Справа № 360/4054/19
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2020-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Cудді Першого апеляційного адміністративного суду Арабей Т.Г.стосовно рішення по справі № 360/4054/19
Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2020 року у справі № 360/4054/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Утек - Мод» до Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області, Головного управління ДПС у Луганській області про визнання протиправною бездіяльності, стягнення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та пені.
За наслідками розгляду Першим апеляційним адміністративним судом 16 березня 2020 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Утек-Мод" - залишено без задоволення, ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2019 року в справі № 360/4054/19 - залишено без змін.
Перший апеляційний адміністративний суд погодився з тим, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що про порушення свого права на отримання коштів бюджетного відшкодування податку на додану вартість, які залишаються невиплаченими у зв`язку із невиконанням суб`єктом владних повноважень комплексу покладених на нього обов`язків, Товариство дізналося або повинне було дізнатися, починаючи з червня 2015 року.
Суд апеляційної інстанції не погодився з аргументацією апеляційної скарги позивача і послався на практику Верховного Суду в певних справах.
Правова аргументація постанови суду апеляційної інстанції є суперечною, оскільки правова позиція Верховного Суду не є сталою.
Залишаючи частину позовних вимог без розгляду, суд першої інстанції врахував положення спеціальної норми - п. 102.5 ст. 102 Податкового кодексу України, та дійшов висновку, що строк звернення до суду з вимогою про стягнення бюджетного відшкодування з ПДВ по декларації за травень 2015 року становить 1095 днів починаючи з 03.06.2015 та закінчився 02.06.2018 року.
Вважаю необґрунтованим такий висновок суду першої інстанції з огляду на наступне.
Право на бюджетне відшкодування є невід`ємним правом позивача, захист якого гарантовано частиною 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка набрала чинності для України 11.09.1997 і за положеннями Конституції України є частиною національного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожна юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).
При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Відтак ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Пунктом 200.7 ст. 200 Податкового кодексу України визначено, що платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації з ПДВ.
За унормуванням п. 43.3 ст. 43 Податкового кодексу України обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються органом державної податкової служби на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.
З 01.04.2017 діє новий порядок і відповідно нові правила бюджетного відшкодування, що передбачений Постановою Кабінету Міністрів України № 26 "Про затвердження Порядку ведення Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість".
Згідно матеріалів справи, позивач вже звертався до суду з позовом, спрямованим на поновлення його прав в частині отримання бюджетних відшкодувань з податку на додану вартість та дотримався вимог щодо часу звернення до суду.
Зазначені обставини підтверджено рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 22 березня 2019 року у справі № 360/3762/18, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2019 року, яким встановлено, що ДПІ у м. Сєвєродонецьку Головного управління Міндоходів у Луганській області висновок про відшкодування ТОВ "УТЕК-МОД" бюджетної заборгованості з податку на додану вартість за лютий 2015 року до казначейського органу не направляла, у зв`язку з чим судом визнано протиправною бездіяльність ДПІ у м. Сєвєродонецьку ГУ ДФС у Луганській області в частині не складання та не направлення до органів державної казначейської служби висновків про обсяги сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за періоди січень 2015 року, лютий 2015 року, квітень - липень 2015 року, вересень - грудень 2015 року (т. 1 а.с. 51-63).
Разом з тим, бюджетне відшкодування позивачу до наступного часу не здійснено у зв`язку з чим, позивач і звернувся до суду із позовом про його стягнення, що є порушенням права останнього на відшкодування сум податку на додану вартість, яке триває.
Верховний Суд у постанові від 02.10.2018 у справі № 820/1749/18 зазначив, що в питанні захисту прав платників податків у спорах із відшкодування ПДВ принцип правової визначеності був порушений. Неоднозначність судової практики унеможливлювала якісні механізми судового захисту у зв`язку із протиправною бездіяльністю податкових органів. У лютому 2019 року Велика Палата Верховного Суду встановила, що в подібних правовідносинах належним способом захисту є стягнення з Держбюджету України заборгованості по податку на додану вартість.
Відсутність достатньої чіткості у національному законодавстві щодо порядку отримання платником бюджетного відшкодування порушує принцип верховенства права стосовно "якості" закону та юридичної визначеності. Водночас, зазначене порушує "справедливий баланс" між вимогами публічного інтересу та захистом права позивача на мирне володіння майном, що є підставою для вжиття заходів стосовно повного та належного юридичного захисту прав позивача на належне володіння майном, на яке він має право в силу вимог національного законодавства та обумовлених вище рішень суду винесених у справах за позовом даного платника.
Відтак, у зв`язку зі зміною процедури бюджетного відшкодування ПДВ, що на даний передбачає лише ведення Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, з огляду на різну судову практику щодо способу захисту інтересів платників, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду в частині позовних вимог про стягнення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за травень 2015 року у сумі 134 763,00 грн. у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.
З матеріалів справи не вбачається, що відповідачем суми бюджетного відшкодування ПДВ по декларації за травень 2015 року включено до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, поданих до 01 лютого 2016 року та рішення суду виконується, тому бюджетне відшкодування позивачу не здійснено, що є порушенням права останнього на відшкодування сум податку на додану вартість.
Вважаю, що оскаржена ухвала суду першої інстанції підлягала скасуванню з мотивів, наведених вище.
Постанова Першого апеляційного суду про відмову в задоволенні апеляційної скарги з підстав, вказаних в мотивувальній частині, є помилковою.

Суддя Т.Г. Арабей