Справа № 540/1753/19
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2020-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2020 р.м. ОдесаСправа № 540/1753/19
Час і місце ухвалення рішення суду 1 інстанції:

11:22 год., м. Херсон;

Дата складання повного тексту рішення суду 1 інстанції:

02.12.2019 року;

Головуючий в 1 інстанції: Хом`якова В.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Єщенка О.В.

суддів Димерлія О.О.

Танасогло Т.М.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому, з урахуванням уточнень до позову, просила зобов`язати Головне Управління Пенсійного Фонду України в Херсонській області здійснювати нарахування та виплату пенсії в порядку та в розмірі, визначеному чинним законодавством України, але не нижчому прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; зобов`язати Управління виплатити різницю між законодавчо встановленим мінімальним розміром пенсії за віком, та фактично сплаченої пенсії за період з 01.12.2016 року по 01.08.2019 року, що складає 5 941,92 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що судовим рішенням, яке набрало законної сили в іншій справі, зобов`язано орган пенсійного фонду поновити позивачу виплату раніше призначеної пенсії за віком, нарахувати невиплачену суму пенсії, починаючи з 30.07.2016 року. На виконання судового рішення Управлінням поновлено виплату пенсії та здійснюються відповідні нарахування соціальних виплат. Однак, в порушення вимог Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування" органом пенсійного фонду не включаються показники, що підлягають врахуванню під час виплати пенсії, у тому числі пенсія проводиться у меншому розміру за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність. Вказані обставини свідчать про порушення відповідачем гарантованих позивачу прав на належне пенсійне забезпечення, у зв`язку із чим він вимушений звернутись до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2019 року адміністративний позов задоволено частково. Суд зобов`язав Головне Управління Пенсійного Фонду України в Херсонській області здійснювати нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 починаючи з 01.12.2016 року в порядку та в розмірі, не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, у відповідності до ст. 28 та ст. 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з подальшим її перерахуванням у зв`язку зі змінами пенсійного законодавства України. В задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що діюче пенсійне законодавство передбачає постійне здійснення перерахування розміру вже призначених пенсій непрацюючим пенсіонерам у зв`язку із збільшенням прожиткового мінімуму, індексацію пенсії при збільшенні показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії. Таке щорічне підвищення (індексація) пенсій проводиться автоматично, конкретний розмір та порядок такого збільшення визначається в межах бюджету за рішенням уповноваженого органу. Вказане поширюється і на позивача, який має право на розмір пенсії, що відповідає встановленому законодавством розміру та не нижче мінімального розміру пенсії.

Разом з цим, судом першої інстанції вказано на необґрунтованість позовних вимог в частині зобов`язання органу пенсійного фонду виплатити позивачу різницю між законодавчо встановленим мінімальним розміром пенсії за віком та фактично сплаченої пенсії у конкретному розмірі, оскільки ці дії дискреційними повноваженнями відповідача, а задоволення позову у встановленому порядку призведе до втручання у функції суб`єкта владних повноважень.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи просить скасувати судове рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги Управління посилається на те, що судом першої інстанції надано неналежну правову оцінку нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, та помилково не враховано те, що судовим рішенням, яке набрало законної сили в іншій справі, не встановлений відповідачу обов`язок здійснювати нарахування і виплату пенсії у конкретному порядку та розмірі. Разом з цим, нарахування пенсії позивачу здійснюється відповідно до приписів ст.ст. 27, 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням тієї обставини, що пенсіонером не подано Управлінню необхідних документів на підтвердження того, що він є не працюючою особою, як це передбачено п. 2.21 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Таким чином, у відповідача відсутні правові підстави для виплати позивачу пенсії у заявленому розмірі, а відтак у суду першої інстанції не виникло обставин для задоволення адміністративного позову.

Оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується повідомленнями про вручення судових повісток, проте в судове засідання вони не з`явились, з огляду на достатність доказів для вирішення справи за наявними матеріалами, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 2004 року перебувала на обліку в Херсонському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Херсонської області та отримувала пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В 2010 році позивач виїхав на постійне місце проживання до держави Ізраїль, у зв`язку із чим з 01.07.2015 року йому припинено виплату пенсії.

Вказані дії органу пенсійного фонду позивачем оскаржено в судовому порядку.

Так, постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2017 року по справі №766/1519/17, зокрема, визнано протиправними дії Херсонського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії за віком та відмови у поновленні її виплати. Зобов`язано Херсонське об`єднане управління Пенсійного фонду України Херсонської області поновити виплату раніше призначеної ОСОБА_1 пенсії за віком та нарахувати і виплати на її користь невиплачену суму пенсії, починаючи з 30 липня 2016 року.

На виконання вказаного судового рішення, яке набрало законної сили та є чинним, Управлінням поновлено ОСОБА_1 виплату пенсії з 30 липня 2016 року. Нарахування пенсії здійснюється у розмірі 1 197,69 грн.

З огляду на те, що нарахування пенсії проводиться відповідачем у розмірі, що не відповідає вимогам Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», позивач звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року №1788-XII громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Вказані положення відповідають визначенню пенсії, наведеному у ст. 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №1058-ІV, згідно якої пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Водночас, відповідно до ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року №1788-XII право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Згідно із ст. 19 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року №1788-XII пенсії за віком призначаються у розмірі 55 процентів заробітку (стаття 64), але не нижче мінімального розміру пенсії. За кожний повний рік роботи понад 25 років чоловікам і 20 років жінкам пенсія збільшується на 1 процент заробітку, але не менш як на 1 процент мінімального розміру пенсії.

Працівникам, зайнятим на роботах, передбачених пунктом "а" статті 13 і статтею 14 цього Закону, за кожний рік роботи, яка дає право на пенсію на пільгових умовах, пенсія збільшується на 1 процент заробітку.

Мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі мінімального споживчого бюджету. В умовах кризового стану економіки та спаду виробництва мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі не нижче межі малозабезпеченості.

Мінімальний розмір пенсії за віком підвищується у зв`язку із збільшенням величини вартості мінімального споживчого бюджету чи межі малозабезпеченості.

Максимальний розмір пенсії не може перевищувати трьох, а для працівників, зайнятих на роботах, передбачених пунктом "а" статті 13 і статтею 14 цього Закону, - чотирьох мінімальних пенсій за віком.

Розмір пенсії за віком, обчислений відповідно до цієї статті, не може перевищувати 75 процентів заробітку, за винятком мінімальних пенсій, підвищених за роки роботи понад 25 років у чоловіків і 20 - у жінок, а працівникам, зайнятим на роботах, передбачених пунктом "а" статті 13 і статтею 14 цього Закону, - 85 процентів заробітку.

З метою коригування рівнів пенсій, призначених до введення в дію цього Закону, провадиться їх перерахунок виходячи з рівня заробітної плати відповідних категорій працівників за станом на 1 січня 1992 року.

За правилами ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №1058-ІV мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, пенсії або аналогічної виплати, встановленої в інших державах, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі встановлюється з урахуванням зазначених сум.

Апеляційний суд враховує, що предметом адміністративного позову є неправомірність дій органу пенсійного фонду під час нарахування та виплати позивачу пенсії за віком.

При цьому, нарахування та виплата пенсії, фактично розмір якої оспорюється за цим позовом, здійснюється на виконання судового рішення, яке набрало законної сили в іншій справі.

Водночас, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 255 КАС України (в редакції, яка діяла на момент ухвалення вказаного судового рішення) постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Вказані положення адміністративного процесуального законодавства кореспондуються і з приписами ст. 370 КАС України (в редакції, яка діє на момент звернення із цим позовом).

Разом з цим, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 267 КАС України (в редакції, яка діяла на момент ухвалення вищевказаного судового рішення) суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання постанови суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штраф у розмірі від десяти до тридцяти мінімальних заробітних плат.

Згідно з ч. 8 цієї статті сплата штрафу не звільняє від обов`язку виконати постанову суду і подати звіт про її виконання. Повторне невиконання цього обов`язку тягне за собою застосування наслідків, установлених частинами першою і другою цієї статті, але розмір нового штрафу при цьому збільшується на суму штрафу, який було або мало бути сплачено за попередньою ухвалою.

Відповідно до ч. 9 ст. 267 КАС України (в редакції, яка діяла на момент ухвалення вищевказаного судового рішення) особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

Аналогічні за суттю положення містять статті 382, 383 КАС у чинній редакції.

У Рішенні від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що «положення статті 267 КАС визначають порядок здійснення судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, тобто спрямовані на забезпечення виконання рішень суду.

Механізм ефективного судового захисту обумовлює у необхідних випадках застосування процедури примусового виконання рішень суду. Конституційний Суд України у Рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі про розгляд судом окремих постанов слідчого та прокурора зауважив, що «правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах» (абзац десятий пункту 9 мотивувальної частини).

У Рішенні від 30 червня 2009 року №16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 7 травня 2002 року у справі «Бурдов проти Росії» визначив, що у контексті статті 6 Конвенції виконання судового рішення, прийнятого будь-яким судом, має розглядатися як складова «судового розгляду».

З огляду на це посилення судового контролю за виконанням судових рішень та наділення суду з цією метою правом накладати штрафні санкції є заходом для забезпечення конституційного права громадян на судовий захист».

Апеляційний суд звертає увагу, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому вищенаведеними приписами адміністративного процесуального законодавства, яке не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Враховуючи встановлені в цій справі обставини, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що звернення із цим позовом до суду по суті стосується виконання відповідачем постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2017 року по справі №766/1519/17.

Вказаним судом рішенням вже вирішено питання про виплату позивачу пенсії. Це рішення набрало законної сили, є чинним та виконаним відповідачем.

Отже, правовідносини у цій справі не є спірними, а наступним є порядок виконання органом пенсійного фонду судового рішення та оцінка дій суб`єкта владних повноважень, вчинених у зв`язку із покладенням на нього судом певного обов`язку.

Проте питання, які виникають у зв`язку з виконанням судового рішення в одній справі не можуть становити окремий/самостійний предмет спору в іншій справі, адже в такий спосіб фактично нівелюється авторитет судового рішення, яке набрало законної сили.

Реалізація судового рішення є продовженням судового розгляду справи, що з урахуванням наведеного вище дає підстави вважати, що ця стадія не може становити окреме/самостійне позовне провадження.

Обставини, які зумовили звернення із цим позовом до суду, можуть бути предметом судового контролю, який за суттю і призначенням відрізняється від позовного провадження. Процесуальний закон (в попередній і в чинній редакції) визначає три способи здійснення судового контролю: зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення; накладення штрафу за невиконання судового рішення; визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

Аналогічна правова позиція щодо застосування норм адміністративного процесуального законодавства наведена у постановах Верховного Суду від 22 січня 2020 року по справі №183/3012/16(2-а/183/106/16), від 24.02.2020 року по справі №818/1102/18.

На думку колегії суддів, обраний позивачем спосіб захисту свого права суд першої інстанції помилково розглянув як самостійний позов, а у розумінні адміністративного процесуального законодавства не може усувати юридичний конфлікт, що вказує на відсутність підстав для задоволення позову.

Разом з цим, апеляційний суд не може погодитись із обґрунтованістю доводів відповідача про правомірність його дій, зокрема, у зв`язку із відсутністю у судовому рішенні по справі №766/1519/17 застережень щодо порядку та способу його виконання, оскільки приписи ст. 19 Конституції України наділяють відповідача лише законними повноваженнями, тобто функціями, які відповідають вимогам закону. Не наведення у судовому рішенні певних етапів його виконання не може нівелювати обов`язком суб`єкта владних повноважень діяти правомірно.

Водночас, не можна вважати обґрунтованими доводи позивача про наявність підстав для зобов`язання відповідача в подальшому здійснювати нарахування пенсії у заявленому порядку, тобто зобов`язання органу пенсійного фонду вчиняти дії на майбутнє, що відповідно до приписів ст. 2 КАС України виключає можливість суду перевірити ці дії на відповідність вимогам чинного законодавства.

Враховуючи наведене, оскільки висновки суду першої інстанції ґрунтуються на неправильному застосуванні норм процесуального права, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідно до ст. 317 КАС України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 139, 308, 310, п. 2 ч. 1 ст. 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області задовольнити частково.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2019 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її прийняття, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: О.О. Димерлій

Т.М. Танасогло