Справа № 200/142/20-а
Суддя: Грищенко Є.І.
Дата ухвалення: 2020-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2020 р. Справа№200/142/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Грищенка Є.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної полці її в Донецькій області (далі - відповідач) про визнання незаконним та скасування наказу № 3316 від 10 грудня 2019 року у частині притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції, визнання незаконним та скасування № 531 о/с від 12 грудня 2019 року про звільнення зі служби; поновлення на службі в поліції у посаді слідчого відділення розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи, слідчого відділу Краматорського ВП ГУНП в Донецькій області, стягнення грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач обіймав посаду слідчого відділення розслідування злочинів скоєних проти життя та здоров`я відділу слідчого відділу Краматорського ВП Головного управління Національної поліції в Донецькій області. 17 листопада 2019 року позивача було повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 Кримінального кодексу України. Наказом від 10 грудня 2019 року позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби, а наказом №531 о/с від 12 грудня 2019 року звільнено зі служби.

Позивач вважає зазначені накази протиправними та такими, що підлягають скасуванню з огляду на те, що, по-перше, при призначенні та проведення службового розслідування були допущені суттєві порушення вимоги законодавства, при проведенні службового розслідування дисциплінарна комісія перевищила свої повноваження. По-друге, фактично службове розслідування не проводилось, а базувалось лише на факті повідомлення про підозру та обрання запобіжного заходу. По-третє, висновки службового розслідування та наказ про звільнення ґрунтуються на невірному застосуванні норм законодавства, оскільки факт повідомлення про підозру та скоєння кримінального правопорушення не є дисциплінарним проступком та не можуть бути підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Ухвалою суду від 11 січня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судових засідань та повідомлення ( виклику) учасників справи.

29 січня 2020 року на адресу суду надійшло пояснення позивача по справі. Позивач зазначив, що він не знав про проведення службового розслідування відносно нього, із наказом не ознайомлювався. Крім того, невідомо яким чином отримані матеріали службового розслідування, а також пояснення, яке знаходиться в матеріалах службового розслідування було отримано незаконно, шляхом обману.

13 лютого 2020 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача повністю заперечував проти задоволення позовних вимог та зазначив, що під час проведення розслідування від позивача було отримано пояснення, в якому останній посилаюсь на статтю 63 Конституції України відмовився від надання пояснень. Також ОСОБА_2 було надано пам`ятку про його права при проведенні службового розслідування. Після ознайомлення з такою пам`яткою заяв клопотань чи скарг від ОСОБА_2 не надходило. Представник відповідача зазначив, що доводи позивача про відсутність підстав для притягнення до дисциплінарної відповідальності з огляду на відсутність судового рішення є безпідставними, оскільки звільнення у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби не пов`язано з кримінально-правовою кваліфікацією тих самих діянь, які водночас стали підставою для службового та кримінального розслідування.

18 лютого 2020 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив. Позивач заперечував проти доводів викладених у відзиві на позовну заяву та зазначив, що службове розслідування проводилось з грубими порушеннями його прав та дисциплінарної комісією лише відтворено у висновку службового розслідування фабули кримінального правопорушення чи інших обставин, наведених у рішенні слідчого в рамках досудового розслідування. Крім того, посилання дисциплінарної комісії на порушення вимог п.п. 1,3,6 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п.п. 1,2,3 ч. 1 ст. 18, ст. 64 Закону України «Про національну поліції», абз. 7 п. 7 розділу 3 Положення про організацію службової підготовки працівників Національної поліції України є безпідставними та необґрунтованими.

19 лютого 2020 року на електрону адресу суду надійшло пояснення від позивача де останній зазначив, що процесуальні документи з матеріалів кримінального провадження № 0001788 від 13 листопада 2019 року не можуть бути доказами в службовому розслідуванні дисциплінарного проступку, оскільки в них зазначена інша посада.

25 лютого 2020 року на електрону адресу суду надійшло пояснення від позивача. Позивач зазначив, що висновок службового розслідування є незаконним, неповним та таким, що ґрунтується на незаконно отриманих доказах, а у висновках службового розслідування дисциплінарна комісія зазначила, що вони не змогли повно і обґрунтовано встановити провину у дисциплінарному проступку. Крім того, пояснення, яке знаходиться в матеріалах службового розслідування було отримано незаконно. Щодо пам`ятки з дисциплінарного статуту Національної поліції позивач зазначив, що у її кінцевій частині видно, що відомості про номер, дату наказу про призначення службового розслідування відсутні, що підтверджує те, що позивач не знав про проведення такого службового розслідування. Позивач також зазначив, що не ознайомлювався та не підписував з вимогами антикорупційного законодавства, а вказані підписи є підробленими.

Розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт серії НОМЕР_1 ), РНОКПП: НОМЕР_2 .

Судом встановлено, що позивач проходив службу в Краматорському ВП Головного управління Національної поліції в Донецькій області на посаді слідчого відділення розслідування злочинів скоєних проти життя та здоров`я особи.

Наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 19 листопада 2019 року № 3063 у зв`язку з надходженням інформації про відкриття Територіальним управлінням ДБР, розташованим у м. Краматорську кримінального провадження від 13 листопада 2019 року № 0001788 за ч. 3 ст. 368 Кримінального кодексу України відносно окремих працівників поліції Краматорського ВП ГУ НП в Донецькій області та проведення обшуків, призначено службове розслідування.

Матеріали справи також містять пояснення ОСОБА_1 від 22 листопада 2019 року де останній на підставі статті 63 Конституції України відмовився від надання пояснень та пам`ятку відповідно до якої позивача ознайомлено з наказом «Про призначення службового розслідування» та ознайомлено з пам`яткою, що підтверджено підписом ОСОБА_1 .

Висновком службового розслідування встановлено, що ОСОБА_1 проводив досудове розслідування по кримінальному провадженню №0003814. 13 листопада 2019 року на підставі ухвали суду працівниками поліції, в тому числі ОСОБА_1 було проведено обшук за місцем мешкання громадянина ОСОБА_3 . Під час обшуку працівниками поліції було вилучено паперовий згорток, в якому находилась речовина рослинного походження схожа на наркотичних засіб - канабіс, а також фрагмент ПЕТ пляшки зі специфічним запахом коноплі. У подальшому ОСОБА_1 та інший працівник поліції висунули вимогу ОСОБА_3 до передачі останнім неправомірної вигоди у розмірі 50 000 грн. за уникнення від кримінальної відповідальності. 13 листопада 2019 року ОСОБА_1 отримав першу частину грошових коштів у розмірі 25 000 грн. 16 листопада 2019 року ОСОБА_1 з метою отримання другої частини неправомірної вигоди наказав ОСОБА_3 здійснити перерахування коштів у суму 20 000 грн. двома транзакціями на банківську картку. 16 листопада 2019 року слідчими ТУ ДБР біло затримано ОСОБА_1 та проведено обшук, під час обшуку нічого вилучено не було. 18 листопада 2019 року ухвалою Краматорського міського суду обрано ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Бахмутський слідчий ізолятор» на строк 60 діб, однак 20 листопада 2019 року було звільнено з під варти у зв`язку з внесенням застави.

Таким чином, відповідно до висновку службового розслідування від 26 листопада 2019 року дисциплінарна комісія вважала би, серед іншого, те, що службове розслідування за фактом відкриття Територіальним управлінням ДБР, розташованим у м. Краматорську кримінального провадження № 0001788 від 13.11.2019 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України закінченим, а відомості, що стали підставою для проведення службового розслідування - такими, що підтвердились частково; за порушення службової дисципліни, що виразилась у недотриманні вимог п.п. 1,2,3,5 ч. 1 ст. 18, ст. 64 Закону України «Про національну поліцію», п.п. 1,3,6 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п.п. 7 п. 7 розділу ІІІ Положення про організацію службової підготовки працівників Національної поліції України, затвердженого наказом МВС України від 26.01.2016 р. № 50 та скоєння дисциплінарного проступку, а саме - вчинення дій, що підривають авторитет поліції, слідчого відділення розслідування злочинів, скоєних проти здоров`я особи, СВ Краматорського ВП ГУНП в Донецькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0125578) звільнити зі служби в поліції по виходу з лікарняного.

Наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 10 грудня 2019 року № 3316 за порушення службової дисципліни, що виразилась у недотриманні вимог п.п. 1,2,3,5 ч. 1 ст. 18, ст. 64 Закону України «Про національну поліцію», п.п. 1,3,6 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п.п. 7 п. 7 розділу ІІІ Положення про організацію службової підготовки працівників Національної поліції України, затвердженого наказом МВС України від 26.01.2016 р. № 50 та скоєння дисциплінарного проступку, а саме - вчинення дій, що підривають авторитет поліції, слідчого відділення розслідування злочинів, скоєних проти здоров`я особи, СВ Краматорського ВП ГУНП в Донецькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0125578) звільнено зі служби в поліції по виходу з лікарняного.

Наказом від 12 грудня 2019 року № 531 о/с відповідно до розділу VІІ Закону України «Про національну поліцію» звільнено зі служби в поліції за п.6 ч.1 ст. 77 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення від служби) старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 .

Із зазначеними наказами позивач був ознайомлений 13 грудня 2019 року, що підтверджується відповідною розпискою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить за наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України від 2 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580), Дисциплінарним статутом Національної поліції України (далі - Дисциплінарний статут) та іншими нормативно-правовими актами.

За приписами частини першої статті 18 Закону № 580 поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Згідно частини першої статті 19 Закону № 580 у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

За приписами статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції, службова дисципліна дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників. Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського: 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; 6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; 7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; 9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; 10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів; 11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; 12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення; 13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; 14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.

Принципи етики для працівників Національної поліції визначають Правила етичної поведінки поліцейських (далі - Правила), затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 року № 1179.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Правил, зокрема, під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен:

- неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

- професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами;

- поважати і не порушувати права та свободи людини, до яких, зокрема, відносяться права: на життя; на повагу до гідності; на свободу та особисту недоторканність; недоторканність житла; на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; на свободу світогляду і віросповідання; володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; на мирні зібрання; на свободу пересування, вільний вибір місця проживання; інші права, які передбачені Конституцією та законами України, міжнародними договорами України;

- у кожному окремому випадку обирати той захід з-поміж заходів, передбачених законодавством України, застосування якого призведе до настання найменш негативних наслідків;

- неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов`язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України «Про Національну поліцію», «;Про запобігання корупції» та іншими актами законодавства України;

- виявляти повагу до гідності кожної людини, справедливо та неупереджено ставитися до кожного, незважаючи на расову чи національну приналежність, мову, стать, вік, віросповідання, політичні чи інші переконання, майновий стан, соціальне походження чи статус, освіту, місце проживання, сексуальну орієнтацію або іншу ознаку;

- поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати;

- контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку.

За змістом частини 1статті 64 Закону №580, особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: "Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки".

Як вже зазначалось раніше, судом встановлено, що у висновку службового розслідування, проведеним відносно позивача, серед іншого зазначено, що останнім було висунуто вимогу щодо передачі неправомірної вигоди задля уникнення від кримінальної відповідальності у розмірі 50000 грн.

Така поведінка позивача як поліцейського суперечить загальним принципам, встановленим для співробітників органів поліції. Крім того, вчинення подібних дій призводить до встановлення негативної суспільної думки населення щодо органів правопорядку, які у відповідності до своїх службових обов`язків повинні неупереджено дотримуватись законодавства України, в тому числі щодо морально-етичних принципів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.04.2019 у справі № 816/604/17.

Пункт 6 частини 1статті 77 Закону №580 передбачає, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Недодержання працівником поліції наведених вище норм є безумовною підставою вважати його таким, що вчинив дисциплінарний проступок.

Відповідно до ст. 12 Дисциплінарного статуту Національної поліції дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Частиною 3 статті 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції передбачено, що до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Стаття 14 Дисциплінарного статуту Національної поліції передбачає, що службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Міністерством внутрішній справ України затверджено наказ від 07 листопад 2018 року № 893 «Про реалізацію окремих положень Дисциплінарного статуту Національної поліції України» яким затверджено Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України (далі - Порядок)

Відповідно до положень ч. 2, 3, 4, 5 розділу IV Порядку Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, під час його проведення має право: надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються; подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають стосунок до справи; ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, Законами України «Про захист персональних даних», «Про державну таємницю» та іншими законами; подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування; брати участь у розгляді справи на відкритому засіданні дисциплінарної комісії; користуватися правничою допомогою, послугами представника.

Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право відмовитися від надання пояснень.

Надання чергової відпустки поліцейському, стосовно якого проводиться службове розслідування, здійснюється з повідомленням голови дисциплінарної комісії.

Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має інші права, визначені статтею 18 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Відповідно до ст. 18 Дисциплінарного статуту Національної поліції під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій.

Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: 1) надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються; 2) подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають відношення до справи; 3) ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України "Про захист персональних даних", "Про державну таємницю" та іншими законами; 4) подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування; 5) користуватися правничою допомогою.

Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право відмовитися від надання пояснень. Факт такої відмови фіксується шляхом складення акта, що підписується членом дисциплінарної комісії, присутнім під час відмови, та іншими особами, присутніми під час відмови.

Суд звертає увагу, що позивач керуючись положеннями ст. 63 Конституції України відмовився від надання пояснень, що підтверджено матеріалами справи.

Відповідно до ст. 22 Дисциплінарного статуту дисциплінарні стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь та звільнення із служби в поліції виконуються (реалізуються) шляхом видання наказу по особовому складу.

Наказ про застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення виконується шляхом його оголошення в органі (підрозділі) поліції та особистого ознайомлення поліцейського з ним. У разі відмови особи від ознайомлення з наказом про це складається акт.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації тощо.

Судом встановлено, що підставою притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності став висновок службового розслідування про порушення останнім службової дисципліни, що виразилось у недотриманні вимог п.п. 1,2,3,5 ч. 1 ст. 18, ст. 64 Закону України «Про національну поліцію», п.п. 1,3,6 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п.п. 7 п. 7 розділу ІІІ Положення про організацію службової підготовки працівників Національної поліції України, затвердженого наказом МВС України від 26.01.2016 р. № 50 та скоєння дисциплінарного проступку, а саме - вчинення дій, що підривають авторитет поліції.

Щодо посилань позивача на те, що відносно нього відсутній вирок суду, який є єдиним державним оралом, що має право встановлювати чи був скоєний злочин, суд зазначає, що само по собі відкриття кримінального провадження не може бути підставою для звільнення позивача без наявності судового вироку, враховуючи принцип презумпції невинуватості, однак факти, встановлені службовим розслідуванням стосовно позивача, є підставою для накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби.

Так відповідно до статті 11 Дисциплінарного статуту Національної поліції за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.

Відповідно до ст. 13 Дисциплінарного статут Національної поліції одним з видів дисциплінарних стягнень, що може бути застосовано до поліцейських є звільнення зі служби в поліції.

Підстави звільнення зі служби в поліції визначені частиною першою статті 77 Закону № 580, відповідно до якої, поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема: у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України (пункт 6).

Службовим розслідуванням було встановлено грубе порушення дисципліни, тому враховуючи характер проступку, обставини, за яких його скоєно, відповідачем було прийнято рішення про звільнення позивача.

Отже, підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність факту скоєння позивачем вчинку, що дискредитує звання працівника поліції та свідчить про порушення позивачем вимог Закону України «Про Національну поліцію», Дисциплінарного статуту Національної поліції України, що виразилося у недотриманні принципів діяльності поліцейського, вчиненні дії, несумісних з вимогами, що пред`являються до професійних та моральних якостей поліцейського, а відтак відповідач при прийнятті спірних наказів діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, відповідно, відсутні правові підстави для скасування таких наказів.

Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини п`ятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

За таких обставин, беручи до уваги всі надані сторонами докази в їх, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Зважаючи на відсутність з боку відповідача витрат із залучення свідків та проведення експертиз, судові витрати у порядку ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України з позивача не стягуються.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 139, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі - відмовити повністю.

Рішення прийнято в нарадчій кімнаті в порядку письмового провадження 11 березня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Апеляційна скарга згідно положень статті 297 КАС України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя Є.І. Грищенко