Справа № 570/1708/15-а
Суддя: Сидоренко С.М.
Дата ухвалення: 2015-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 570/1708/15-а
номер провадження 2-а/570/63/2015
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2015 року

Суддя Рівненського районного суду Рівненської області, як адміністративного суду, Сидоренко С.М., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області про визнання протиправними дій відповідача, визнання незаконними постанов про закінчення виконавчого провадження, скасування постанов про закінчення виконавчого провадження,

в с т а н о в и в :

В поданій до суду заяві позивач вказує, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень УДВС ГУЮ в Рівненській області знаходився виконавчий лист № 2-а/1716/307/2012, виданий Рівненським районним судом Рівненської області 20.03.2013 року про стягнення з управління праці і соціального захисту населення Рівненської райдержадміністрації на користь ОСОБА_1 щорічної допомоги до 5-го травня за період 2008-2010 року, як інваліду війни Ш групи в розмірі семи мінімальних пенсій за віком, щорічної допомоги на оздоровлення як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС в розмірі п`яти мінімальних заробітних плат за 2009-2010 роки; компенсацію за невикористану санаторно-курортну путівку за 2008-2009 роки в розмірі 0,75 відсотків від вартості путівки. Та виконавчий лист № 570/4475/13-а, виданий 21.01.2014 року, про зобов`язання управління соціального захисту населення Рівненської районної державної адміністрації, центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації нарахувати та виплатити ОСОБА_1 допомогу на оздоровлення у розмірі п`яти мінімальних заробітних плат за 2013 рік. На звернення позивача до ДВС ГУЮ в Рівненській області про надання інформації про стан справ у виконанні судових рішень по справах № 2-а/1716/307/2012, № 570/4475/13-а. , йому були надані відповіді, що державними виконавцями прийняті постанови про закінчення виконавчого провадження. Позивач вважає протиправними дії державного виконавця щодо винесення постанов про закінчення виконавчого провадження та просить скасувати вказані постанови.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового розгляду. Клопотань щодо відкладення розгляду справи суду подано не було.

Отже, позивач внаслідок неявки до суду суб`єкта владних повноважень подав заяву, в якій просить справу розглядати без його участі у письмовому провадженні, позовні вимоги підтримує повністю.

Відповідно до ч.4 ст.128 КАС України у разі неприбуття відповідача суб`єкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин, розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. За ч.6 ст.128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи в судовому засіданні, визначених даною статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні.

За таких обставин суд вважає за недоцільне відкладати розгляд справи та за можливе розглянути справу за відсутності сторін в межах наявних в справі доказів в письмовому провадженні.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Постановами державних виконавців від 06.05.2014 року, 20.03.2015 року та 06.12.2013 року було закінчене виконавче провадження за виконавчими листами відповідно № 570/4475/13-а, виданим 21.01.2014 р. та № 2-а/1716/307/2012, виданим 20.03.2013 р.

Щодо виконавчого листа по справі № 570/4475/13-а, то боржник нарахував допомогу на оздоровлення у розмірі п`яти мінімальних заробітних плат за 2013 рік в сумі 5645 грн. і зразу ж видав постанову від 20.03.2015 року про закінчення провадження. Постанова про закінчення виконавчого провадження видається тільки після повного виконання судового рішення тобто після отримання коштів стягувачем. Ніяких коштів за вказаним виконавчим листом ОСОБА_1 не отримав

У постанові про закінчення виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-а/1716/307/2012, виданого 20.03.2013 р., ДВС посилається на ч. 3 ст. 73 ЗУ Про виконавче провадження, у відповідності якого виконавчий лист повернуто до суду. Зміст ч.3. ст. 75: У разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до ст. 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого вносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.. Жодних дій передбачених цією статтею держвиконавець не виконав.

В постановах про закінчення виконавчих провадженнь від 06.12.2013 року та 06.05.2014 року виконавець посилається на п.11 ч.1 ст. 49 ЗУ Про виконавче провадження. Зміст п.11 ч.1 ст.49: Повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому ч.3 ст. 75 цього Закону. Тобто посилання на дії, які не були зроблені у відповідності ч.3 ст. 75. В постанові зазначено, що перерахунок здійснено, але фактично сума коштів не перерахована стягувачу у зв`язку з ненадходженням фінансових ресурсів з Державного бюджету України.

Позивач вважає дані постанови незаконними, оскільки не існувало жодних правових та фактичних підстав для закінчення виконавчого провадження. Так, державним виконавцем не було вжито заходів впливу до посадових осіб, як це передбачено ст.75 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, державний виконавець міг виконати рішення суду і без участі боржника, шляхом стягнення з нього грошових коштів в примусовому порядку. Позивач просить постанови про закінчення виконавчого провадження по вищезазначених виконавчих листах скасувати, оскільки кошти вказані у вищезазначених виконавчих листах, так і не були йому виплачені.

Відповідно до ст.11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; надає сторонам виконавчого провадження та їх представникам можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження і їхні клопотання; заявляє в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснює сторонам їхні права і обов`язки.

Статтею 38 Закону України "Про виконавче провадження" передбачені наслідки закінчення виконавчого провадження. У разі закінчення виконавчого провадження скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Закінчене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Відтак, позивач позбавлений права повторно пред`явити виконавчий лист до виконання.

З огляду на вищенаведене, суд вважає, що закінчення виконавчого провадження є фактично відмовою у виконанні судового рішення.

Згідно з положеннями ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до роз`яснень п.20 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби" державний виконавець зобов`язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного у документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Суд вважає, що державний виконавець дійшов передчасного висновку щодо закінчення виконавчого провадження, оскільки не було здійснено усіх можливих вичерпних заходів виконання судового рішення.

Сама ж по собі відсутність коштів на рахунках боржника чи у держави на виконання взятих на себе зобов`язань не є підставою для закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до п.38 рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2004 року по справі «Жовнер проти України» державний орган не може посилатися на відсутність коштів, щоб не виплачувати борг, підтверджений судовим рішенням.

Згідно із п.29 рішення Європейського суду з прав людини від 13.07.2006 року по справі "Васильєв проти України" виконання рішення щодо боржника залишається обов`язком держави.

Боржником у даній справі виступає держава, яка в особі компетентного органу повинна повернути борг позивачу. Відтак, відсутність бюджетних коштів не може бути підставою для невиконання судового рішення, яке набрало законної сили.

Відповідно до підпунктів 1,3 частини 3 статті 2 КАС України, згідно якої у справах щодо оскарження рішень, дій, бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, серед іншого, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Судом встановлено, що відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, ним не доведено правомірності винесення постанов про закінчення виконавчого провадження і повернення виконавчих документів на підставі статті 49 Закону України "Про виконавче провадження".

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що прийняті державним виконавцем постанови від 06.05.2014 року, 20.03.2015 року, якими було закінчене виконавче провадження за виконавчим листом № 570/4475/13-а, виданим 21.01.2014 р., та постанова від 06.12.2013 року про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-а/1716/307/2012, виданим 20.03.2013 року, прийняті на підставі п.11 ч.1 ст.49 Закону України "Про виконавче провадження" є протиправними і підлягають скасуванню.

Керуючись ст.ст. 17, 159, 160, 163 167, 181 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області про визнання протиправними дій відповідача, визнання незаконними постанов про закінчення виконавчого провадження, скасування постанов про закінчення виконавчого провадження задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області у виконавчих провадженнях по виконавчих листах № 2-а/1716/307/2012 від 20.03.2013 року та №570/4475/13-а від 21.01.2014 року.

Скасувати постанови про закінчення виконавчого провадження по виконавчому листу № 2-а/1716/307/2012 від 06.12.2013 року, по виконавчому листу №570/4475/13-а від 06.05.2014 року та від 20.03.2015 року.

Постанова підлягає до негайного виконання.

Постанова може бути оскаржена сторонами до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський районний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Сидоренко С.М.