Справа № 540/58/20
Суддя: Василяка Д.К.
Дата ухвалення: 2020-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/58/20

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Василяки Д.К.,

при секретарі: Кукульник Я.В., за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача Карпенка Д.Л., представника відповідача-1 Рябітченко Т.В., представника відповідача-2 Бабенко Л.М. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, Херсонської обласної державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області (далі відповідач -1) та Херсонської обласної державної адміністрації (далі відповідач-2), в якій просить визнати дії відповідача-1 протиправними при відмові у наданні дозволу на розроблення документації із змелеустрою для ОСОБА_1 , визнати бездіяльність та відсутність компетентності відповідача-2 при розгляді звернення Херсонського Коша УК № 13 від 25.11.2019 р., зобов`язати відповідача-1 вчинити дії по наданню дозволу на розроблення документації із землеустрою для ОСОБА_1 та зобов`язати відповідача-2 вчинити дії по забезпеченню законності та додержання прав і свобод для ОСОБА_1 при отриманні земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 20.01.2020 відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області з заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0000 га, на території Токарівської сільської ради Білозерського району для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер земельної ділянки :04:001:0107, порядковий номер 6, згідно схеми графічного матеріалу в додатках та надали всі необхідні документи. Наказом відповідача-1 від 18.10.2019 р. № 3673-СГ позивачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки розташованої за межами населених пунктів на території Токарівської сільської ради Білозерського району Херсонської області, орієнтовний розмірі земельної ділянки 2,0000 га, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, на підставі ч.7 ст. 118 Земельного кодексу України. Позивач вважає наказ про відмову в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою протиправним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства України, та просить суд зобов`язати відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Крім того, позивач звернувся до відповідача-2 з листом від 25.11.2019 року № 013, в якому просив відповідача-2 втрутитись у грубе порушення відповідачем-1 діючого законодавства України, однак відповідач-2 листом від 6346/1-19/39/12 від 26.12.2019 року фактично не допоміг позивачу, не вирішив заяву по суті, тим самим на думку позивача вчинив бездіяльність та проявив некомпетентність при розгляді даного звернення. В зв`язку з чим позивач просить визнати бездіяльність та відсутність компетентності у відповідача-2 та зобов`язати відповідача-2 вчинити дії по забезпеченню законності та додержання прав і свобод для позивача при отриманні земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Відповідач-1 позов не визнав, у наданому суду відзиві на позовну заяву зазначив, що згідно п. 7 ст. 118 Земельного кодексу України підставою відмови у наданні дозволу може бути невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць. Просив у задоволенні позову відмовити.

Відповідач- 2 надав суду відзив, відповідно до якого позовні вимоги не визнав, просив в їх задоволені відмовити, посилаючись на те, що звернення позивача розглянуто у межах повноважень відповідача-2 та у порядку передбаченому ЗУ «Про звернення громадян».

19.02.2020 року від позивача надійшли відповіді на відзиви, відповідно до яких просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні позивача та представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити.

Представник відповідача-1 в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала, просила в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Представник відповідача-2 в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала, просила в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши вступне слово сторін по справі, оцінивши докази у їх сукупності, судом встановлено, що 23.09.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області з заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0000 га, на території Токарівської сільської ради Білозерського району для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер земельної ділянки :04:001:0107, порядковий номер 6, згідно схеми графічного матеріалу в додатках та надали всі необхідні документи.

Наказом відповідача-1 від 18.10.2019 р. № 3673-СГ позивачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки розташованої за межами населених пунктів на території Токарівської сільської ради Білозерського району Херсонської області, орієнтовний розмірі земельної ділянки 2,0000 га, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, на підставі ч.7 ст. 118 Земельного кодексу України.

25.10.2019 р. позивач звернувся із заявою до відповідача-1 про скасування Наказу № 3673-СГ від 18.10.2019 року.

Листом від 07.11.2019 року № С-740/0-549/6-19 ГУ Держгеокадастру у Херсонській області повідомило позивача, що земельний масив площею 34,4036 га (кадастровий номер :04:001:0107) включений до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державно власності, права на які виставляються на земельні торги у формі аукціону для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Жодною землевпорядною документацією не передбачено розміщення в земельному масиві площею 34,4036 га земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства. Враховуючи викладене, наказ Головного управління від 18.10.2019 року № 3673-СГ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації землеустрою» відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства вищезазначеному земельному масиві не передбачений вимогами чинного законодавства України.

Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного: відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 116 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений статтею 118 Земельного кодексу України.

Так, відповідно до ч.ч. 6, 7 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (ч. 7 ст. 118 ЗК України).

З наведених норм вбачається, що проект землеустрою розробляється на підставі дозволу органу, до компетенції якого входить питання про передачу земельних ділянок громадянам.

Так, наказом від 18.10.2019 № 3673-СГ позивачу відмовлено в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою на підставі ч.7 ст. 118 Земельного кодексу України, однак не зазначено з яких саме підстав.

Відповідно до ч. 10 ст. 118 ЗК України відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Враховуючи, що відповідач-1, виносячи наказ № 3673-СГ від 18.10.2019 року не дотримався вимог Земельного кодексу України, тому останній не відповідає приписам ч. 2 ст. 2 КАС України та є протиправним.

Отже, позовні вимоги про визнання дій відповідача-1 протиправними про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою ОСОБА_1 , яка оформлена наказом від 18.10.2019 № 3673-СГ, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Що стосується вимоги позивача зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області вчинити дії по наданню дозволу на розроблення документації із землеустрою для ОСОБА_1 , суд зазначає наступне: на законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими необхідно розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

З огляду на наведене, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

У даній справі, повноваження щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою чи надання мотивованої відмови у його наданні, регламентовано положеннями ЗК України.

Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл або не надати (відмовити). Згідно з законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями, тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Така правова позиція узгоджується із позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 22.12.2018 у справі № 804/1469/17, від 14.08.2019 у справі № 0640/4434/18, від 12.09.2019 у справі №0640/4248/18 та від 28.11.2019 року по справі №803/1067/17.

Щодо ефективності вибраного способу захисту, суд зазначає, що має право визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії. При цьому суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Зобов`язання судом відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може мати місце лише у випадку, якщо судом встановлено відсутність таких підстав для відмови у видачі дозволу, які передбачені законом, а саме: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів; невідповідність місця розташування об`єкта вимогам прийнятих відповідно до цих законів нормативно-правових актів; невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

При цьому, суд не уповноважений здійснювати перевірку наявності чи відсутності усіх названих підстав, у випадку, якщо відповідач цього не здійснив, оскільки у такому разі це не входить до предмету судової перевірки.

А прийняття судом рішення про зобов`язання відповідача видати дозвіл на розробку проекту землеустрою, без перевірки наявності чи відсутності усіх названих підстав для відмови у видачі дозволу, може бути необґрунтованим та призвести до видачі такого дозволу з порушенням закону.

В контексті обставин спору застосування такого способу захисту вимагає з`ясування судом, чи виконано позивачем усі визначені законом умови, необхідні для одержання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Проте, наведених обставин судом не встановлено. Оцінка правомірності рішення стосувалася лише тих мотивів, які наведено у наказі відповідача від 18.10.2019 № 3673-СГ. Однак суд не досліджував, чи ці мотиви є вичерпними і чи дотримано позивачем усі інші умови для надання дозволу. За таких обставин у суду відсутні підстави для зобов`язання відповідача прийняти конкретне рішення.

Підсумовуючи наведене, суд вважає, що хоч і повноваження ГУ Держгеокадастру щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою не є дискреційними, проте належним способом захисту, відновлення прав позивача за даних фактичних обставин, необхідно визнати саме зобов`язання відповідача повторно розглянути відповідну заяву позивача про надання йому дозволу.

Такий висновок суду узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 10.10.2019 по справі № 814/1959/17 та від 28.11.2019 року по справі №803/1067/17, яка згідно ч. 4,5 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України є обов`язковою для всіх суб`єктів владних повноважень та враховується іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що належним та ефективним способом захисту прав, свобод та інтересів позивача, в даному випадку, є зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.09.2019 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0000 га, на території Токарівської сільської ради Білозерського району для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер земельної ділянки :04:001:0107, порядковий номер 6, згідно схеми графічного матеріалу в додатках, та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

А відтак, позовні вимоги про зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області вчинити дії по наданню дозволу на розроблення документації із землеустрою для ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Що стосується позовних вимог про визнання бездіяльності та відсутність компетентності відповідача-2 при розгляді звернення Херсонського Коша УК № 12 від 25.11.2019 року, суд зазначає, що такі вимоги задоволенню не підлягають, як такі, що не порушують права позивача, тому, що відсутнє фактичне обґрунтування в чому саме порушене його право, так як із заявою до відповідача-2 звертався Херсонський КІШ Українського козацтва (Херсонське крайове (обласне) українське козацтво).

При цьому, суд враховує, що позивачем надана довіреність на представництво інтересів Херсонського КОША Українського козацтва станом на 01.02.2020 року, тобто після подачі позову до суду, а саме 08.01.2020 року.

Що стосується позовної вимоги про зобов`язання відповідача-2 вчинити дії по забезпеченню законності та додержання прав і свобод позивача при отриманні земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, суд зазначає, що на час розгляду даної справи такі права позивача не порушені, оскільки суд зобов`язує відповідач-1 розглянути заяву ОСОБА_1 повторно та прийняти рішення з урахуванням висновків суду, а отже, суд не може під час прийняття рішення вирішувати питання щодо правовідносин, які можливо будуть мати місце в майбутньому.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду, відповідач не надав достатньо належних та допустимих доказів щодо підтвердження правомірності своїх дій.

У зв`язку з цим, суд, аналізуючи викладене приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно із ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

В судовому засіданні 13.03.2020 року оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області (73036, м.Херсон, вул. Університетська, 136 а, ), Херсонської обласної державної адміністрації (73000, м.Херсон, пл. Свободи, 1, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області (73036, м.Херсон, вул. Університетська, 136-а, ) від 18.10.2019 № 3673-СГ "Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою".

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області (73036, м.Херсон, вул. Університетська, 136-а, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) від 23.09.2019 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області (73036, м.Херсон, вул. Університетська, 136-а, ) на користь Державного бюджету України (ГУК у. м. Києві/м.Київ/22030106; код за ; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA0026001; код класифікації доходів бюджету: 22030106) судовий збір у розмірі 420,40 грн. (чотириста двадцять грн. 40 коп.), шляхом безспірного списання.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції,який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 17 березня 2020 р.

Суддя Д.К. Василяка

кат. 109020100