Справа № 175/4327/19
Суддя: Лукманова О.М.
Дата ухвалення: 2020-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 березня 2020 року м. Дніпросправа № 175/4327/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Лукманової О.М. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Дурасової Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Новошицької О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 січня 2020 року (суддя Верба І.О., м. Дніпро, повний текст ухвали складено 21.01.2020 року) в справі №175/4327/19 за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про зобов`язання внести зміни до актового запису в частині національності, -

в с т а н о в и в:

01.11.2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Дніпропетровського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (далі - відповідач) в якому просив зобов`язати відповідача внести зміни до актового запису про шлюб № 100 від 05.06.1982 року, складеного виконавчим комітетом Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області в частині національності нареченого з «росіянин» на «німець».

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.01.2020 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1

ОСОБА_1 не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Свої вимоги обґрунтовував тим, що судом порушено норми процесуального права, суд помилково прийшов до висновку про те, що спір не є публічно-правовим, оскільки мова йдеться про оскарження дій та рішення суб`єкта владних повноважень. Апелянт вказував, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно- правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Апелянт вказував, що суд першої інстанції при винесенні ухвали не роз`яснив до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи. Протиправно вказано, що спір не підлягає розгляду не лише в порядку адміністративного судочинства, а й у судовому порядку взагалі, що є порушенням права на звернення до суду та порушенням судом частин 3, 4 статті 6 КАС України, відповідно до яких звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується, та забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження, виходив з того, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій. Суд першої інстанції вказував, що фактично спірні правовідносини, що склались у позивача є спором про національну приналежність позивача, яка є актом його особистого самовизначення і жодним чином не впливає на публічно-правові відносини такої особи з державою, а тому позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до матеріалів справи, 05.06.1982 року ОСОБА_1 укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу № НОМЕР_1 від 11.03.1988 року. Зроблено актовий запис № 100, де відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя, національність ОСОБА_1 вказано як «росіянин».

Позивач вказує, що його батько ОСОБА_2 мав німецьку національність, що підтверджується свідоцтвом про народження від 21.06.1961 року № НОМЕР_2 , де в графі про національність батька вказано «німець» та підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть, відповідно до якого у актовому записі № 72 11.03.1991 року національність ОСОБА_2 вказано як «німець».

Встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області з заявою про внесення змін у актовий запис про шлюб № 100 від 11.03.1988 року. Висновком від 16.11.2016 року Дніпропетровського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_1 повідомлено, що для внесення до актового запису про шлюб змін у графі національності з «росіянин» на «німець», не має підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження. Адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Згідно частин 1- 3 ст. 49 Цивільного кодексу України актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків. Актами цивільного стану є народження фізичної особи, встановлення її походження, набуття громадянства, вихід з громадянства та його втрата, досягнення відповідного віку, надання повної цивільної дієздатності, обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною, шлюб, розірвання шлюбу, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, зміна імені, інвалідність, смерть тощо. Державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть.

Згідно ч. 2 ст. 300 Цивільного кодексу України, фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно з ч. 1 ст. 9, ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку.

Спір у справі є похідним у спорі щодо національної приналежності. Національна приналежність особи є актом її особистого самовизначення і жодним чином не впливає на публічно-правові відносини такої особи з державою. Фіксація факту національності особи в документі, що її посвідчує, чи в актових записах громадянського стану створює перешкоду вільному обранню чи відновленню національності. Спір варто розглядати у порядку цивільного судочинства як спір щодо обрання чи відновлення національної належності.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що спірні правовідносини стосуються спору щодо національної ідентифікації. Наявність відповідачем Дніпропетровського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області не робить спір автоматично адміністративним в даній справі.

Колегія суддів зазначає, що судам у порядку цивільного процесу підвідомчі справи у спорах, що виникають із відносин приватноправового характеру, тобто з відносин, врегульованих нормами цивільного права і пов`язаних із здійсненням сторонами особистих прав, таких як право на ім`я, право на вільне переміщення, право на вільний вибір національної ідентифікація та самовираження. Судам цивільної юрисдикції підсудні справи, що виникають із правовідносин, направлених на реалізацію особою своїй особистості.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2019 року у №826/15089/17 вказано, що до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини другої статті 16 цього Кодексу). Визнання незаконними рішень суб`єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу. Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

При вирішені питання щодо підсудності спору слід враховувати судову практику, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2019 року у справі № 810/2732/18.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо: позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін, як таку, що прийнята з додержанням вимог процесуального права.

Керуючись ст. 312, п. 1 ч. 1 ст. 315, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 січня 2020 року в справі №175/4327/19 - залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у порядку ст.ст. 328 - 329 КАС України.

Головуючий - суддя О.М. Лукманова

суддя Л.А. Божко

суддя Ю. В. Дурасова