Справа № 500/2337/19
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2020-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2020 рокуЛьвівСправа № 500/2337/19 пров. № А/857/664/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Шевчук С.М.,

суддів Кухтея Р.В., Носа С.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2019 року (рішення ухвалене в м. Тернопіль, судом під головуванням судді Подлісної І.М., за правилами спрощеного позовного провадження, повний текст рішення суду складено 05 грудня 2019 року) у справі № 500/2337/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, суд-

ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

В жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, якою просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 0-1912 від 03.04.2019 року щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості у розмірі 33 333,88 грн.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2019 року адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Тернопільській області (місцезнаходження: вул. Білецька, 1,м. Тернопіль,46003, ЄДРПОУ / ІПН: 39403535) від 03.04.2019 року № 0-1912 щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості у розмірі 33333 (тридцять три тисячі триста тридцять три) гривні 88 копійок за 2018 рік.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/ІПН: НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Тернопільській області (місцезнаходження: вул. Білецька, 1,м. Тернопіль,46003, ЄДРПОУ / ІПН: 43142763) сплачений судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок, сплачений відповідно до квитанції № 0.0..1 від 08.10.2019 року.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На підтвердження доводів апеляційної скарги відповідач вказує, що станом на час нарахування податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки ПК України визначив сільськогосподарського товаровиробника як юридичну особу не залежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та здійснює операції з її постачання. Дані про те, що позивач є юридичною особою, або фізичною особою-підприємцем в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутні. Зазначає, що позивач ніяким чином не довела факт використання будівлі/споруди у сільськогосподарській діяльності, тому судом першої інстанції безпідставно встановлено позивача як сільськогосподарського товаровиробника. Таким чином, позивачем не підтверджено двох умов для звільнення об`єкта нерухомості від оподаткування податком на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки: по-перше, даний об`єкт нерухомого майна не відноситься до об`єктів, визначених пп.«ж» пп.266.2.2 п.266.2 ст. 266 ПК України як об`єкт нерухомості, що не є об`єктами оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; по-друге, власник такого об`єкту (позивач) не є юридичною особою та не використовує об`єкт у сільськогосподарській діяльності.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подала.

Учасники справи були повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги у відповідності до вимог ст.124 КАС України, шляхом надіслання повідомлень засобами поштового зв`язку, що підтверджується зворотними рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення та на електронну пошту, зазначену даними учасниками справи, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. В судове засідання не прибули, позивач подав клопотання про розгляд справи без її участі. Клопотань про відкладення слухання справи не направляли.

З огляду на обставини щодо повідомлення учасників справи про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги та положення ст. 311 КАС України колегія суддів, вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги в порядку письмового провадження.

ІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи обставини, що відповідно до договору купівлі-продажу від 22.12.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Підволочиського районного нотаріального округу Матійчик A.B., зареєстровано в реєстрі за № 4325, позивач набула права власності на комплекс зернотоку №47, розташований по вулиці Л. Українки в селі Сухівці Підволочиського району Тернопільської області. Відповідно до технічного паспорта, площа всіх об`єктів комплексу зернотоку складає 1196 метрів квадратних.

Відповідно до договору оренди землі від 14 вересня 2015 року, укладеного позивачем як орендодавцем, та ТОВ «Україна», як орендар, згідно надано в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення загальною площею 4,5748 га (а.с.14-15).

Відповідно до договору оренди землі від 14 вересня 2015 року, укладеного між ОСОБА_2 , як орендодавцем, та ТОВ «Україна», як орендар, згідно надано в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення загальною площею 4,6836 га (а.с.16-17).

03.07.2019 року ОСОБА_1 отримала податкове повідомлення-рішення від 03.04.2019 року № 0-1912 (надалі - ППР), надіслане Головним управлінням ДФС у Тернопільській області щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості у розмірі 33333,88 грн. за 2018 рік.

Позивач вважаючи податкове повідомлення-рішення від 03.04.2019 року № 0-1912 протиправним та таким, що підлягає скасуванню, звернулася до суду із цим позовом.

ІІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач разом з родиною має у власності земельні ділянки (паї), які використовуються для вирощування зерна, яке надалі зберігається, сушиться та відсортовується в приміщеннях зернотоку, тобто використовується безпосередньо в сільськогосподарських цілях. Таким чином, позивач є сільськогосподарським товаровиробником. Об`єкти нерухомості, які належать їй на праві приватної власності і щодо яких контролюючим органом донараховані податкові зобов`язання, є будівлями/спорудами, призначеними для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності. У справі немає доказів, що позивач використовувала належні їй на праві власності об`єкти нерухомості у будь-якій іншій, відмінній від сільськогосподарської, діяльності. Виходячи з вищенаведеного, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, відповідають дійсним обставинам та матеріалам справи, ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, належним чином не заперечені відповідачем, а тому підлягають до задоволення в повному обсязі.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Відповідно до ст.67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Згідно зі статтею 92 Конституції України виключно законами України встановлюються система оподаткування, податки і збори.

01 січня 2015 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року №71-VIII, яким запроваджено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Порядок оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначено ст.266 Податкового кодексу України.

Відповідно до пп.265.1.1 п.265.1 ст.265 ПК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, входить до складу податку на майно.

У розумінні ст.266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (пп.266.3.2 п.266.3 ст.266 ПК України).

Згідно пп.266.5.1 п.266.5 ст.266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Відповідно до пп.54.3.3 п.54.3 ст.54 ПК України, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Приписами пп.266.6.1 п.266.6 ст.266 ПК України встановлено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Спірним питанням у межах цих правовідносин є встановлення чи є нерухоме майно, що належить позивачу об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до пп. «ж» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Правовий аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що її застосування передбачає наявність двох умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 № 507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000 (далі - ДК 018-2000), призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) в Україні. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Державний класифікатор будівель та споруд (ДК БС) є складовою частиною Державної системи класифікації та кодування техніко-економічної та соціальної інформації.

Згідно з ДК 018-2000 до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) включено такі класи: "Будівлі промислові" (код 1251) та "Будівлі сільськогосподарського призначення" (код 1271).

Клас "Будівлі сільськогосподарського призначення " (код 1271) включає в себе будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та ін.

До групи "Будівлі нежитлові інші" (код 127) входить клас "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства" (код 1271).

Відтак, згідно з ДК 018-2000 будівлі класифікуються за їх функціональним призначенням.

З наданих суду доказів (а.с.11) вбачається, що належний позивачу комплекс зернотоку відноситься до будівель призначених для використання в сільськогосподарській діяльності.

Досліджуючи питання, щодо наявності у позивача статусу сільськогосподарського товаровиробника, то колегією суддів враховано наступне.

Так, в розумінні пп.14.1.235 п.14.1 ст.14 ПК України 14.1.235. сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Отож, визначення пп.14.1.235 п.14.1 ст.14 ПК України терміну «сільськогосподарський товаровиробник» приведено виключно для цілей глави 1 «Спеціальні податкові режими» розділу ХІV цього Кодексу «Спрощена система оподаткування, обліку та звітності», про що зазначено у вказаному пункті.

З вказаного слідує, що до спірних правовідносин щодо справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, дане визначення терміну «сільськогосподарський товаровиробник» не застосовується, оскільки відноситься до розділу ХІІ «Податок на майно».

Статтею 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» від 23.09.2008 №575-VІ визначено, що виробники сільськогосподарської продукції - юридичні особи всіх організаційно - правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Проаналізувавши зазначені норми, слід вказати, що поняття «сільськогосподарський товаровиробник», що міститься у Законі України «Про сільськогосподарський перепис» та у ПК України не суперечить один одному, оскільки визначення, закріплене законодавцем у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України має чітко обмежену сферу застосування (виключно для цілей глави 1 розділу XIV ПК України) та, як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів у відповідності до положень пункту 5.3 статті 5 ПК України.

З огляду на викладене, сільськогосподарським виробником є фізична або юридична особа, яка здійснює виробництво і самостійну переробку власно-виробленої продукції рослинництва і тваринництва. Таке визначення пов`язується лише з виробництвом і переробкою сільськогосподарської продукції незалежно від її подальшого використання чи реалізації. При цьому, необхідно зазначити, що товарність сільськогосподарського виробництва прямо пов`язується з виробництвом продукції як товару, тобто кінцевою метою такої діяльності є відчуження сільськогосподарської продукції власного виробництва.

Таким чином, сільськогосподарська діяльність містить в собі дії, які в кінцевому результаті приводять до основної мети такої діяльності, а саме: виготовлення та реалізація сільськогосподарської продукції.

Під час розгляду даної справи, судом першої інстанції не встановлено фактів та доказів, які свідчили про здійснення позивачем виробництва і самостійного перероблення власно-виробленої продукції рослинництва і тваринництва.

Водночас, надані позивачем докази свідчать, що земельні ділянки які належать позивачу та її родичам передані в орендне користування для ТОВ «Україна».

На пропозицію суду апеляційної інстанції щодо надання доказів здійснення позивачем виробництва та/або перероблення власно-виробленої продукції рослинництва і тваринництва у період 2018 року, позивач вказаних доказів не надала.

Надані позивачем типові договори про повну індивідуальну матеріальну відповідальність позивача, як робітника за зберігання ввірених йому ТОВ «Україна» матеріальних цінностей, не підтверджують обставин того, що саме позивач є сільськогосподарським виробником, який здійснює виробництво і самостійну переробку власно-виробленої продукції рослинництва і тваринництва. Надані суду договори в чергове підтверджують обставини з приводу фактичного використання комплексу зернотоку ТОВ «Україна» для зберігання матеріальних цінностей, які належать вказаному товариству.

Отож, позивач доказів того, що вона у період 2018 року була сільськогосподарським товаровиробником, суду не надала.

Лише сам по собі факт володіння позивачем сільськогосподарськими пайовими землями, які передані в орендне користування іншим суб`єктам, не може свідчити про ознаку позивача як сільськогосподарського товаровиробника.

На думку колегії судів, за відсутності доказів того, що позивач є сільськогосподарським товаровиробником, підстави для застосування до нього податкової пільги, визначеної п. ж пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, також відсутні.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що позивач не звільняється від визначеного чинним законодавством обов`язку сплачувати податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду не відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального права, а відтак апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду скасувати з прийняттям нового відмову про у задоволенні позову.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області задовольнити.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2019 року у справі № 500/2337/19 скасувати та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос
Повне судове рішення складено 12 березня 2020 року.