Справа № 308/12685/14-а
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2020-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2020 рокуЛьвівСправа № 308/12685/14-а пров. № А/857/2525/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Попка Я.С., Хобор Р.Б.,

з участю секретаря судового засідання Джули В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 травня 2016 року у адміністративній справі №308/12685/14 за позовом ОСОБА_1 до Ужгородського міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області в особі заступника начальника Кувика Володимира Михайловича, інспекторів патрульної служби роти патрульної служби Ужгородського міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області Квочки Мирослава Костянтиновича, Благи Юрія Володимировича, Косьціва Івана Олексійовича, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головного управління національної поліції в Закарпатській області та УМВС України в Закарпатській області про визнання дій неправомірними,-

суддя в 1-й інстанції Гаврилко С.Є., час ухвалення рішення 16.05.2016, місце ухвалення рішення м. Ужгород, дата складання повного тексту рішення 23.05.2016,

В С Т А Н О В И В :

До Закарпатського окружного адміністративного суду із позовною заявою звернувся ОСОБА_1 до Ужгородського міського відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області, ОСОБА_2 Михайловича, Квочки Мирослава Костянтиновича, Благи Юрія Володимировича та ОСОБА_3 , якою просив суд: визнати дії інспекторів патрульної служби Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області Квочки М.В., Благи Ю.В та Косьціва І.О. із затримання журналіста ОСОБА_1 неправомірними; скасувати постанову за справою про адміністративне правопорушення від 05 жовтня 2013 як незаконну; прийняти рішення про розподіл судових витрат у адміністративній справі.

Заявою від 16 січня 2014 року про зміну предмету позову в порядку статті 51 КАС України (Т. 1 а.с.а.с. 48, 49) позивач просив також Закарпатський окружний адміністративний суд визнати протокол про адміністративне правопорушення ЗА № 010408, що складений старшим дільничним інспектором Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області Вороном С.М. від 05 жовтня 2013 року як такий, що складений з порушеннями закону, недійсним.

17 січня 2014 року, відповідно до ухвали Закарпатського окружного адміністративного суду, яка постановлена із посиланням на статтю 157 частину 1 пункт 1 КАС України, провадження було закрито (Т. 1 а.с.а.с. 78-82).

Відповідно до ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2014 року, апеляційна скарга ОСОБА_1 була задоволена. Ухвала Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 січня 2014 року скасована, а справа направлена для продовження розгляду до суду першої інстанції (Т. 1 а.с.а.с. 110-112).

Відповідно до ухвали Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2014 року, дана адміністративна справа із посиланням на статтю 22 КАС України була передана за підсудністю до Ужгородського міськрайонного суду (Т. 1 а.с.а.с. 154-158).

Заявою від 11 листопада 2014 року про зміну предмету позову в порядку статті 137 КАС України (Т. 1 а.с.а.с. 190, 191) представник позивача змінив предмет позову та виклав позовні вимоги у наступній редакції. Зокрема, представник позивача просив суд визнати дії Ужгородського міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області в особі заступника начальника Кувика Володимира Михайловича, інспекторів патрульної служби роти патрульної служби Ужгородського міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області Кувика Володимира Михайловича, Квочки Мирослава Костянтиновича, Благи Юрія Володимирович та ОСОБА_3 із затримання журналіста Диби Олега Романовича протиправними.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 грудня 2014 року, дана справа була передана за підвідомчістю до Закарпатського окружного адміністративного суду (Т. 1 а.с.а.с. 204-210).

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2016 року, яка занесена до журналу судового засідання, в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача залучено Головне управління Національної поліції в закарпатській області та Управління МВС України в закарпатській області (Т. 2 а.с.а.с. 189-191).

Мотивуючи свої позовні вимоги позивач та його представник, зокрема, зазначили таке. „05 жовтня 2013 року близько 13-ої години на площі Народній в місті Ужгороді працівниками міліції Ужгородського міського відділу УМВС України в Закарпатській області був затриманий ОСОБА_1 . Саме в цей час на площі Народній відбувалося силове "очищення" площі працівниками міліції для забезпечення роботи будівельної техніки при реконструкції, що оспорювалося активістами ряду громадських організацій, так як така реконструкція здійснювалася силами підрядних організацій без належних дозвільних документів та всупереч прямій забороні Закону України "Про охорону культурної спадщини". Зранку 05 жовтня 2013 року в очікуванні проведення виконавчих дій окрім будівельної техніки підрядних будівельних організацій, представників громадських організацій, правозахисників та активістів руху проти реконструкції площі Народної на партері перед будівлею Закарпатської обласної ради зібрались і журналісти - представники ряду місцевих та центральних телеканалів, друкованих та інших засобів масової інформації. Серед останніх, виконуючи свої журналістські повноваження із здійснення відеозапису подій щодо незаконної реконструкції площі Народної в місті Ужгороді, що набули резонансу в місті та в державі за останні декілька місяців, перебував і журналіст інтернет-видання "Закарпаття онлайн" Олег Диба, про що свідчить відзнятий ним відеоматеріал. При цьому працівники міліції і невстановлені особи в цивільному активно перешкоджали журналісту виконувати свій професійний обов`язок, виштовхували за межі газону, не оформленого належним чином як будівельний майданчик, застосовуючи фізичну силу. У відповідь ОСОБА_4 опору не чинив. Після від`їзду з площі патрульних автомобілів міліції з затриманими активістами, позивач перебував за межами газону, ближче ректорату УжНУ (колишнього економічного факультету). В цей час працівники міліції, які в подальшому подали рапорти на ім`я в.о. начальника Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області (Відповідачі), оточили Олега Дибу і без будь-яких пояснень підстав затримання силоміць заштовхнули журналіста до міліцейського автомобіля. На зауваження свідків щодо безпідставності і протиправності затримання ОСОБА_5 не реагували. Позивач, не дивлячись на свою незгоду із діями працівників міліції, супротиву не чинив, вимкнув відеокамеру та мусив прослідувати з Відповідачами до міського відділку, що підтверджується відзнятим відеоматеріалом. Однак, як виявилося, в Ужгородському МВ УМВС України в Закарпатській області його почали опитувати як порушника з підстав начебто злісної непокори представникам міліції, про що в подальшому з порушенням прав Позивача склали протокол про адміністративне правопорушення за № 010468 (стаття 185 КУпАП), не бажаючи при цьому вислухати свідків, щодо яких Позивач надав контактну інформацію, та які могли підтвердити, що на момент затримання, ОСОБА_4 не здійснював ніяких дій, які могли б кваліфікуватися як злісна непокора. Того ж 05 жовтня 2013 року в.о. начальника Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області В.М.Кувиком у справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 винесена постанова. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії (бездіяльності), передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків ( стаття 10 КУпАП). Однак, в діях Позивача, який здійснював професійну діяльність на площі Народній, не було жодної протиправності, загрози громадському порядку чи іншим суспільним інтересам юридичних чи фізичних осіб. Відповідно до статті 1 Закону України "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів" журналіст - творчий працівник, який професійно збирає, одержує, створює і займається підготовкою інформації для засобів масової інформації, виконує редакційно-посадові службові обов`язки в засобі масової інформації (в штаті або на позаштатних засадах) відповідно до професійних назв посад (роботи) журналіста, які зазначаються в державному класифікаторі професій України. Про професійну діяльність журналіста, якою займається Позивач, свідчить відомий опозиційний до нинішньої влади інтернет-сайт закарпатських новин "Закарпаття онлайн", що постійно оновлюється на http://zakarpattya.net.ua/. Саме через такий статус до представника цього інтернет-видання підвищена увага представників виконавчої влади в області. Події навколо реконструкції площі Народної в місті Ужгороді, що запланована обласною державною адміністрацією за непрозорою процедурою тендеру на виконання робіт з реконструкції та процедури вибору проекту реконструкції, через сумнівну архітектурну цінність проекту, викликали неабияке обурення з боку спеціалістів архітектурної справи, громади Ужгорода та молоді, яким не байдуже обличчя старого європейського міста. На захист площі Народної як об`єкта архітектурної спадщини центральної частини міста під назвою ОСОБА_6 стали фахівці, представники територіальної громади, серед яких активісти громадських об`єднань "Молода ініціатива Ужгорода", Фундації Реґіональних ініціатив, "Pro Urbe", почесні громадяни Ужгорода, митці, народні депутати та депутати Ужгородської міської ради, Закарпатської обласної ради. Висвітлення подій, що мають значне регіональне та місцеве значення є пріоритетом в роботі журналістів інтернет-сайту "Закарпаття онлайн". Позивач вважає, що висвітлення саме таких подій стало підставами замовного адмінпровадження та затримання його за нібито злісну непокору. Здійснюючи відеозйомку під час свого затримання, Позивач знаходився поза межами так званого будівельного майданчика, де працювала спецтехніка, що є очевидним з відеоматеріалу і, судячи з розміру цієї техніки, перешкоджати їй фізично не міг. В іншому разі правоохоронні органи надали б відповідний відеоматеріал. Відповідно до статті 17 Закону України "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів" службова діяльність журналіста не може бути підставою для його арешту, затримання, а також вилучення зібраних, опрацьованих, підготовлених ним матеріалів та технічних засобів, якими він користується у своїй роботі. Відповідачі підстави затримання ОСОБА_1 пояснити не змогли, натомість затримали його і доставили до Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області. Вимогу працівників міліції, які затримали ОСОБА_7 при виконанні професійної діяльності журналіста з невстановлених підстав, про слідування до Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області виконав без опору, що підтверджується тим же відеоматеріалом. Позивач вважає, що рапорти Відповідачів сфабриковано, так як викладені в них факти суперечать відеоматеріалам, що надані їх же управлінням. Позивача затримано поза межами ділянки, де здійснювалися роботи з реконструкції, і ніяких дій із перешкоджання роботі спецтехніки чи будь-яких інших заборонених конкретно Позивачу чи протизаконних дій ОСОБА_1 не здійснював. Отже, його затримання Відповідачами було повністю безпідставне. При доставці до Ужгородського міського відділу УМВС України в Закарпатській області Позивачу не пояснили, з яких підстав він затриманий. Більше того, його звинуватили у злісній непокорі законній вимозі працівників міліції та склали протокол про адміністративне правопорушення. При складенні протоколу в МВ УМВС Позивачу не надали можливість викласти свої зауваження до протоколу, свідки події для опиту не запрошувались, не дивлячись на вимогу Позивача, чим порушено право Позивача на повне і всебічне встановлення обставин справи та право на захист не забороненими законом способами, що передбачено статтею 55 Конституції України. Виходячи з усталеної практики Європейського суду з прав людини (Справи Гурепка проти України; Надточій проти України; Корнєв і Карпенко проти України) суд вважає, що так як за суттю адміністративні правопорушення мають ознаки, притаманні "кримінальному обвинуваченню", то у таких справах застосовуються ґарантії у значенні статті 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950 рік), надалі Європейської Конвенції. Відповідно до статті 6 Європейської Конвенції кожний, хто обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення, має право бути негайно і детально поінформованим про характер і причини притягнення до відповідальності і затримання, мати можливості, необхідні для свого захисту, залучати свідків правопорушення та вимагати, щоб їх допитали. Процесуальні дії Відповідачів із затримання і подальшого "фабрикування" справи про адміністративне правопорушення здійснено з порушенням прав Позивача на доведення будь-якими засобами своєї невинуватості і відсутності взагалі з його боку будь-якого правопорушення, відповідно дії працівників міліції із затримання ОСОБА_1 , що здійснював відеозйомку матеріалів щодо реконструкції площі Народної, є неправомірними. Своїми діями Відповідачі порушили право Позивача на свободу пересування (зокрема, в межах міста), на зайняття професійною діяльністю, на свободу думки і слова, вільне вираження своїх поглядів і переконань, право вільно збирати, зберігати, використовувати інформацію, право на свободу світогляду з підстав дискримінаційного характеру за ознаками політичних переконань. Через затримання без підстав та пояснень із нехтуванням конституційних та професійних прав Позивача, ОСОБА_1 пережив стрес. Через те, що в надиктованих, писаних "під копірку" рапортах Відповідачів зазначені відомості, що не відповідають дійсності, постраждала репутація Позивача. Своїми діями працівники міліції принизили гідність журналіста, захист яких вимагає від ОСОБА_8 неабияких часу і засобів. Згідно з частиною 2 статті 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Відповідно до частини 1 статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Згідно з рішенням Конституційного Суду України у справі про можливість призначення судом більш м`якого покарання за № 15-рп/2004 від 2 листопада 2004 року верховенство права це панування права в суспільстві. Одним із проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає інші соціальні регулятори зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України. Таке розуміння права не дає підстав ототожнення його з законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу і рівність особи. Справедливість, на думку КС України, одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх досягнення. За загальним правилом немає відповідальності без вказівки на це в законі (зокрема стаття 7 Конвенції), але також не може бути призначена відповідальність у випадку відсутності у діях особи складу правопорушення. При цьому КС України вважає, що справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Однак, як свідчать відеоматеріали оперативної зйомки Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області, в діях Відповідачів містився упереджений підхід щодо Позивача, зокрема, виходячи з його статусу опозиційного до місцевої влади журналіста, що свідчить також про переслідування журналіста за політичними мотивами. Особливий статус журналістів в Україні підтверджений, окрім Конституції України, також рядом законів. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується (частина 3 статті 8 Конституції України). Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб ( стаття 55 Конституції України). Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Кожен, чиї права та свободи, визнані в Європейській Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (стаття 13 Європейської Конвенції). Відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно зі статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства (надалі КАС України) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ...".

Заперечуючи проти позову відповідач вказує, що дії працівників міліції 05 жовтня 2013 року на площі Народній у місті Ужгороді були правомірними та узгоджувалися із приписами Закону України "Про міліцію". Відповідач зазначає, що позивачем були вчинені протиправні діяння, що кваліфіковані за статтею 185 КУпАП, тобто позивачем допущено злісну непокору законному розпорядженню або вимозі працівника міліції. Відповідно до статті 259 КУпАП передбачено, що з метою складання протоколу про адміністративне правопорушення у разі неможливості скласти його на місці вчинення правопорушення, якщо складання протоколу є обов`язковим, порушника може бути доставлено в міліцію. Представник відповідача зазначив, що працівниками міліції був складений відповідний протокол і у відповідності до статті 257 КУпАП разом із матеріалами справи був надісланий до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області для прийняття відповідного рішення. Крім того, відповідно до наданого Ужгородським МВ УМВС України в Закарпатській області журналу обліку доставлених, відвідувачі та запрошених до Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області, громадянин ОСОБА_1 був доставлений в 12.45 годин та в графі "мета доставлення зазначено: "Запрошення для складання протоколу"".

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 травня 2016 року позов задоволено. Визнано дії Ужгородського міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області 05 жовтня 2013 року щодо журналіста ОСОБА_1 протиправними.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області оскаржило його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що позивач вчинив протиправні діяння, кваліфіковані за ст.185 КУпАП, тобто допустив злісну непокору законному розпорядженню або вимозі працівника міліції. Працівниками міліції був складений відповідний протокол і у відповідності до статті 257 КУпАП разом із матеріалами справи надісланий до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області для прийняття відповідного рішення. Відповідно до наданого Ужгородським МВ УМВС України в Закарпатській області журналу обліку доставлених, відвідувачі та запрошених до Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області, громадянин ОСОБА_1 був доставлений у райвідділок, в графі "мета доставлення зазначено: "Запрошення для складання протоколу". Оскільки адміністративного затримання не було, а тому не можна визнати дії протиправними, якщо таких дій працівники Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області не вчиняли. Просить скасувати оскаржувану постанову, та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2016 року апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області задоволено частково, постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 травня 2016 року у справі № 308/12685/14-а скасовано та провадження у справі закрито.

Постановою Верховного Суду від 20 лютого 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2016 року скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 4 ст. 229, п.2 ч. 1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що вона підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги у справі, суд першої інстанції виходив з того, що дії працівників міліції щодо затримання ОСОБА_1 при здійсненні ним професійної діяльності журналіста є протиправними, оскільки дослідженими в судовому засіданні доказами підтверджується відсутність факту вчинення позивачем дій, які б порушували громадський порядок чи свідчили про злісну непокору законними вимогам працівників міліції, відповідних судових рішень суду не надано та судом не здобуто.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції не повно і не всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, допустив порушення норм матеріального права.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.10.2013 було задоволено заяву Будинкоуправління Закарпатської обласної державної адміністрації про забезпечення позову у справі за позовом Будинкоуправління Закарпатської обласної державної адміністрації до ОСОБА_9 , ОСОБА_1 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на боці позивача Фермерське господарство «Перепілка» та товариство з обмеженою відповідальністю «Коватехбуд» про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та зобов`язання вчинити певні дії.

Заборонено Грегору Віталію Леонідовичу, Дибі Олегу Романовичу, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 Павловичу та будь-яким третім особам перешкоджати в будь-який спосіб Будинкоуправлінню Закарпатської обласної державної адміністрації (м. Ужгород, вул. Народна, 4), а також генпідряднику, субпідрядниками виконувати земляні роботи, роботи по благоустрою, реконструкції партеру площі Народної в м. Ужгород на земельній ділянці розміром 0.5 га, яка заходиться за адресою пл. Народна, м. Ужгород, до винесення рішення у справі.

Ухвала підлягала негайному виконанню.

Головним державним виконавцем МВ ДВС Ужгородського МРУЮ на виконання ухвали від 04.10.2013 Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.10.2013 було винесено постанову про залучення працівників міліції 05.10.2013 для охорони громадського порядку, під час виконавчих дій за адресою: м АДРЕСА_1 Ужгород, пл АДРЕСА_1 Народна.

05.10.2013 під час примусового виконання ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.10.2013 ОСОБА_1 був доставлений до Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області, де на нього був складений протокол від 05.10.2013 про адміністративне правопорушення за статтею 185 КУпАП, згідно з яким ОСОБА_1 здійснив злісну непокору законним вимогам працівників поліції при виконанні ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.10.2013.

Не погоджуючись з діями працівників поліції, які на думку позивача полягали в здійсненні його затримання, він звернувся до суду з цим позовом.

Отже, суть спору полягає у визначенні правомірності дій працівників поліції при доставленні позивача до Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області для складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 жовтня 2013 року протокол про адміністративне правопорушення від 05 жовтня 2013 року відносно ОСОБА_1 повернуто до Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області для належного оформлення.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 жовтня 2013 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 138 грн.

Постановою Апеляційного суду Закарпатської області від 05 лютого 2014 року постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 жовтня 2013 року про накладення на ОСОБА_1 за статтею 185 КУпАП стягнення у виді штрафу в розмірі 138 грн. скасовано, а протокол про адміністративне правопорушення повернуто органу, який його надіслав, для належного оформлення.

Ч.2 ст. 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ст. 11 Закону України «Про міліцію» міліції для виконання покладених на неї обов`язків надається право:

1) вимагати від громадян і службових осіб, які порушують громадський порядок, припинення правопорушень та дій, що перешкоджають здійсненню повноважень міліції, виносити на місці усне попередження особам, які допустили малозначні адміністративні порушення, а в разі невиконання зазначених вимог застосовувати передбачені цим Законом заходи примусу;

5) затримувати і тримати у спеціально відведених для цього приміщеннях: осіб, які вчинили адміністративні правопорушення, для складення протоколу або розгляду справи по суті, якщо ці питання не можуть бути вирішені на місці, - на строк до трьох годин;

7) у випадках, передбачених законом, складати протоколи про адміністративні правопорушення, провадити особистий огляд, огляд речей, вилучення речей і документів, застосовувати інші передбачені законом заходи забезпечення провадження у справах про адміністративні правопорушення;

8) у випадках, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення, накладати адміністративні стягнення або передавати матеріали про адміністративні правопорушення на розгляд інших державних органів.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 259 КУпАП з метою складення протоколу про адміністративне правопорушення в разі неможливості скласти його на місці вчинення правопорушення, якщо складення протоколу є обов`язковим, порушника може бути доставлено в поліцію.

Отже головними ознаками виникнення у працівників міліції права на доставлення правопорушника до відділу міліції є обов`язкове складання протоколу та неможливість його складення на місці.

Відповідно до частини 1 статті 260 КУпАП у випадках, прямо передбачених законами України, з метою припинення адміністративних правопорушень, коли вичерпано інші заходи впливу, встановлення особи, складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі неможливості складення його на місці вчинення правопорушення, якщо складення протоколу є обов`язковим, забезпечення своєчасного і правильного розгляду справ та виконання постанов по справах про адміністративні правопорушення допускаються адміністративне затримання особи, особистий огляд, огляд речей і вилучення речей та документів, у тому числі посвідчення водія, тимчасове затримання транспортного засобу, відсторонення водіїв від керування транспортними засобами, річковими і маломірними суднами та огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Статтею 185 КУпАП передбачена відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку

Як встановлено з матеріалів справи, відносно позивача був складений протокол про адміністративне правопорушення за статтею 185 КУпАП.

При цьому вказаний протокол був складений не за місцем вчинення інкримінованого позивачу правопорушення, а безпосередньо у відділі міліції.

Підставою для звернення до суду з цим позовом позивачем визначено протиправність дій працівників міліції, вчинених на місці інкримінованого йому правопорушення і при допровадженні його до відділу міліції, які на думку позивача були затриманням та перешкоджали здійсненню ним своїх професійних обов`язків і порушили його свободу пересування.

Колегія суддів з письмових та відео матеріалів справи, встановила, що позивачем здійснювалася діяльність з приводу фіксації подій, що відбувалися на площі Народній в місті Ужгороді 05 жовтня 2013 року.

Крім того, здійснюючи відео фіксацію подій, позивач неодноразово повідомляв присутніх про те, що є журналістом, виконує свою роботу як журналіст.

Із наданих суду доказів, суд не може зробити висновок, що позивачем були вчинені дії, які порушували б громадський порядок чи позивачем була вчинена злісна непокора законним вимогам працівників міліції.

В свою чергу, відповідачами не надано доказів неможливості складення протоколу про адміністративне правопорушення на місці вчинення правопорушення; не доведено мети затримання позивача; не вказано для припинення яких адміністративних правопорушень вчинених позивачем його було затримано та доказів вичерпання інших заходів впливу.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів прийшла до висновку про відповідачами щодо журналіста ОСОБА_1 були вчинені дії, які за своїм характером суд розцінює як протиправні, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на не повно та не всебічно з`ясованих обставинах, однак доводи апелянта не спростовують висновки суду першої інстанції.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

З огляду на вищевикладене, є підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що рішення суду слід скасувати та прийняти нову постанову.

Керуючись ст. 229, 308, 310, 311, 313, 315, 317, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області задовольнити частково.

Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 травня 2016 року у адміністративній справі №308/12685/14 скасувати та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати дії інспекторів патрульної служби роти патрульної служби Ужгородського міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області Квочки Мирослава Костянтиновича, Благи Юрія Володимировича, Косьціва Івана Олексійовича щодо затримання 05 жовтня 2013 року журналіста Диби Олега ОСОБА_14 протиправними.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Я. С. Попко
Р. Б. Хобор
Повне судове рішення складено 17.03.2020 року