Справа № 340/2846/19
Суддя: Т.М. Кармазина
Дата ухвалення: 2020-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2020 року м. Кропивницький Справа № 340/2846/19

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Кармазиної Т.М., розглянувши в порядку загального позовного провадження (письмового) справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Івано-Франківській області від 08.05.2018 року форми "Ф" № 48669-5302-0909;

- скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Івано-Франківській області від 26.04.2019 року форми "Ф" №3-0909;

- скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Івано-Франківській області від 14.08.2019 року форми "Ш" № .

Ухвалою судді від 22.11.2019 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та справу призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні на 10.12.2019 (т.1 а.с.1).

Ухвалою суду від 10.12.2019 задоволено клопотання про участь представника відповідача в судовому засіданні в режимі відеоконференції, відкладено підготовче засідання на 20.01.2020 та зобов`язано відповідача надати додаткові докази (т.1 а.с.91-92).

Ухвалою суду від 20.01.2020 відкладено підготовче засідання на 10.02.2020, продовжено проведення підготовчого провадження у справі до 10.02.2020 року, витребувано додаткові докази (т.1 а.с.132-133).

Ухвалою суду від 10.02.2020 допущено заміну відповідача Головне управління ДФС в Івано-Франківській області на його правонаступника Головне управління ДПС в Івано-Франківській області (т.2 а.с.6, 31-33).

Ухвалою суду від 10.02.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 04.03.2020 (т.2 а.с.7).

04.03.2020 в судовому засіданні учасники справи не заперечували щодо подальшого розгляду справи у письмовому провадженні. Суд на місці ухвалив подальший розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження (т.2 а.с.37).

В обґрунтування позовних вимог представник позивача вказує, що спірними податковими повідомленнями-рішеннями від 08.05.2018 №48669-5302-0909 та від 26.04.2019 №3-0909 позивачу визначено до сплати податкові зобов`язання з земельного податку з фізичних осіб за 2018-2019 рік, за відсутності даних Державного земельного кадастру про нормативну грошову оцінку земельних ділянок. З цих підстав він просить суд скасувати спірні податкові повідомлення-рішення, оскільки відповідно до п.286.1 ст.286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Протиправність спірного податкового повідомлення-рішення від 14.08.2019 № позивач обґрунтовує численними порушеннями порядку проведення, складання (оформлення) та надісланням платнику акту перевірки, на підставі якого винесено податкове повідомлення-рішення, безпідставного нарахування штрафних санкцій за порушення термінів сплати самостійно визначеного зобов`язання за відсутності таких самостійно визначених зобов`язань, порушеннями при нарахуванні та узгодженні цього податкового повідомлення-рішення й невідповідністю самого податкового повідомлення-рішення фактичним обставинам, неправильністю розрахунків нарахованих сум, кожне з яких, на думку позивача, окремо є самостійною й достатньою підставою для визначення спірного податкового повідомлення-рішення протиправним. Представником позивача подано додаткові письмові пояснення (т.1 а.с.223-229).

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказав про законність та обґрунтованість оскаржуваних рішень, зазначив, що вони винесені на підставі та у відповідності до норм чинного податкового законодавства. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що спірне податкове повідомлення-рішення № від 14.08.2019 винесено на підставі розгляду акту камеральної перевірки №1697/09-19-53-13/ НОМЕР_1 від 26.07.2019, відповідно до якого встановлено порушення терміну сплати грошового зобов`язання із земельного податку з фізичних осіб протягом строків визначених п.3 ст.287 Податкового кодексу України. Також, щодо правомірності винесення податкових повідомлень-рішень від 08.05.2018 р. №48669-5302-0909 та від 26.04.2019 №3-0909 відповідач зазначає, що податкові зобов`язання за 2018-2019 рік нараховані, виходячи з нормативної грошової оцінки цих земельних ділянок, з урахуванням коефіцієнтів щорічної індексації нормативної грошової оцінки земель та зважаючи на рішення Яблуницької сільської ради про затвердження ставок земельного податку. Доводячи правомірність спірних податкових повідомлень-рішень, представник відповідача просив суд у задоволенні позову відмовити (т.1 а.с.102-104).

Дослідивши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з таких підстав.

Щодо податкових повідомлень-рішень від 08.05.2018 року №48669-5302-0909 та від 26.04.2019 року №3-0909, суд зазначає.

ГУ ДФС в Івано-Франківській області на підставі пп.54.3.3 п.54.3 ст.54 ПК України, відповідно до п.286.5 ст.286 ПК України винесено податкові повідомлення-рішення форми "Ф", якими ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання зі сплати земельного податку за 2018 2019 рік, а саме:

- №48669-5302-0909 від 08.05.2018 року на суму 114670,75 грн. (т.1 а.с.22);

- №3-0909 від 26.04.2019 року на суму 114670,75 грн. (т.1 а.с.21).

Відповідно до п.п.14.1.147 п.14.1 ст.14 ПК України, плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Згідно з п.п.14.1.72. п.14.1 ст.14 ПК України земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу).

Підпунктом 14.1.73. пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Згідно з п.269.1 ст.269 ПК України платниками земельного податку є: 269.1.1. власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); 269.1.2. землекористувачі.

Відповідно до п.270.1 ст.270 ПК України об`єктами оподаткування є: 270.1.1. земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; 270.1.2. земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Пунктом 271.1 статті 271 ПК України передбачено, що базою оподаткування є: 271.1.1. нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; 271.1.2. площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Відповідно до п.271.2 ст.271 ПК України (в редакції чинній до 01.01.2019) рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок розташованих у межах населених пунктів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Згідно п.271.2 ст.271 ПК України (в редакції чинній з 01.01.2019) рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Відповідно до п.274.1 ст.274 ПК України ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки.

Згідно з абз.1 п.286.1 ст.286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

У підпункті 14.1.42 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що дані державного земельного кадастру це сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристики, розподіл серед власників землі та землекористувачів, підготовлених відповідно до закону.

Згідно з абз.2 п.286.1 ст.286 ПК України центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2011 року №1386 затверджено Порядок подання інформації про платників податків, об`єкти оподаткування та об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, для забезпечення ведення їх обліку, а також обчислення та справляння податків і зборів.

Пунктами 4, 9, 10 цього Порядку передбачено, що Держгеокадастр та Мін`юст подають щомісяця до 10 числа, а також на запит територіального органу ДФС за місцезнаходженням земельної ділянки або ДФС інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю та єдиного податку, в тому числі:

- Держгеокадастр - про земельні ділянки, зокрема про кадастровий номер земельної ділянки, дату реєстрації у Державному земельному кадастрі, дату державної реєстрації земельної ділянки (відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою чи договору оренди), площу відповідно до правовстановлюючих документів, цільове призначення та місце розташування земельної ділянки, дату та значення нормативної грошової оцінки, частку кожного із співвласників земельної ділянки (у разі коли земельна ділянка перебуває у спільній частковій власності), а також про землевласників або землекористувачів, зокрема найменування та місцезнаходження або прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання землевласника або землекористувача;

- Мін`юст - про землевласників або землекористувачів, зокрема про найменування та місцезнаходження або прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання землевласника або землекористувача (у разі наявності такої інформації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно), назву, номер та дату правовстановлюючого документа, кадастровий номер земельної ділянки, площу відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, дату державної реєстрації речового права, цільове призначення, місцезнаходження земельної ділянки (у разі наявності такої інформації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно), розмір частки у праві спільної власності на земельну ділянку (у разі коли майно належить на праві спільної часткової власності), а також про об`єкти незавершеного будівництва.

Подання інформації ДФС та/або її територіальним органам здійснюється на безоплатній основі в електронній формі. Формати інформаційних файлів, регламент передачі інформації про зміну даних, які включаються до облікової картки фізичної особи - платника податків, форма журналів обліку переданих та отриманих інформаційних файлів визначаються спільними актами Мін`юсту і Мінфіну.

Інформація, що надійшла до ДФС та її територіальних органів, вноситься до інформаційних баз даних ДФС та використовується з урахуванням вимог, передбачених для інформації з обмеженим доступом.

Відповідно до п.286.5 ст.286 ПК України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Згідно з п.287.1 ст.287 ПК України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

Облік фізичних осіб - платників податку і нарахування відповідних сум проводяться контролюючими органами за місцем знаходження земельної ділянки щороку до 1 травня. (пункт 287.2 статті 287 ПК України)

Пунктом 289.1 статті 289 ПК України передбачено, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок.

Згідно з п.289.2 ст.289 ПК України Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року, що визначається за формулою: Кi = І : 100, де І - індекс споживчих цін за попередній рік. У разі якщо індекс споживчих цін перевищує 115 відсотків, такий індекс застосовується із значенням 115.

Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель.

Відповідно до п.289.3 ст.289 ПК України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації не пізніше 15 січня поточного року забезпечують інформування центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, і власників землі та землекористувачів про щорічну індексацію нормативної грошової оцінки земель.

Так, суд встановив, що оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями від 08.05.2018 року №48669-5302-0909 та від 26.04.2019 року №3-0909, позивачу нараховано земельний податок за 2018 та 2019 роки у розмірі 114670,75 грн. за земельну ділянку площею 1,2904 га, кадастровий номер :15:004:0044, розташовану у Івано-Франківській області, м. Яремче, с. Яблуниця, участок Діл.

Позивач є власником вказаної земельної ділянки на підставі договору купівлі-продажу №1160 від 25.12.2015 року. Право власності на земельну ділянку зареєстровано за ним у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 25.12.2015 року з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування відпочинкового комплексу ( т.2 а.с.1-3).

Згідно з наданим відповідачем розрахунком податкового зобов`язання (т.2 а.с.13) земельний податок за цю земельну ділянку за 2018-2019 роки визначено на підставі листа №9-0.202-16/115-17 від 30.11.2017 року, складеного Головним управлінням Держгеокадастру в Івано-Франківській області, відповідно до якого нормативно грошова оцінка земельної ділянки (площею 1,2904 га для комерційного використання), становить 7644682,76 грн. (т.2 а.с.23). Щодо цієї нормативної грошової оцінки відповідачем кумулятивно застосовано коефіцієнт індексації, який у 2014 році становив 1,249, 2015 - 1,433 (крім сільськогосподарських угідь) та 1,2 для сільськогосподарських угідь (рілля, перелоги, сіножаті, пасовища, багаторічні насадження), 2016 рік для сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги) 1,0, для земель несільськогосподарського призначення 1,06, 2017 рік 1,0, 2018 рік 1,0, 2019 рік 1,0

Також відповідачем застосовано ставку податку, встановлену рішенням Яблуницької сільської ради №34-5/2016 від 24.06.2016 року "Про затвердження ставок земельного податку та порядок справляння плати за землю в частині земельного податку на території Яблуницької сільської ради", яким передбачено, що ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється в розмірі 1,5% від їх нормативної грошової оцінки (т.1 а.с.105-110) та рішенням Яблуницької сільської ради №109-21/2018 від 27.06.2018 року "Про встановлення ставок та пільг із сплати земельного податку на території Яблуницької сільської ради", яким передбачено, що ставка земельного податку становить 1,5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (т.2 а.с.16-17).

Таким чином, розрахунок земельного податку склав: 12904 м.кв. х 592,43 х 1,5% = 114670,75 грн., де 12904 площа земельної ділянки, 592,43 нормативно грошова оцінка за 1 кв. м даної ділянки.

За визначенням, наведеним у ст.1 Закону України "Про оцінку земель", нормативна грошова оцінка земельних ділянок це капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами.

Відповідно до ч.1 ст.13 цього Закону нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру земельного податку.

Частиною 2 статті 18 Закону України "Про оцінку земель" передбачено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, незалежно від їх цільового призначення проводиться не рідше ніж один раз на 5-7 років.

Згідно з ч.2 ст.20 Закону України "Про оцінку земель" дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Відповідно до ч.3 ст.23 Закону України "Про оцінку земель" витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Згідно з ч.1 ст.193 Земельного кодексу України державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Відповідно до статті 194 Земельного кодексу України призначенням державного земельного кадастру є забезпечення необхідною інформацією органів державної влади та органів місцевого самоврядування, заінтересованих підприємств, установ і організацій, а також громадян з метою регулювання земельних відносин, раціонального використання та охорони земель, визначення розміру плати за землю і цінності земель у складі природних ресурсів, контролю за використанням і охороною земель, економічного та екологічного обґрунтування бізнес-планів та проектів землеустрою.

Згідно зі статтею 20 Закону України "Про державний земельний кадастр" відомості Державного земельного кадастру є офіційними. Внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру є обов`язковим.

Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України "Про державний земельний кадастр" до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки: кадастровий номер; місце розташування; опис меж; площа; міри ліній по периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі; дані про якісний стан земель та про бонітування ґрунтів; відомості про інші об`єкти Державного земельного кадастру, до яких територіально (повністю або частково) входить земельна ділянка; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); склад угідь із зазначенням контурів будівель і споруд, їх назв; відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; відомості про частину земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; нормативна грошова оцінка; інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку.

Згідно з ч.1 ст. 38 Закону України "Про державний земельний кадастр" відомості з Державного земельного кадастру надаються державними кадастровими реєстраторами у формі: витягів з Державного земельного кадастру про об`єкт Державного земельного кадастру; довідок, що містять узагальнену інформацію про землі (території), за формою, встановленою Порядком ведення Державного земельного кадастру; викопіювань з картографічної основи Державного земельного кадастру, кадастрової карти (плану); копій документів, що створюються під час ведення Державного земельного кадастру.

Частиною 3 статті 38 Закону України "Про державний земельний кадастр" передбачено, що для здійснення повноважень, визначених законом, органи державної влади та органи місцевого самоврядування користуються відомостями і документами Державного земельного кадастру щодо земель та земельних ділянок, розташованих на відповідній території, на безоплатній основі.

Згідно з п.п.14 п.24 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року №1051, до Державного земельного кадастру вносяться відомості про нормативну грошову оцінку земельної ділянки - значення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яке розраховується за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру на підставі відомостей про земельну ділянку, зазначених у пункті 24, та відомостей про нормативну грошову оцінку земель у межах території адміністративно-територіальної одиниці згідно з підпунктом 8 пункту 22 цього Порядку.

Судом встановлено, належна позивачу земельна ділянка з кадастровим номером :15:004:0044, площею 1,2904 га, що розташована у Івано-Франківській області, м. Яремче, с. Яблуниця, зареєстрована в Державному земельному кадастрі (т.2 а.с.1-3)

Відповідач, стверджував, що для обчислення земельного податку використано інформацію, викладену в листі Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 30.11.2017 за №0-9-0.202-16/115-17 (т.2 а.с.23).

До того ж, щодо посилань позивача, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення було прийняті відповідачем на підставі листа Держгеокадастру, що не відповідає встановленій законом формі (витяг або довідка), суд зазначає, що чинним законодавством, зокрема пунктом 286.1 статті 286 ПК України, не встановлено певну форму, в якій Держгеокадастр повинен надати інформацію на запит контролюючого органу.

Разом з тим, надання такої інформації у формі листа, у разі якщо остання відповідає відомостям Державного земельного кадастру, не може бути безумовною підставою для скасування податкового повідомлення-рішення.

До того ж, згідно п.4 Порядку №1386, інформацією про земельні ділянки, необхідною для обчислення і справляння земельного податку, є зокрема значення нормативної грошової оцінки.

Звертаючись до суду з позовом, позивач на врахування відповідачем при обчисленні земельного податку нормативної грошової оцінки землі, яка не відповідає дійсності, не вказував.

До того ж, позивачем інших доказів, довідок (витягу) із даними державного земельного кадастру, які відрізняються від використаних відповідачем, подано не було.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18 травня 2018 року по справі №815/2547/17, від 27 січня 2020 року по справі №804/886/18.

Таким чином, суд дійшов висновку, що земельний податок за 2018-2019 рік за вказану земельну ділянку нарахований позивачу, як власнику земельної ділянки, у відповідності до вимог чинного законодавства, тому у задоволенні позовних вимог в частині скасування податкових повідомлень-рішень від 08.05.2018 року №48669-5302-0909 та від 26.04.2019 року №3-0909 необхідно відмовити.

Щодо податкового повідомлення-рішення форми № від 14.08.2019 року.

Посадовою особою ГУ ДФС в Івано-Франківській області проведено камеральну перевірку щодо своєчасної сплати грошових зобов`язань по земельному податку з фізичних осіб за період з 20.12.2018 по 20.12.2018 ОСОБА_1 , за результатами якої складено акт №1697/09-19-53-13/ НОМЕР_1 від 26.07.2019 р., яким встановлено, що платник порушує терміни сплати самостійно визначеного грошового зобов`язання по земельному податку з фізичних осіб (т.1 а.с.23).

На підставі цього акту ГУ ДФС в Івано-Франківській області винесено податкове повідомлення-рішення форми "Ш" № від 14.08.2019 року, яким за порушення строку сплати суми грошового зобов`язання з земельного податку з фізичних осіб, визначеного ПК України, та на підставі ст.126 ПК України позивача зобов`язано сплатити штраф у розмірі 20% - 39836,85 грн. за затримку на 843, 843, 478, 86 днів сплати/за несплату (неперерахування ) фізичною особою грошового зобов`язання/авансових внесків в сумі 199184,25 грн. (т.1 а.с.28).

Представник відповідача у наданому відзиві вказує, що штрафна санкція застосована у зв`язку із сплатою узгоджених грошових зобов`язань, зокрема, як свідчать відомості інтегрованої картки платника податку у 2018 році (20.12.2018 рядок 101) відбулась сплата грошових зобов`язань у сумі 199500,00 грн., при цьому, як вбачається із тієї ж інтегрованої картки платника податку, станом на 20.12.2019 р. у позивача була недоїмка у розмірі 199184,21 грн. (т.1 а.с.117-119).

Відповідно до п.87.9. ст.87 ПК України, у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Відповідно до інтегрованої картки платника податку за 2018 рік вбачається, що в зв`язку із сплатою 20.12.2018 р. суми 199500,00 грн. зменшено борг минулих років у сумі 42120,84 грн., 135,89 грн. та 42256,73 грн.

Представник позивача стверджує, що платіжними дорученнями №1 від 20.12.2018 р. на суму 199500,00 грн. та платіжним дорученням №1 від 27.12.2018 р. на суму 61000,00 грн. ОСОБА_1 здійснював авансовий платіж по земельному податку, оскільки має у власності земельну ділянку, за яку повинен сплачувати податок (т.1 а.с.215-215зв.).

Як вбачається з розрахунку штрафної санкції до податкового повідомлення-рішення № від 14.08.2019 року:

- за прострочення виконання зобов`язання, визначеного у податковому повідомленні-рішенні від 30.06.2016 року №1-12 форми Ф у сумі 42120,85 грн., за період з 30.08.2016 року по 20.12.2018 року (843 дні) нараховано штраф 20% у сумі 8424,17 грн.;

- за прострочення виконання зобов`язання, визначеного у декларації №23 від 29.08.2016 року у сумі 135,90 грн., за період з 30.08.2016 р. по 20.12.2018 р. (843 дні) нараховано штраф 20% у сумі 27,18 грн.;

- за прострочення виконання зобов`язання, визначеного у податковому повідомленні-рішенні від 30.06.2017 р. №1473516-12 у сумі 42256,75 грн., за період з 30.08.2017 року по 20.12.2018 року (478 днів) нараховано штраф 20% на суму 8451,35 грн.;

- за прострочення виконання зобов`язання, визначеного у податковому повідомленні-рішенні від 27.07.2018 року № 48669-5302-0909 форми Ф у сумі 114 670,75 грн., за період з 26.09.2018 по 20.12.2018 року (86 днів) нараховано штраф 20% на суму 22934,15 грн. (т.1 а.с.24, 28зв., 162).

Суд, визначаючись щодо заявлених вимог по суті, виходить з того, що відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема щодо компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальності за порушення податкового законодавства урегульовано ПК України.

Так, представник позивача посилається на порушення відповідачем порядку проведення, складання (оформлення) та надіслання платнику акту перевірки, на підставі якого винесено спірне податкове повідомлення-рішення.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п.75.1. ст.75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки..

Відповідно до п.п.75.1.1 п.75.1 ст.75 ПК України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.

Згідно з п.76.1. ст.76 ПК України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.

Порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу (п.76.2. ст.76 ПК України).

Згідно з п.86.2 ст.86 ПК України за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

У свою чергу, положеннями п.86.7. ст.86 ПК України передбачено, що у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення та/або додаткові документи в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки). Такі заперечення та/або додаткові документи розглядаються контролюючим органом протягом семи робочих днів, що настають за днем їх отримання (днем завершення перевірки, проведеної у зв`язку з необхідністю з`ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у зауваженнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. Платник податків (його уповноважена особа та/або представник) має право брати участь у розгляді заперечень та/або додаткових документів, про що такий платник податків зазначає у запереченнях та/або листі про надання додаткових документів в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу.

У разі якщо платник податку виявив бажання взяти участь у розгляді його заперечень до акта перевірки, контролюючий орган зобов`язаний повідомити такого платника податків про місце і час проведення такого розгляду. Таке повідомлення надсилається платнику податків не пізніше наступного робочого дня з дня отримання від нього заперечень, але не пізніше ніж за два робочих дні до дня їх розгляду.

Участь керівника відповідного контролюючого органу (або уповноваженого ним представника) у розгляді заперечень платника податків до акта перевірки є обов`язковою. Такі заперечення є невід`ємною частиною акта (довідки) перевірки.

Рішення про визначення грошових зобов`язань приймається керівником контролюючого органу (або його заступником) з урахуванням результатів розгляду заперечень платника податків (у разі їх наявності). Платник податків або його законний представник може бути присутнім під час прийняття такого рішення.

Згідно з п.86.8. ст.86 ПК України податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та/або додаткових документів, поданих у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень та/або додаткових документів і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, що акт камеральної перевірки від 26.07.2019 року №1697/09-19-53-13/ НОМЕР_1 позивачем отримано 02.08.2019 року поштовим відправленням.

Представник позивача зазначає, що у конверті даного поштового відправлення виявлено три аркуші формату А4, що містять текст Акт ГУ ДФС в Івано-Франківській області від 26.07.2019 р. №1697/09-19-53-13/ НОМЕР_1 камеральної перевірки про порушення правил сплати (перерахування) податків. На першому з цих трьох аркушів зазначено, що це акт перевірки, однак не вказано зміст виявленого порушення, його суті, строків та періодів сплати, норму, яка порушена позивачем. Другий аркуш не містить підпису посадової особи, а третій аркуш взагалі не містить ні назви документу, ні підпису посадової особи.

Так, оригінал акту перевірки від 26.07.2019 №1697/09-19-53-13/ НОМЕР_1 , який отримано позивачем поштою, досліджено в судовому засіданні та встановлено, що акт не містить ні змісту виявленого порушення, ні його суті, ні строків та періодів сплати, ні норми законодавства яку порушено платником податків, не містить підпису посадової особи.

Отримавши 02.08.2019 акт перевірки від 26.07.2019 р. №1697/09-19-53-13/ НОМЕР_1 , позивач подав заперечення на акт від 09.08.2019 р., в яких просив ці заперечення розглянути з участю платника (т.1 а.с.25). Вказані заперечення відповідачем отриманні 19.08.2019 р. (т.1 а.с.26).

Податковий орган листом від 21.08.2019 р. за №952/10/09-19-53-13-29 повідомив ОСОБА_1 про те, що 27.08.2019 р. о 12 год. у приміщенні Надвірнянського управління ГУ ДФС в Івано-Франківській області буде розглядатись заперечення на акт перевірки від 26.07.2019 р. №1697/09-19-53-13/ НОМЕР_1 (т.1 а.с.27).

Зміст вказаних положень пунктів 86.7, 86.8 ст.86 ПК України дає підстави для висновку про те, що при прийнятті податкового повідомлення-рішення контролюючим органом повинні враховуватися не лише висновки акта перевірки, а й результати розгляду заперечень платника податків на такий акт як його невід`ємної частини.

Однак, призначивши розгляд заперечень на 27.08.2019 року, відповідач у порушення положень п.86.7. та п.86.8. ст.86 ПК України, ще 14.08.2019 року (за 16 днів до граничного строку виникнення права для винесення спірного податкового повідомлення-рішення) прийняв спірне податкове повідомлення-рішення №, що призвело до порушення права позивача на участь у розгляді його заперечень й на доведення своєї позиції.

Отже, неврахування контролюючим органом при прийнятті податкового органу своєчасно поданих заперечень на акт перевірки є підставою для скасування податкового повідомлення-рішення.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верхового Суду від 15 січня 2019 року у справі №826/3576/15 (провадження №К/9901/9009/18), від 15 січня 2020 року у справі №200/4418/19-а (провадження №К/9901/28896/19).

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що спірне податкове повідомлення-рішення прийнято без дотримання вимог п.86.7 та п.86.8. ст.86 ПК України.

До того ж, перевіряючи правомірність спірного податкового повідомлення-рішення, суд виходив з того, що предметом спору є законність накладення на позивача штрафу за порушення строку сплати суми грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом.

Актом камеральної перевірки від 26.07.2019 р. №1697/09-19-53-13/ НОМЕР_1 встановлено, що платник порушує терміни сплати самостійно визначеного грошового зобов`язання по земельному податку з фізичних осіб, протягом строків визначених п.287.3 ст.287 ПК України (т.1 а.с.23).

Як вбачається з розрахунку штрафної санкції податкового повідомлення-рішення № від 14.08.2019 р., що грошові зобов`язання, виконання яких прострочив позивач, виникли на підставі декларації №23 від 29.08.2016 р. та податкових повідомлень-рішень від 30.06.2016 р. №1-12, від 04.05.2017 р. №1473516-12 та від 27.07.2018 р. №48669-5302-0909.

Судом встановлено, що декларація №23 від 29.08.2016 взагалі позивачем не подавалась, що підтверджується листом ГУ ДПС в Івано-Франківській області ( т.1 а.с.185).

За таких обставин, нарахування штрафної санкції на неіснуючу заборгованість суперечить приписам статті 126 Податкового кодексу України.

Щодо податкових повідомлень-рішень від 30.06.2016 №1-12 та від 04.05.2017 №1473516-12, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що податкові повідомлення-рішення від 30.06.2016 №1-12 та від 04.05.2017 №1473516-12 податковим органом надіслані на адресу позивача 10.11.2017 одним рекомендованим поштовим відправленням, яке вручене позивачу 13.11.2017 (т.1 а.с.19).

Не погодившись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями позивач оскаржив їх до суду.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06.04.2018 року по справі №П/811/254/18 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 30.06.2016 №1-12 та від 04.05.2017 №1473516-12 (т.1 а.с.42-44).

Однак, 29.11.2018 року постановою Третього апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу Головного управління ДФС в Івано-Франківській області задоволено, рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06.04.2018 року у справі №П/811/254/18 скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено (т.1 а.с.45-47).

Представник позивача стверджує, що податкові повідомлення-рішення від 30.06.2016 №1-12 та від 04.05.2017 №1473516-12 не набували статусу узгоджених, оскільки позивачем їх оскаржено у касаційному порядку, про що свідчить ухвала Верховного суду від 29.03.2019 р. про відкриття касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на постанову суду апеляційної інстанції та у даний час справа розглядається касаційним судом (т.1 а.с.48).

Відповідно до п.287.5 ст.287 ПК України податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Статтею 57 ПК України установлені строки сплати податкового зобов`язання.

Відповідно до пункту 57.3 статті 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України, грошове зобов`язання платника податків - це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

За змістом пункту 56.17 статті 56 ПК України процедура адміністративного оскарження закінчується, зокрема, днем отримання платником податків рішення центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. День закінчення процедури адміністративного оскарження вважається днем узгодження грошового зобов`язання платника податків.

Відповідно до п.56.18 ст.56 ПК України визначено, що при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Згідно ч.2 ст.255 КАС України встановлено, що у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ч.1 ст.325 КАС України, постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Таким чином, податкові повідомлення-рішення від 30.06.2016 №1-12 та від 04.05.2017 №1473516-12 набули статусу узгоджених 29.11.2018 року в день прийняття постанови Третьім апеляційним адміністративним судом у справі №П/811/254/18.

В розрахунку штрафних санкцій податкового повідомлення рішення № від 14.08.2019 вказано про те, що строк затримки по податковому повідомленню-рішенню від 30.06.2016 №1-12 склав 843 дні, а по податковому повідомленню-рішенню від 04.05.2017 р. №1473516-12 склав 478 днів (т.1 а.с.162).

Однак, за податковими повідомленнями - рішеннями від 30.06.2016 №1-12 та 04.05.2017 №1473516-12, граничний строк сплати грошових зобов`язань припадав на 20.12.2018 року, оскільки дані податкові повідомлення-рішення 29.11.2018 р. набули статусу узгоджених відтак строк затримки склав 10 днів замість 843 та 478 дні.

Щодо податкового повідомлення рішення від 27.07.2018 р. №48669-5302-0909, яке увійшло до розрахунку штрафних санкцій, суд зазначає наступне.

В судовому засіданні представник відповідача пояснив, що в розрахунку штрафної санкції зроблено описку в даті прийняття податкового повідомлення-рішення, а саме податкове повідомлення-рішення №48669-5302-0909 від 08.05.2018, а не від 27.07.2018.

Судом встановлено, що податкове повідомлення-рішення №48669-5302-0909 від 08.05.2018, яким визначено суму податкового зобов`язання 114670,75 грн. по земельному податку надіслане позивачу 23.06.2018 рекомендованим листом. Даний лист повернувся ГУ ДФС в Івано-Франківській області з відміткою за закінченням терміну зберігання (т.1 а.с.18).

Представник позивача стверджує, що на адвокатський запит від 23.08.2019 ГУ ДПС в Івано-Франківській області надано відповідь від 02.09.2019 та копію податкового повідомлення-рішення №48669-5302-0909 від 08.05.2018, у якому неправильно зазначена адреса позивача, що виключає підстави для визнання її такою, що була вручена платникові відповідно до п.58.3 ст.58 ПК України.

Однак, суд не приймає дані твердження, оскільки в судовому засіданні досліджено податкове повідомлення-рішення №48669-5302-0909 від 08.05.2018 р., яке направлялось на адресу позивача (т.1 а.с.164).

Відповідно до п.58.3 ст.58 ПК України податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

У разі якщо вручити податкове повідомлення-рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом, податкове повідомлення-рішення вважається таким, що не вручено платнику податків.

Суд звертає увагу, що податкове повідомлення-рішення №48669-5302-0909 від 08.05.2018 р. оскаржується в даній справі, тому не є узгодженим.

Відповідно до п.126.1 ст.126 ПК України встановлено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Отже, як передбачено у п.126.1 ст.126 ПК України, підставою для застосування штрафних санкцій є не сплата платником податків узгодженої суми грошового зобов`язання протягом строків, визначених цим Кодексом.

За таких підстав та з урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку про протиправність нарахування податковим органом штрафу за порушення термінів сплати узгоджених сум грошових зобов`язань з земельного податку з фізичних осіб та, як наслідок, наявність підстав для скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, частково доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваних податкових повідомлень - рішень з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 КАС України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Зважаючи на часткове задоволення позову, на користь позивача слід стягнути витрати на сплату судового збору у сумі 398,84 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст.139, 243, 245, 246, 255, 293, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (76018, м. Івано-Франківськ, вул. Незалежності, 20, ) про скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити частково.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Івано-Франківській області від 14.08.2019 №.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати на оплату судового збору в сумі 398,84 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Івано-Франківській області ().

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Т.М. Кармазина