Справа № 560/1635/19
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2020-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/1635/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Козачок І.С.

Суддя-доповідач - Курко О. П.

16 березня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Гонтарука В. М. Білої Л.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 грудня 2019 року (м. Хмельницький) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 грудня 2019 року позов задоволено, а саме: визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо незарахування ОСОБА_1 до страхового стажу періоду роботи (у тому числі періоду здійснення ним підприємницької діяльності) з 01 січня 1998 року по 31 березня 2016 року; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 з 01.05.2019 року до страхового стажу у повному обсязі періоди роботи, у тому числі періоди здійснення підприємницької діяльності з 01 січня 1998 по 31 березня 2016 року відповідно до п. 3-1 розділу 15 "Прикінцевих положень" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору. Так, відповідачем зазначено, що період заняття підприємницькою діяльністю до страхового стажу включається за умови сплати страхових внесків та наявності інформації про період, за який їх було сплачено, у Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з інформацією, наявною у Головного управління, ОСОБА_1 сплачено страхові внески до Пенсійного фонду України за періоди з 01.10.1995 року по 31.03.1996 року, з 01.07.1996 року по 31.03.1998 року (загальна система оподаткування) та з 01.04.1998 року по 31.12.1999 року, з 01.04.2004 року по 31.03.2005 року, з 01.07.2005 року по 31.12.2010 року (спрощена система оподаткування). Також в Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування відображена інформація про сплату страхових внесків за періоди підприємницької діяльності позивача з липня 2010 року по липень 2011 року. Однак, у зв`язку з тим, що відсутня інформація за період з 01.01.2000 року по 31.12.2003 року про сплату внесків, підстав для зарахування вказаного періоду до страхового стажу немає.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечив наведені доводи апеляційної скарги, зазначивши про їх необґрунтованість та повне спростування в ході розгляду даної справи судом першої інстанції.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_1 з 07.07.1999 року як особа з інвалідністю 2 групи внаслідок захворювання, пов`язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, отримує пенсію по інвалідності, відповідно до норм статті 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з врахуванням норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

З 01.01.1998 року по 31 березня 2016 року позивач займався підприємницькою діяльністю у формі фізичної особи-підприємця, перебуваючи на загальній, а також у окремі періоди на спрощеній системі оподаткування, будучи платником єдиного податку, з якого проводились відрахування страхових внесків до Пенсійного фонду. Проте, оскільки у органу Пенсійного фонду відсутні відомості про сплату ним страхових внесків за деякі періоди, останній відмовляється зарахувати йому вказаний період до страхового стажу, з чим позивач категорично не погоджується.

Позивач вважає, що сплата позивачем податків, а також страхових внесків у відповідному, встановленому на той час розмірі, підтверджується не лише довідками податкового органу та персональними відомостями про застраховану особу, але і самим відповідачем, який у своїх листах зазначає про наявність підстав для часткового зарахування позивачу стажу за окремі періоди підприємницької діяльності.

Відтак, вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся з позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не довів того, що позивач з 01 січня 1998 по 31 березня 2016 року не здійснював сплату страхових внесків, перебуваючи на загальній або на спрощеній системі оподаткування, а тому не має права на врахування йому страхового стажу за вказаний період. Крім того, відповідачем не доведено, що відомості про сплату позивачем страхових внесків за окремі періоди були відсутні в системі персоніфікованого обліку саме з вини особи, а не через їх невнесення самим органом, за що застрахована особа не несе відповідальності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Згідно частин 1, 2, 4 статті 24 Закону страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності зазначеним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до п. 3-1 розділу ХV ПРИКІНЦЕВІ ПОЛОЖЕННЯ Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:

- з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;

- з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску)

Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків.

Апеляційним судом враховується, що вказана стаття не має застережень, що вона застосовується виключно для осіб, яким вперше призначається пенсія.

Відтак, доводи апелянта про те, що норма п. 3-1 розділу ХV ПРИКІНЦЕВІ ПОЛОЖЕННЯ Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" застосовується виключно стосовно осіб, яким призначається пенсія є помилковими.

Згідно з інформацією, наявною в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, ОСОБА_1 сплачено страхові внески до Пенсійного фонду України за періоди з 01.10.1995 року по 31.03.1996 року, з 01.07.1996 року по 31.03.1998 року, що вбачається з листа Управління від 15.05.2019 року (а.с. 9, 10) та підтверджується довідкою Головного управління ДФС України у Хмельницькій області від 06.03.2019 року ( а.с. 8) про те, що у вказані періоди позивач перебував на загальній системі оподаткування, сплачуючи відповідні податки та збори.

У період з 01.01.2000 року по 31.12. 2003 року позивач перебував на загальній системі оподаткування, сплачуючи відповідні страхові внески, що підтверджується довідкою ГУ ДФС у Хмельницькій області від 06.03.2019 року (а.с. 8) Як вбачається з довідки Головного управління ДФС України у Хмельницькій області від 18.09.2019 року № 2183/10/22-01-58-06, у період з 01.01.2004 року по 31.03.2004 року позивач перебував на загальній системі оподаткування.

Відповідно до інформації, наявної в Головному управлінні, ОСОБА_1 сплачено страхові внески до Пенсійного фонду України за періоди з 01.04.1998 року по 31.12.1999 року, з 01.04.2004 року по 31.03.2005 року, з 01.07.2005 року по 31.12. 2010 року, що вбачається з листа Управління від 15.05.2019 року (а.с. 9, 10)

Зазначене підтверджується і довідками Головного управління ДФС України у Хмельницькій області від 06.03.2019 року № 9106/10/22-01-58-06 (а.с. 8) та від 18.09.2019 року № 2183/10/22-01-58-06 про те, що у вказані періоди позивач перебував на спрощеній системі оподаткування, сплачував фіксовану суму податку (фіксований патент). Згідно з довідкою Головного управління ДФС України у Хмельницькій області від 18.09.2019 року № 2183/10/22-01-58-06 у період з 06.04.2004 року по 31.12.2010 року позивач сплачував фіксовану суму (фіксований патент), а з 01.01.2012 року по 31.03.2016 року перебував на спрощеній системі оподаткування в групі 1 за ставкою 10%, сплачуючи єдиний податок.

Також, колегія суддів критично оцінює посилання відповідача на те, що перерахунок стажу позивача ніяк не вплине на розміри призначеної та виплаченої йому пенсії, у зв`язку з тим, що позивач отримує інший вид пенсії.

Відтак, апелянтом належними доказами не доведено, що позивач не має права на врахування йому страхового стажу зважаючи лише на ту обставину, що на даний час він одержує пенсію іншого виду.

Крім того, як стало відомо під час розгляду справи, у матеріалах пенсійної справи є так званий "умовний розрахунок страхового стажу", який складає більше 26 років, не дивлячись на те, що відповідач офіційно визнає за позивачем лише 21 рік страхового стажу.

Як вбачається зі змісту листа відповідача від 15.05.2019 року (а.с.8) позивачу рекомендовано повторно звернутись до підрозділу Пенсійного фонду для проведення перерахунку пенсії, що і було зроблено позивачем під час судового провадження в суді першої інстанції.

Також відповідач повідомив позивача про те, що зарахувати стаж за період з 01.04.2004 року по 31.12.2009 року можливо за результатами перевірки, здійсненої за заявою особи. З метою надання можливості такого звернення до органу ПФУ позивач заявляв відповідне клопотання під час розгляду справи в суді першої інстанції, а Хмельницький окружний адміністративний суд зупинив провадження, надавши можливість вирішити спір шляхом примирення.

Так, відповідно до акту перевірки № 580 від 04.10.2019 року звітність за 2004-2009 року було внесено до інформаційної бази системи персоніфікованого обліку та відображено у індивідуальних відомостях про застраховану особу, хоча зарахування страхового стажу за цей період також не здійснене.

У той же час, як вбачається з матеріалів справи, причини не зарахування до страхового стажу позивача періоду з 01.08.2011 року по 31.03.2016 року відповідачем не наводяться, однак сплата позивачем страхових внесків за цей період ним не спростована.

Таким чином, відповідач не довів того, що позивач з 01 січня 1998 по 31 березня 2016 року не здійснював сплату страхових внесків, перебуваючи на загальній або на спрощеній системі оподаткування, а тому не має права на врахування йому страхового стажу за вказаний період.

Крім того, відповідачем не доведено, що відомості про сплату позивачем страхових внесків за окремі періоди були відсутні в системі персоніфікованого обліку саме з вини особи, а не через їх невнесення самим органом, за що застрахована особа не несе відповідальності.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо необхідності зобов`язання відповідача зарахувати позивачу до страхового стажу періоди здійснення підприємницької діяльності з 01 січня 1998 по 31 березня 2016 року, враховуючи п. 3-1 розділу 15 "Прикінцевих положень" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Отже, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Оцінюючи позицію апелянта, колегія суддів вважає, що обставини, наведені в апеляційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, у апеляційній скарзі не зазначено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 грудня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 16 березня 2020 року.

Головуючий Курко О. П.

Судді Гонтарук В. М. Біла Л.М.