Справа № 480/1595/19
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2020-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Осіпова О.О.

05 березня 2020 р.Справа № 480/1595/19

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.,

суддів - Рєзнікової С.С. , Калитки О. М. ,

за участю секретаря судового засідання - Клочко Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 27 травня 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Сумській області про визнання протиправною та скасування вимоги, -

В с т а н о в и л а:

06.05.2019 року позивач ОСОБА_1 звернулась суду з позовом, яким просить:

- визнати протиправною та скасувати вимогу відповідача Головного управління ДФС у Сумській області (далі - ГУ ДФС у Сумській області, контролюючий орган) про сплату боргу (недоїмки) від 13.11.2018 року № Ф-14758-17.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 10.05.2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 залишений без руху, з наданням позивачу строку для усунення його недоліків шляхом подання заяви про поновлення пропущеного 10-денного строку звернення до суду, встановленого абз. 10 ч. 4 ст. 25 Закону України від 08.07.2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VI), із зазначенням підстав для його поновлення судом.

Виконуючи вимоги означеної ухвали, позивач ОСОБА_1 зазначає, що частина 4 ст. 25 Закону № 2464-VI не передбачає безпосередньо строку звернення до суду із позовом. Крім того, пунктом 3 розділу 1 Порядку розгляду контролюючим органом скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу, затвердженого наказом МФУ від 09.12.2015 року № 1124 (далі - Порядок № 1124), передбачено, що скаржник має право оскаржити в суді вимогу в будь-який момент після її отримання. Вимога, щодо якої подано позов до суду, не підлягає оскарженню відповідно до вимог цього Порядку. Це і слідує з положень п. 56.18 ст. 56 ПК України, згідно з якими, з урахуванням строків давності, визначених ст. 102 цього Кодексу, платник податку має право оскаржити в суді рішення контролюючого органу у будь-який момент після його отримання. Отже, на думку ОСОБА_1 , у даному випадку до строків звернення до суду належить застосовувати норми, передбачені ст. 122 КАС України.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 27.05.2019 року з підстав, установлених ч. 2 ст. 123 КАС України, адміністративний позов ОСОБА_1 повернутий позивачеві.

Висновок суду вмотивований тим, що позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами наявність об`єктивних підстав, пов`язаних з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що призвели до звернення до суду з пропуском встановленого строку, а також не доведено неможливості своєчасного звернення до суду.

З урахуванням тієї обставини, що причини пропуску позивачем строку звернення до суду із даним позовом визнані неповажними, суд визначився про повернення позовної заяви.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, невірне тлумачення судовм першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 27.05.2019 року та справу направити до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Аргументуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник вказує, що частиною 4 ст. 25 Закону № 2464-VI чітко встановлений 10-денний строк лише для адміністративного оскарження вимоги. Щодо судового оскарження, то даною нормою спеціальних строків не встановлено, водночас, визначено чіткий алгоритм дій податкового органу у разі не оскарження вимоги платником протягом 10 днів, що має наслідком передачу вимоги до підрозділу ДФС. Крім того, цим Законом не встановлено строків звернення до суду із позовом і для органу доходів і зборів.

Поряд з цим, Порядком № 1124 визначено, що скаржник має право оскаржити в суді вимогу в будь-який момент після її отримання, що узгоджується із положеннями ст. 56.18 ПК України. Втім, ніяких переконливих доводів на спростування даних положень суд першої інстанції не навів.

Крім того, позивач вважає, що при розгляді даного спору слід врахувати, що Верховний Суд, переглядаючи справу № 813/238/17 з подібних правовідносин, у якій позов подано у межах загальних строків, без розгляду його не залишив.

Іншою самостійною підставою для скасування судового рішення позивач зазначає те, що всупереч ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке рішення перешкоджає її вільному доступу до суду за захистом прав.

У відзиві на апеляційну скаргу ГУ ДФС у Сумській області вказує, що положеннями абз. 10 ч. 4 ст. 25 Закону № 2464-VI визначено алгоритм дій платника у разі незгоди із вимогою контролюючого органу не тільки в адміністративному, але і в судовому порядку. Правом на оскарження вимоги в адміністративному порядку позивач не скористалась, оскаржувану вимогу отримала в листопаді 2018 року, а реалізувала право на її оскарження у судовому порядку лише 03.05.2019 року. Таким чином, відповідач вважає, що спеціальний строк звернення до суду, визначений Законом № 2464-VI, позивачем пропущеним.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308 КАС України). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308 КАС України).

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, а судове рішення на підставі ст. 316 КАС України слід залишити без змін, з огляду на наступне.

Частиною першою статті 122 КАС України передбачено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини 3 статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За приписами п. 5 ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Відповідно до ч. 1 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Частиною 1 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Частиною 2 ст. 123 КАС України встановлено, що якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Колегія суддів зазначає, що дія Закону № 2464-VI поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону (ч. 1 ст. 2 Закону № 2464-VI).

Згідно з абз. 4, 5, 6 ч. 4 ст. 25 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку. Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску.

Порядок узгодження сум недоїмки з єдиного внеску встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (абз. 8 ч. 4 ст. 25 Закону № 2464-VI).

Відповідно до абз. 9 ч. 4 ст. 25 Закону № 2464-VI у разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку.

Пунктом 1.3 статті 1 ПК України визначено, що цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з банків, на які поширюються норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та погашення зобов`язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зборів на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій.

Зазначене свідчить про те, що положення ПК України не поширюються на відносини щодо порядку сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, як і відповідальність за порушення такого порядку.

Відтак, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що при оскарженні рішення податкового органу, прийнятого в межах Закону № 2464-VI, строк звернення до адміністративного суду, визначений приписами п. 56.18 ст. 56, ст. 102 ПК України не застосовується.

Наведене узгоджується із правовим висновком, викладеним Верховним Судом, зокрема, у постановах від 31.01.2019 року у справі № 802/983/18-а, від 17.07.2019 року у справі № 0740/1050/18, від 08.08.2019 року у справі № 480/106/19.

Як установлено судовим розглядом та не заперечується учасниками справи, позивач ОСОБА_1 отримала оскаржувану вимогу контролюючого органу від 13.11.2018 року № Ф-14758-17 у листопаді 2018 року. Правом на її адміністративне оскарження позивач не скористалась.

03.05.2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із даним позовом, що підтверджується відтиском штампу поштового відділення на конверті).

За наведених обставин, погоджуючись із висновком суду першої інстанції, колегія суддів зазначає, що спеціальний 10-денний строк звернення до суду, встановлений Законом № 2464-VI позивачем у даному випадку пропущений.

При цьому, колегія суддів не приймає до уваги доводи скаржника про те, що даних спірних правовідносин застосовується шестимісячний строк звернення до суду, оскільки порядок дій платника в разі непогодження із отриманою вимогою, яким є адміністративний чи судовий вид оскарження, а строк звернення до суду чітко визначений спеціальними нормами Закону № 2464-VI.

За змістом норм КАС України у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення є лише наявність поважних причин, тобто, обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Колегія суддів зазначає, що позивачем судам першої та апеляційної інстанції не підтверджено належними та допустимими доказами наявність об`єктивних підстав, пов`язаних з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що призвели до звернення до суду з пропуском процесуального строку, а також не доведено неможливості своєчасного звернення до суду.

Крім наведеного, колегія суддів не приймає до уваги посилання позивача на правовий висновок, що викладений Верховним Судом у постанові від 06.02.2018 року у справі № 813/238/17, оскільки у даній справі питання застосування строків звернення до суду, передбачених абз. 10 ч. 4 ст. 25 Закону № 2464-VI чи ст.122 КАС України не вирішувалось.

Інші доводи апеляційної скарги означених висновків колегії суддів не спростовують.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 292, 293, 308, 310, 312, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 27 травня 2019 року, - без змін.

Постанова Другого апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі тридцяти днів, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Л.В. Мельнікова
Судді(підпис) (підпис) С.С. Рєзнікова О.М. Калитка
Постанова у повному обсязі складена і підписана 16 березня 2020 року.