017 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачено ч.2 ст.28, ч.1 ст.205, ч.5 ст.27 ч.3 ст.212 Кримінального кодексу України, встановлено: «Так, проведеними оперативно-розшуковими заходами встановлено, що з метою переведення безготівкових коштів у готівку та їх подальшого розкрадання ПП «...» перераховувало кошти на загальну суму понад 6 млн. грн на рахунки СГД з ознаками фіктивності за нібито отримані товари, роботи чи послуги з постачання та обслуговування ліцензійних програмних забезпечень («Omnitracker», програмно-апаратного комплексу «Автокаса» в системі «Qlink Sense» та «Cisco»), а саме: ТОВ «Маркторг»…»;

- «відповідно до ухвали Печерського районного суду м. Києва від 05.06.2018 в рамках досудового розслідування внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003203 від 06.10.2017, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.2 ст.205, ч.3 ст.212 Кримінального кодексу України, встановлено: «Отримані кошти акумулюються на поточних та депозитних рахунках ПП «...», після чого з метою їх заволодіння та легалізації розподіляються через мережу рахунків фіктивних суб`єктів господарської діяльності, що входять до складу «конвертаційного центру», а саме: ТОВ «Маркторг»)...».

- «відповідно до ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 13.12.2017 в рамках досудового розслідування внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000028 від 02.06.2017, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.209, ч.1 ст.205, ч.1 ст.212 Кримінального кодексу України, встановлено: «В ході досудового розслідування встановлено, що невстановлені слідством особи зареєстрували ТОВ «Маркторг»... на підставних осіб».

В ході аналізу баз даних «Податковий блок» встановлено, що в АІС «СФП» 22.05.2018: внесено облікову картку фіктивного суб`єкта підприємницької діяльності щодо ТОВ «Рефтек- компані», зі змісту якої встановлено, що в ході досудового розслідування к/п №0000044 від 20.10.2017 допитано засновника ТОВ «Рефтек-компані», який повідомив, про непричетність до реєстрації та діяльності підприємства.

Згідно інформації Єдиного реєстру судових рішень встановлено, що:

- «відповідно до ухвали Оболонський районний суд м. Києва від 23.10.2017 рамках досудового розслідування внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000037 від 11.07.2017 за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст.212, ч.2 ст.205 Кримінального кодексу України, встановлено: «... невстановлені досудовим розслідуванням особи зареєстрували ряд суб`єктів господарської діяльності ТОВ «Рефтек-компані» ... з метою прикриття незаконної діяльності».

- «відповідно до ухвали Печерського районного суду м. Києва від 30.01.2018 в рамках досудового розслідування внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000104, за фактом фіктивного підприємництва, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.1 ст.205 Кримінального кодексу України, встановлено: «В ході досудового розслідування встановлено, що підприємства транзитно - конвертаційної групи ТОВ «Рефтек-компані» ... створені з метою надання послуг з мінімізації податкових зобов`язань, які підлягають сплаті до бюджету, тобто своїми діями в 2016-2017 роках сприяли умисному ухиленню від сплати податків реально діючим суб`єктів господарювання».

На підставі наведеного контролюючий орган дійшов висновку, що первинні документи, виписані контрагентами позивача, які були зареєстровані на підставних осіб та не мали наміру здійснення господарської діяльності, не відповідають вимогам ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оскільки вони містять недостовірні відомості про учасників господарської операції. Крім того, відповідач зазначив, що досудовим розслідуванням встановлено фактичну відсутність у контрагентів позивача власних або орендованих складських приміщень, тощо. Отже, на думку відповідача, відсутність у контрагента позивача матеріально-технічних ресурсів, без яких підприємницька діяльність не може здійснюватися, об`єктивно ставлять під сумнів можливість надання послуг (виконання робіт), обсяг яких вимагав залучення до їх виконання певної кількості працівників та матеріально-технічних засобів.

Також відповідач зазначив про безпідставне віднесення позивачем до податкового кредиту господарських операцій з ТОВ «Глобал Ікс-Ер-Ем Консалтинг» і ТОВ «Ікс-Ер-Ем Студіо», згідно укладених договорів здійснювалось створення (проектування, розробки) програмного забезпечення, замовником якого є третя особа, та відбувається перехід права власності на програмну продукцію (згідно договору про передання виключних майнових прав інтелектуальної власності), зазначені операції звільняються від оподаткування відповідно до п.26-1 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України.

Не погоджуючись з актом перевірки позивач подав на нього заперечення (а.с.47-52 том 1), за результатами розгляду яких, відповідачем складено акт від 05.02.2019 №156/26-15-14-02-04/31467680 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ДП «Е-консалтіг», з питань що стали предметом оскарження» (а.с.53-70 том 1).

На підставі акта перевірки від 05.02.2019 №156/26-15-14-02-04/31467680 відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення від 22.03.2019:

- №2, яким позивачу зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за ІІІ квартал 2018 року у розмірі 3172795,00 грн (а.с.74-75 том 1);

- №2, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у сумі 1641171,00 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 410293,00 грн (а.с.76-78 том 1).

Не погоджуючись з податковими повідомленнями-рішеннями, позивач оскаржив їх в адміністративному порядку до ДФС України (а.с.79-82 том 1).

Рішенням ДФС України від 18.04.2019 за №18437/6/99-99-11-04-02-25 продовжено строку розгляду скарги (а.с.83 том 1).

Рішенням про результати розгляду скарги ДФС України від 27.05.2019 за №241181/6/99-99-11-04-02-25 скаргу позивача залишено без задоволення, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення - без змін (а.с.84-86 том 1).

Не погоджуючись з рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи доводи позивача та заперечення відповідача, при вирішенні спору по суті суд бере до уваги наступне.

Відповідно до п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно п.22.1 ст.22 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об`єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника податкового обов`язку.

Як встановлено положеннями п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку, окрім іншого, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України. Датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, або дата відвантаження товарів. База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.

Відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Згідно з п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

У п.98.3 ст.198 Податкового кодексу України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг.

Відповідно до п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з п.44.2 ст.44 Податкового кодексу України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

У п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України визначено, що об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

- зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

- збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Аналіз положень п. п. 44.1, 44.2 ст.44, п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України свідчить, що платник податку на прибуток підприємств з метою визначення об`єкта оподаткування - прибутку визначає фінансовий результат до оподаткування (прибутку або збитку) шляхом коригування (збільшення або зменшення), використовуючи дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування. При цьому показники обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, визначаються на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат доходів, витрат та фінансового результату у фінансовій звітності підприємства визначаються відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.

Відповідно до п.5 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за №27/4248 (далі - Положення №318, з відповідними змінами), витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов`язань.

У п. п. 6, 7 розділу «Визнання витрат» зазначеного Положення №318 визначено, що витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені. Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Згідно з п.10 розділу «Склад витрат» цього Положення №318 собівартість реалізованих товарів визначається за Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 9 «Запаси».

Відповідно до п.11 розділу «Склад витрат» цього Положення №318 собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загальновиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат.

До виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) включаються:

- прямі матеріальні витрати;

- прямі витрати на оплату праці;

- інші прямі витрати;

- змінні загальновиробничі та постійні розподілені загальновиробничі витрати.

Перелік і склад статей калькулювання виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) установлюються підприємством.

Виходячи з положень абз.11 ч.1 ст.1, ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Аналіз вказаних норм законодавства свідчить, що показники обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, визначаються на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством, що передбачено у п.44.2 ст.44 Податкового кодексу України.

За змістом абз.11 ч.1 ст.1, ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов`язкові реквізити, перелік яких визначено у цій нормі.

Таким чином, у податковому обліку понесені витрати на придбання товарів/послуг мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення.

До первинних документів бухгалтерського обліку, що підтверджують показники, відображені платником податків у податковій звітності, належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції, які за змістом відповідають вимогам закону та які відображають реальні господарські операції.

Водночас нереальність господарських операцій з придбання платником податку товарів/послуг має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях, обумовлених лише посиланням на недостатність у контрагента покупця послуг трудових ресурсів.

На підставі наявних в матеріалах справи доказів судом встановлено, що позивач мав взаємовідносини із ТОВ «Стакстрой», ТОВ «Рефтек-компані», ТОВ «Марк торг», а саме:

1) між ДП «Е-Консалтинг» (Замовник) та ТОВ «Стакстрой» (Виконавець)укладено договір №СТ-04-П від 07.11.2016 (а.с.87-89 том 1).

У відповідності до умов п.1.1 Договору, на умовах, які і ньому викладені, Виконавець зобов`язується надати Замовнику послуги комп`ютерного програмування, детальний перелік, вартість та терміни виконання яких визначені Додатком №1 до цього договору, а Замовник зобов`язується прийняти надані Виконавцем послуги і оплатити їх в терміни, встановлені цим Договором.

Згідно п.2.2 Договору №СТ-04-П оплата послуг здійснюється Замовником протягом 90 банківських днів від дати отримання рахунку від Виконавця, що виставляється виключно на підставі підписаного Сторонами акту здачі-приймання послуг за окремою наданою послугою.

Пунктом 3.1 Договору №СТ-04-П встановлюється, що здача-приймання наданих послуг оформляється двостороннім актом здачі-приймання послуг, що підписується Замовником не пізніше 3-х робочих днів з моменту його отримання від виконавця.

На виконання умов зазначеного договору складено акти надання послуг (а.с.90-93 том 1).

Також, між позивачем (Замовник) та ТОВ «Стакстрой» (Виконавець) укладено договір №СТ-05-П від 08.11.2016 (а.с.94-95 том 1).

У відповідності до умов п.1.1 Договору №СТ-05-П, на визначених в ньому умовах Виконавець зобов`язується надати Замовнику послуги з розробки та написання мікропрограм автоматичних сервісів, детальний перелік, вартість та терміни виконання яких визначені Додатком № 1 до цього договору, а Замовник зобов`язується прийняти надані Виконавцем послуги і оплатити їх в терміни, встановлені цим Договором.

Згідно п.2.2 Договору №СТ-05-П оплата послуг здійснюється Замовником протягом 90 банківських днів від дати отримання рахунку від Виконавця, що виставляється виключно на підставі підписаного Сторонами акту здачі-приймання послуг за окремою наданою послугою.

На підтвердження здійснення вказаних господарських операцій, позивачем надано: перелік послуг (а.с.89, 96 том 1), акти надання послуг (а.с.90-93, 98-105 том 1), платіжні доручення та виписки банку (а.с.106-114 том 1).

2) між ДП «Е-Консалтинг» (Замовник) та ТОВ «Маркторг» (Виконавець) укладено договір №10/02 від 03.10.2016 (а.с.115-118 том 1).

У відповідності до умов п.1.1 Договору №10/02 - на умовах, які викладені в цьому договорі, Виконавець зобов`язується надати Замовнику послуги комп`ютерного програмування, а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити послуги.

Згідно п.2.2 Договору №10/02 замовник сплачує виконавцю суму договору вказану в п.2.1 на підставі підписаних сторонами актів наданих послуг, шляхом перерахування безготівкових грошових коштів на банківський рахунок виконавця до 31.12.2016.

На підтвердження здійснення вказаних господарських операцій, позивачем надано: додаток до договору (а.с.119-120 том 1), акти надання послуг (а.с.121-125 том 1), платіжні доручення та виписки банку (а.с.126-129 том 1).

3) між ДП «Е-Консалтинг» (Замовник) та ТОВ «Рефтек-компані» (Виконавець) укладено договір №11/П від 29.03.2017 (а.с.130-133 том 1).

Згідно п.1.1 Договору №11/П, в порядку та на умовах, які визначених цим договором, Виконавець зобов`язується за плату надати послуги комп`ютерного програмування, а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити послуги.

Відповідно до п.2.2 Договору №11/П Замовник сплачує Виконавцю суму договору вказану в п.2.1 на підставі підписаних сторонами актів наданих послуг, шляхом перерахування безготівкових грошових коштів на банківський рахунок виконавця до 31.05.2017.

На підтвердження здійснення вказаних господарських операцій, позивачем надано: додаток до договору (а.с.134 том 1), акт виконаних робіт наданих послуг (а.с.135-136 том 1), платіжні доручення (а.с.137-138 том 1).

Крім вищезазначених документів, позивачем надано оборотно-сальдові відомості, картки рахунки 631, податкові накладні, витяг з Єдиного реєстру податкових накладних, податкову декларацію з податку на прибуток підприємств за 2016 рік та 2017 рік, додаток РІ різниці, інформація щодо надання амортизації, баланс (звіт про фінансовий стан), розрахунок (перерахунок частки використання товарів/послуг, необоротних активів в оподаткованих операціях (а.с.139-229 том 1).

Позивач стверджує, що в період надання послуг компаніями ТОВ «Маркторг», ТОВ «Стакстрой» та ТОВ «Рефтек-компані» ДП «Е-Консалтинг» орендувало дата-центр в сертифікованому центрі обробки даних (спеціалізована технічна площадка), яка знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Паркова дорога, буд. 16А (ДЦ «ПАРКОВИЙ»), на підставі укладеного договору №АМ-2015-В11 про надання послуг від 25.08.2015 (з автоматичною пролонгацією), що підтверджується матеріалами справи.

Послуги надавалися Виконавцями засобами мережі Інтернет, шляхом віддаленого доступу з комп`ютерів Виконавців до виділеного середовища у дата-центрі.

З метою підвищення ефективності та безпечності передачі даних, використовуючи сучасні засоби електронної комунікації та здобутки науково-технічних досягнень, для побудови прототипів систем ДП «Е-Консалтинг» розгортає копії структур систем замовників (клієнтів ДП «Е-Консалтинг») на орендованих серверах дата-центів.

У поясненнях позивач заначив, що на кожному дата центрі розгортається по кілька клонованих копій систем для кожної бригади розробки. На цих серверних потужностях спочатку виконуються розрізненні модернізації, зміни програм тощо, які керують процесами замовників (клієнтів) ДП «Е-Консалтинг». Після верифікації та тестування змінених модулів окремо, серверні програми об`єднуються в єдину об`єднану версію програми, що методом контрольованого імпорту завантажується на промислове середовище відповідного замовника (клієнта ДП «Е-Консалтинг»). Кожна бригада підрядників (Виконавців) чи внутрішніх виконавців отримує виділений доступ (паролі, адреси, логіни) за інтранет-адресою (за посиланням, веб-адресою) безпосередньо до того клону серверного середовища, на якому вони виконують свою частину робіт згідно отриманого завдання за договором. До інших серверів ці Виконавці доступу не мають. Після виконання робіт на сервері у дата-центрі, та після тестування і приймання послуг відповідний клон серверу може існувати ще певний період. У разі, якщо при з`єднанні кількох розробок між собою у об`єднану систему виникають помилки, або якщо при імпорті об`єднаної системи у промислове середовище замовника виникають конфлікти сумісності, всі імпорти призупиняються та розробники винної у збоях системи повертаються до виправлення помилок у своїй частині середовища. У разі, якщо імпорт до промислового середовища замовника пройшов успішно та у результаті 12-ти місячної промислової експлуатації від кінцевого замовника зауважень не надходило (гарантійний період) - такі тимчасові сервери видаляються для вивільнення орендованого ресурсу під нові доробки та для нових проектних бригад.

На час укладення та виконання договорів контрагенти позивача були зареєстрованими у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, тобто мали достатній об`єм правоздатності для складання первинних документів та укладання будь-яких правочинів.

Відповідно до принципу офіційності податковий орган повинен доводити в суді фіктивність господарської операції як підстави для нарахування платникові податків податкових зобов`язань та правомірності прийняття свого рішення.

У той час, як на підтвердження фактичного виконання господарських зобов`язань позивачем було надано належним чином оформлені первинні документами та доведено, що укладені договори відповідають економічному змісту та діловій меті, а здійснені господарські операції спричинили зміни в структурі активів позивача.

За умови реального здійснення господарської операції, яка призвела до фактичного руху активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків, придбання товарів та послуг з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, правильного обчислення витрат та податкового кредиту, наявності первинних документів, в тому числі податкових накладних, виданих особою, зареєстрованою платником податку на додану вартість, платник податку на додану вартість має право на валові витрати/витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, та податковий кредит.

Так, валові витрати (витрати) для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

При цьому наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування даних податкового обліку за відсутності факту придбання відповідного активу.

В той же час, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарської операції та відмови у формуванні валових витрат (витрат) та податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю.

Під час розгляду справи по суті відповідачем не надано належних, достатніх та допустимих належного доказу на підтвердження фіктивності ДП «Е-Консалтинг», не спростовано відомості, що містяться поданих позивачем первинних документів.

Отже, фактичні обставини об`єктивно засвідчують правомірність формування позивачем податкового кредиту та віднесення відповідних сум до складу валових витрат, відповідно до первинних бухгалтерських документів та по податковим накладним, які виписані на виконання умов викладених вище договірних відносин.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права вже неодноразово була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду, зокрема, у постановах від 26.06.2018 (справа №803/649/15-а), від 31.07.2018 (справа №820/3119/17), від 31.07.2018 (справа №0870/4938/12), від 31.07.2018 (справа №817/1339/17), від 21.05.2019 (справа №804/887/17), від 27.06.2019 (справа №814/1791/13-а).

Крім того, оцінюючи посилання відповідача на кримінальні провадження №0004299, №0004275, №0003203, №80000028, №0000044, №0000037, №0000104, суд не може визнати їх переконливими, оскільки, по-перше, в зазначених кримінальних провадженнях відсутні вироки, що набрали законної сили, а по-друге, відомості, отримані в ході оперативно-розшукових заходів чи досудового слідства, не є доказами при доведенні фактів допущення порушень вимог податкового законодавства платником податків.

Отже, докази на які посилається відповідач не відповідають вимогам належності на допустимості в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки контролюючий орган не довів, що такі отримано у розпорядження та, те що він має право їх використовувати у порядку визначеному Кримінальним процесуальним кодексом України.

Так, в силу положень статті 95 Кримінально процесуального кодексу України, протокол допиту, отриманий на стадії досудового слідства, до ухвалення вироку в рамках кримінального провадження (контролюючим органом не надано доказів наявності вироку у кримінальних провадженнях, в рамках яких проводився допит свідків), може бути визнаний як доказ в адміністративному судочинстві виключно за умови підтвердження таких показань особою у судовому засіданні під час розгляду справи, чого в мажах даної справи здійснено не було.

Крім того необхідно зазначити, що у контролюючого органу відсутні повноваження щодо визнання правочинів недійсними (нікчемними) при проведенні перевірки платників податків, оскільки законодавством встановлено спеціальну судову процедуру для визнання правочинів нікчемними/недійсними, під час розгляду справи відповідачем, всупереч вимог процесуального законодавства, таких доказів надано не було, зокрема судового рішення, яким би було визнано договори позивача з контрагентом недійсними або нікчемними.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права вже була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду, зокрема, у постанові від 03.09.2019 (справа №826/15850/17).

Також слід, зазначити, що між ТОВ «Е-консалтинг» (Замовник) та ТОВ «Глобал Ікс-Ер-Ем Консалтинг» (Виконавець) було укладено ряд договорів (типові):

- №05/05-1-17 від 11.05.2017 - комплекс консультативних послуг в сфері інформації та обробки даних;

- №13/05-1-17 від 13.05.2017 - комп`ютерного програмування та оброблення даних;

- №12/05-1-17 від 12.05.2017 - комп`ютерного програмування та оброблення даних;

- №16/01-05-17 від 16.05.2017 - комп`ютерного програмування;

- №16/02-05-17 від 16.05.2017 - комп`ютерного програмування;

- №17/01-05-17 від 17.05.2017 - комп`ютерного програмування;

- №17/02-05-17 від 17.05.2017 - комп`ютерного програмування;

- №17/05-17 від 17.05.2017 - комп`ютерного програмування;

- №31/05-17 від 31.05.2017 - комплекс послуг з розробки інтеграційних схем;

- №ГЛ 02/06-17 від 02.06.2017 - комп`ютерного програмування;

- №ГЛ 06/06-17 від 06.06.2017 - комп`ютерного програмування;

- №ГЛ 17/10-17 від 17.10.2017 - комп`ютерного програмування;

- №ГЛ 11/10-17 від 11.10.2017 - комп`ютерного програмування;

- №ГЛ 12/10-17 від 12.10.2017 - комп`ютерного програмування;

- №ГЛ 14/06-17 від 14.06.2017 - комп`ютерного програмування;

- №ГЛ 08/06-17 від 08.06.2017 - комп`ютерного програмування;

- №ГЛ 29/06-17 від 29.06.2017 - комп`ютерного програмування;

- №ГЛ 05/07-17 від 05.07.2017 - комп`ютерного програмування;

- №ГЛ 26/06-17 від 26.06.2017 - комп`ютерного програмування;

- №ГЛ 12/07-17 від 12.07.2017 - комп`ютерного програмування;

- №ГЛ 01-1/08-17 від 01.08.2017 - комп`ютерного програмування;

- №ГЛ 24/07-17 від 24.07.2017 - комп`ютерного програмування;

- №ГЛ 10/07-17 від 10.07.2017 - комп`ютерного програмування;

- №ГЛ 17/07-17 від 17.07.2017 - комп`ютерного програмування;

- №ГЛ 18-1/07-17 від 18.07.2017 - комп`ютерного програмування;

- №ГЛ 14/08-17 від 14.08.2017 - комп`ютерного програмування;

- №ГЛ 25/08-17 від 25.08.2017 - комп`ютерного програмування;

- №ГЛ 05/09-17 від 05.09.2017 - комп`ютерного програмування;

- №ГЛ 21/09-17 від 21.09.2017 - комп`ютерного програмування.

Також, між позивачем (Замовник) та ТОВ «Ікс-Ер-Ем Студіо» (Виконавець) укладалися договори (типові):

- №СТ-002/17 від 15.05.2017 - комп`ютерного програмування,

- №СТ-011/17 від 01.06.2017 - комплекс консультативних послуг в сфері інформації та обробки даних,

- №СТ-012/17 від 06.06.2017 - комп`ютерного програмування,

- №СТ-073/17 від 10.10.2017 - комп`ютерного програмування,

- №СТ-058/17 від 11.09.2017 - комп`ютерного програмування,

- №СТ-069/17 від 03.10.2017 - комп`ютерного програмування,

- №СТ-017/17 від 15.06.2017 - комп`ютерного програмування,

- №СТ-019/17 від 03.07.2017 - комп`ютерного програмування,

- №СТ-008/17 від 30.05.2017 - комп`ютерного програмування,

- №СТ-016/17 від 14.06.2017 - комп`ютерного програмування,

- №СТ-020/17 від 04.07.2017 - комп`ютерного програмування,

- №СТ-021/17 від 04.07.2017 - комп`ютерного програмування,

- №СТ-018/17 від 23.06.2017 - комп`ютерного програмування,

- №СТ-018-5/17 від 26.06.2017 - комп`ютерного програмування,

- №СТ-028/17 від 05.07.2017 - комп`ютерного програмування,

- №СТ-033/17 від 12.07.2017 - комп`ютерного програмування,

- №СТ-042/17 від 03.08.2017 - комп`ютерного програмування,

- №СТ-035/17 від 21.07.2017 - комп`ютерного програмування,

- №СТ-034-1/17 від 19.07.2017 - комп`ютерного програмування,

- №СТ-051/17 від 15.08.2017 - комп`ютерного програмування,

- №СТ-055/17 від 01.09.2017 - комп`ютерного програмування,

- №СТ-034-1/17 від 19.07.2017 - комп`ютерного програмування,

- №СТ-056/17 від 04.09.2017 - комп`ютерного програмування,

- №СТ-059/17 від 06.09.2017 - комп`ютерного програмування,

- №СТ-062/17 від 20.08.2017 - комп`ютерного програмування,

- №СТ-061/17 від 19.09.2017 - комп`ютерного програмування укладено ряд типових договорів про надання комплексу послуг.

У відповідності до п.1.1 таких Договорів Виконавець за дорученням Замовника приймає на себе обов`язки від свого імені та за рахунок Замовника надавати комплекс консультативних послуг в сфері інформації та обробки даних (комп`ютерного програмування та оброблення даних), а Замовник зобов`язується оплачувати надані послуги на умовах даного Договору.

Згідно п.п.2.1.5 п.2.1 Договорів, після закінчення або у випадку дострокового розірвання даного Договору передати Замовникові всі матеріали, документи, які буди отримані від Замовника або ж створені в процесі виконання даного Договору, у тому числі, але, не обмежуючись: вихідні матеріали, звіти, графічні елементи, вихідний текст, об`єктний код, вихідний код, формули, специфікації, конструкції хардвера (hardwera), ділові та комерційні дані, ноу-хау, формули, процеси, розробки, ескізи, фотографії, плани, малюнки, технічні вимоги, зразки звітів, моделі, списки клієнтів, прайс-листи, дослідження, отримані дані, комп`ютерні програми, винаходи, ідеї тощо.

Відповідно до п.4.1 договору, замовник здійснює оплату за даним договором шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця протягом 10 банківських днів з дня підписання сторонами відповідного акту прийому-передачі наданих послуг, фактична вартість послуг, що підлягає оплаті за відповідним актом прийому-передачі наданих послуг визначаються сторонами в цьому акті.

На підтвердження здійснення вказаних господарських операцій, позивачем надані: договори (том 1: а.с.238-240, 242-244, 246-248, 251-253, 255-257, 259-261; том 2: а.с. 2-4, 6-8, 10-12, 14-16, 18-20, 24-26, 28-30, 32-34,36-38, 40-42, 44-46, 48-50, 52-54, 56-58,60-62, 64-66, 68-70, 72-74, 76-78, 80-82, 84-86, 88-90, 92-94, 96-98, 100-102, 104-106, 108-110, 112-114, 116-118, 120-121, 123-125, 127-129, 131-133, 135-138, 140-142, 144-146, 148-150, 152-154, 156-158, 160-162, 164-166, 168-170, 172-174, 176-178, 180-182, 184-186, 188-190, 192-194), акти прийому-передачі наданих послуг (том 1: а.с. 241, 245, 249-250, 254, 258; том 2: а.с.1, 5, 9, 13, 17, 21-23, 27,31, 35, 39, 43, 47, 51, 55, 59, 63, 67, 71, 75, 79, 83, 87, 91, 95, 99, 103, 107, 111, 115, 119, 122, 126, 130, 134, 139, 143, 147, 151, 155, 159, 163, 167, 171, 175, 179, 183, 187, 191, 195), платіжні доручення (а.с.196-252 том 1).

Так, згідно до пункту 26-1 і підрозділу 2 розділу XX Податкового Кодексу України встановлено, що тимчасово, з 1 січня 2013 року до 1 січня 2023 року, звільняються від оподаткування податком на додану вартість операції з постачання програмної продукції.

Для цілей цього пункту до програмної продукції відносяться: результат комп`ютерного програмування у вигляді операційної системи, системної, прикладної, розважальної та/або навчальної комп`ютерної програми (їх компонентів), а також у вигляді інтернет-сайтів та/або онлайн-сервісів; криптографічні засоби захисту інформації.

Відповідно до Узагальнюючої податкової консультації щодо особливостей оподаткування податком на додану вартість операцій з постачання програмної продукції, затвердженої наказом Міндоходів України від 07.10.2013 за № 536 (запитання-відповідь №6) зазначено, що операції з постачання систем та/або устаткування/обладнання, невід`ємною складовою яких є програмна продукція, не віднесені до операцій з постачання товарів і послуг, до яких застосовуються податкові пільги з податку на додану вартість. Відповідно при здійсненні таких операцій платники податків зобов`язані здійснювати нарахування та сплату податку на додану вартість за такими операціями на загальних підставах, визначених для поставки товарів та послуг в Україні.

Лише у випадку, якщо програмна продукція була поставлена підприємством постачальником/виконавцем робіт з побудови системи як окремий елемент поставки та на таку продукцію передано право власності (згідно договору про передання виключних майнових прав інтелектуальної власності), то така операція звільняється від оподаткування податком на додану вартість як операція з постачання програмної продукції згідно з пунктом 26-1 підрозділу 2 розділу XX Податкового Кодексу України.

Як вбачається з наведеної узагальнюючої податкової консультації задля застосування пункту 26 і підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України в цьому випадку повинні бути в наявності дві умови:

1) програмна продукція повинна бути поставлена в якості окремого елементу поставки;

2) на програмну продукцію повинно бути передано право власності згідно договору про передання виключних майнових прав інтелектуальної власності.

Така правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду, зокрема, у постанові від 24.10.2019 (справа № 820/4045/16).

Як вбачається з укладених договорів, предмет договорів стосувався надання послуг.

Так само, не укладались окремі договори на передання виключних майнових прав інтелектуальної власності на програмне забезпечення.

Оскільки названі договори не передбачають передачі жодних прав власності на продукт - результат комп`ютерного програмування або передачі виключних майнових прав інтелектуальної власності на нього, а передбачає постачання програмної продукції та право на користування примірником програмного продукту, а не результатом комп`ютерного програмування, відтак суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову по наведеному епізоду.

З урахуванням наведеного в сукупності суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень від 22.03.2019 №2 та №2.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За висновком суду, відповідачем не доведено правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень з урахуванням вимог, встановлених ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, позов ДП «Е-Консалтинг» підлягає задоволенню.

Частиною 1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на викладене та керуючись ст.ст.2, 5-11, 73-77, 79, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

Позов Дочірнього підприємства «Е-Консалтинг» задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 22.03.2019 №2 та №2.

Стягнути на користь Дочірнього підприємства «Е-Консалтинг» (04073, м. Київ, пр-т Степана Бандери, 8, ЄДРПОУ - 31467680) понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 19 210 (дев`ятнадцять тисяч двісті десять) гривни 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ЄДРПОУ - 39439980).

Рішення набирає законної сили у порядку, встановленому в ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено протягом 30 днів з моменту складення повного тексту до суду апеляційної інстанції в порядку, визначеному ст.ст.293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції згідно з Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Суддя: Н.А. Добрівська