Справа № 826/14383/18
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2020-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Келеберда В.І.
ПОСТАНОВА
Іменем України

17 березня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Єгорової Н.М.,

Федотова І.В.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 грудня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо непризначення позивачу одноразової грошової допомоги, у зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи, згідно Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України №975 від 25 грудня 2013 року;

- скасувати рішення Міністерства оборони України від 05.05.2018 року в частині відмови у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги, у зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи;

- зобов`язати Міністерство оборони України призначити одноразову грошову допомогу, у зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи, у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності;

- зобов`язати Міністерство оборони України подати до суду звіт про виконання рішення суду протягом семи днів з моменту отримання рішення.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 грудня 2019 року позов задоволено частково:

- визнано протиправним і скасовано пункт 63 рішення № 37 від 06.04.2018 Міністерства оборони України про відмову ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності II групи з 06.11.2017, внаслідок поранення, контузії, захворювань, пов`язаних з виконанням ним обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, оформленого протоколом засідання Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби.

- зобов`язати Міністерство оборони України розглянути питання щодо призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням йому ІІ групи інвалідності, внаслідок поранення і захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, в розмірі встановленим законом для працездатних осіб на день встановлення ІІ групи інвалідності, а саме з 06.11.2017, відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, з урахуванням правової оцінки, наданої судом в даному рішенні. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що відмова у призначенні одноразової грошової допомоги позивачу є правомірною.

Позивачем до суду апеляційної інстанції подавалося також клопотання про повернення апеляційної скарги у зв`язку із підписанням її особою, яка не є адвокатом. Водночас, колегія суддів наголошує, що дана справа є справою незначної складності, а тому представництво інтересів у ній може здійснюватися відповідно до частини другої статті 57 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС) за довіреністю фізичної особи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 проходив строкову військову службу у Збройних Силах СРСР, а з 07.02.1985 по 05.02.1987 приймав участь у бойових діях на території Демократичної Республіки Афганістан. Зазначене підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_1 та довідкою МО України № 53 від 10.07.2018.

На підставі протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв отриманих колишнім військовослужбовцем № 3040 від 17.08.2015, позивач має захворювання, пов`язане з перебуванням у країнах, де велись бойові дії.

Згідно довідки до акта огляду МСЕК серії АВ № 0432812 від 23.11.2015, позивачу вперше була встановлена ІІІ група інвалідності, у зв`язку з захворюванням, що пов`язане з виконанням обов`язків військової служби під час перебування в країнах, де велись бойові дії.

З тих же підстав, починаючи з 02.11.2017 позивачу була встановлена ІІ група інвалідності, що підтверджується випискою із акта огляду МСЕК серії АВ № 0659726.

Після звернення до Київського міського військового комісаріату із заявою про виплату одноразової грошової допомоги, документи позивача було повернуто без опрацювання.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 02.08.2017 року в справі № 760/3500/17, яке залишено без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02.10.2017, зобов`язано Міністерство оборони України прийняти рішення за результатами розгляду питання про виплату позивачу одноразової грошової допомоги, у зв`язку з настанням інвалідності ІІІ групи інвалідності після звільнення з військової служби, з урахуванням висновків викладених в рішенні суду.

На виконання вказаного судового рішення, комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 06.04.2018 №37 ОСОБА_1 відмовлено у доплаті одноразової грошової допомоги.

Не погодившись з таким рішенням, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що ОСОБА_1 має право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, оскільки первинна група інвалідності позивачу була встановлена у 2015 році (23.11.2015), а вищу групу інвалідності - ІІ (06.11.2017), встановлено протягом двох років.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 308 КАС суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки доводи та вимоги апеляційної скарги не стосуються рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог, у задоволенні яких було відмовлено, то колегія суддів рішення суду у цій частині не переглядає.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон)

Відповідно до частини першої статті 16 Закону одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Пунктом 4 частини другої статті 16 Закону (у редакції, чинній на час встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності) передбачалося, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Пунктами 4, 6 частини другої статті 16 Закону (у редакції, чинній на час встановлення позивачу ІІ групи інвалідності) встановлено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: <…> 4) встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті; <…> 6) встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві <…>.

Відповідно до частини четвертої статті 16-3 Закону якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

Отже, з часу встановлення позивачу інвалідності ІІІ групи, до встановлення йому інвалідності ІІ групи, регулювання спірних правовідносин дещо змінилося. Зокрема, підстави для отримання спірної допомоги особам, яким інвалідність встановлена у зв`язку із виконанням військового обов`язку під час проходження строкової військової служби, змінились з пункту 4 на пункт 6 частини другої статті 16 Закону.

В оскаржуваному рішенні відповідач зазначає, що позивача було звільнено у 1987 році саме зі строкової військової служби.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 73 КАС передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно частин першої, другої статті 72 КАС доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Колегія суддів наголошує, що самого лише посилання суб`єкта владних повноважень в оскаржуваному рішенні на певну обставину, недостатньо для висновку про її об`єктивне існування. Суд не є стороною спору, яка має доводити певні обставини перед іншими учасниками справи. Обов`язок доказування перед судом певних обставин покладається на відповідну сторону, яка наполягає на таких обставинах.

Відповідно до частини четвертої статті 308 КАС докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Скаржник ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції не наполягав та не надавав будь-яких доказів проходження позивачем саме строкової військової служби. Тому, враховуючи встановлений частиною другою статті 77 КАС обов`язок відповідача довести правомірність своїх рішень, дій чи бездіяльності, а також неможливість суду в силу частини четвертої статті 77 КАС витребовувати у позивача докази на підтверження або спростування позиції суб`єкта владних повноважень, колегія суддів дійшла висновку про не доведення відповідачем факту належності позивача до осіб, який має право на отримання спірної допомоги саме як військовослужбовець строкової військової служби.

Відповідно до пункту «б» частини першої, частини другої статті 16-2 Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України.

При цьому у випадках, зазначених у підпункті 5 пункту 2 статті 16 цього Закону, розмір одноразової грошової допомоги не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням вищої групи інвалідності, а тому посилання відповідача на зміну законодавства як підстави для відмови у призначенні позивачу допомоги у більшому розмірі, колегія суддів відхиляє.

Також помилковим є посилання відповідача в оскаржуваному протоколі на 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, на який йдеться посилання в частині другій статті 16-2 Закону, оскільки зазначеною нормою визначено виключно мінімальний розмір одноразової грошової допомоги, яка призначається відповідно до підпункту 5 частини другої статті 16 цього Закону, а позивачу спірна допомога призначалася за пунктом 4 частини другої статті 16 цього Закону.

До того ж, як вірно вказав суд першої інстанції, згідно правових позицій, що висловлені у постановах Верховного Суду, зокрема, від 20.03.2018 (справа № 295/3091/17), 05.04.2019 (справа № 820/4143/18), 12.06.2019 (справа № 822/473/18) у разі встановлення військовослужбовцю (в тому числі і військовослужбовцю строкової служби) більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у нього виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується йому з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги.

Доводи апеляційної скарги про необхідність подання позивачем документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), про встановлення інвалідності у понад трьохмісячний термін з моменту звільнення зі служби, і, як наслідок, посилання на відсутність у позивача права на отримання спірної допомоги, колегія суддів відхиляє, оскільки наведені обставини не були покладені в основу оскаржуваного рішення про відмову у призначенні допомоги, а тому відповідач не вправі на них посилатися в силу частини другої статті 77 КАС. До того ж спірну допомогу позивачу вже призначено у зв`язку із встановленням інвалідності ІІІ групи. У даному ж спорі доказуванню підлягають виключно обставини щодо отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі у зв`язку із підвищенням позивачу групи інвалідності.

Суд апеляційної інстанції вважає належним та цілком ефективним обраний судом першої інстанції спосіб захисту порушених прав позивача шляхом скасування оскаржуваного рішення відповідача та зобов`язання Міністерства оборони України розглянути питання щодо призначення та виплату позивачу одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням йому ІІ групи інвалідності, з урахуванням правової оцінки, наданої судом. Заперечень щодо обраного способу захисту скаржник не навів.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення в частині задоволених позовних вимог.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею КАС.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 грудня 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя Н.М. Єгорова

Суддя І.В. Федотов