Справа № 521/423/20
Суддя: Тополева Ю. В.
Дата ухвалення: 2020-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №521/423/20
Провадження №2-а/521/61/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2020 року місто Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Тополевої Ю.В.,

за участю секретаря Манюка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення.

Позов обґрунтований такими обставинами. Позивачу на праві спільної часткової власності, на підставі свідоцтва про право на спадщину, належить ј частини квартири АДРЕСА_1 . 26 січня 2020 року позивач отримав постанову №874/19 від 24 грудня 2019 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 9 ст. 96 КУпАП. Позивач зазначає, що з вказаної постанови вбачається, що підставою для її прийняття слугували: Акт №001962 від 10.12.2019 року за результатами проведення заходу державного контролю у сфері містобудівної діяльності; Протокол про адміністративне правопорушення від 10.12.2019 року; Припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності №729/19 від 10.12.2019 року. Вказує, що у всіх вищевказаних документах зазначено, що він, ОСОБА_1 відмовився від підписання документів, що не відповідає дійсності. Перевірка з виходом на місце не проводилась, позивач про неї не повідомлявся, вказана квартира не обстежувалась ні зсередини, ні ззовні. Відмітку про відмову від підписання документів зроблено інспектором одноособово, без свідків чи іншої фіксації. Таким чином, позивач вважає, що документи, які слугували підставою для прийняття постанови містять недостовірні дані. Крім того, Управлінням не було проведено перевірку умов проживання в квартирі, та не враховано наявність декількох співвласників. Вказує, що посадові особи Управління здійснивши припущення, щодо наявності додаткової кімнати, свавільно визначили відповідальною особою ОСОБА_1 і зобов`язали його знести прибудову, яку він не будував і не використовує. Стверджує, що будь-яких житлових кімнат, крім передбачених свідоцтвом про право на спадщину, у його власності та користуванні не перебуває.

03 березня 2020 року представником Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради було подано відзив на позовну заяву, в якому у задоволенні позовних вимог просив відмовити. В обґрунтування заперечення щодо позову зазначив наступне. На підставі звернення громадянки ОСОБА_2 про порушення суб`єктом містобудування вимог містобудівного законодавства, було надано направлення від 14.11.2019 року для проведення позапланової перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм та стандартів і правил за адресою: АДРЕСА_2 . Під час виїзду за вказаною адресою було зафіксовано, що будівельні роботи з реконструкції квартири завершені та не виконуються, об`єкт фактично експлуатується. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, встановлено, що об`єкт нерухомого майна квартира, загальна площа 49,2 кв.м, розташована за адресою: АДРЕСА_2 належить ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності. Представник відповідача зазначив, що під час перевірки було встановлено: виконані роботи з реконструкції квартири, розташованої на 1-му поверсі 2-ох поверхового будинку, шляхом улаштування прибудови (площею 12,0 кв.м); виконані роботи з улаштування стрічкового фундаменту та кладки зовнішніх стін у рівні першого поверху; а також виконані роботи з улаштування конструкції даху з покрівлею, що призвело до фактичного збільшення площі квартири та захоплення земельної ділянки, яка належить територіальній громаді міста. Будь-яких документів, що надають право на виконання підготовчих та будівельних робіт позивачем надано не було. Разом з цим було встановлено, що ОСОБА_1 експлуатує реконструйоване приміщення, як житлову кімнату. Приміщення підключено до системи електропостачання та оснащено приборами опалення, встановлені меблі та прибудова. Таким чином, представник відповідача стверджує, що позивач використовує та експлуатує не прийняту в експлуатацію, самочинно улаштовану прибудову (площею 12,0 кв.м) до квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивач у відкритому судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив постанову №874/19 від 24 грудня 2019 року скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Представник Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради у відкритому судовому засіданні у задоволенні позову просив відмовити.

Суд, дослідивши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності, на підставі свідоцтва про право на спадщину, належить ј частини квартири АДРЕСА_1 .

26 січня 2020 року позивач отримав постанову Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради №874/19 від 24 грудня 2019 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 9 ст. 96 КУпАП, якою на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10200 гривень.

Згідно зі ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Таким чином, з врахуванням процесуальних особливостей адміністративного судочинства, доведення факту неправомірності дій позивача покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до закріпленого в ст. 62 Конституції України принципу, особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч. 9 ст. 96 КУпАП експлуатація об`єктів будівництва, не прийнятих в експлуатацію, а також наведення недостовірних даних у декларації про готовність об`єкта до експлуатації, вчинені щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), крім порушень, передбачених частиною восьмою цієї статті, тягнуть за собою накладення штрафу від п`ятисот до шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Встановлено, що підставою для прийняття вказаної постанови слугували: Акт №001962 від 10.12.2019 року за результатами проведення заходу державного контролю у сфері містобудівної діяльності; Протокол про адміністративне правопорушення від 10.12.2019 року; Припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності №729/19 від 10.12.2019 року.

Згідно Акту, в період з 05.12.2019 з 9 години по 10.12.2019 18 годин Управлінням проведено позаплановий захід із зазначенням наступних відомостей: 1) Перевірено дотримання суб`єктами містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів та правил на об`єкті: реконструкція квартири за адресою: АДРЕСА_3 . Замовник: ОСОБА_1 ; 2) Опис порушень: Під час перевірки встановлено, що ОСОБА_3 експлуатує реконструйоване приміщення, як житлову кімнату. Приміщення підключено до системи електропостачання та оснащено приборами опалення. Також встановлені меблі та побутова техніка. Таким чином, ОСОБА_3 експлуатує самочинно улаштовану прибудову (площею 12.0 кв.м.) до квартири, яка розташована на першому повepci двоповерхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 , не прийняту в експлуатацію, чим порушено вимоги ч. 8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», та п.12 Постанови Кабінету Міністрів № 461 від 13.04.2011 року.

Згідно Протоколу встановлено, що «будівництво об`єкта здійснюється власними силами», ОСОБА_1 експлуатує як житлову кімнату прибудову площею 12 кв.м. Також зазначено, що протокол складено в присутності ОСОБА_1 .

Відповідно до Припису, Управління вимагає: Усунути порушення вимог містобудівного законодавства у термін до 10.02.2020 шляхом оформлення документів, які посвідчують прийняття об`єкта до експлуатації або привести об`єкт у відповідність до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, шляхом знесення самочинно побудованої прибудови до кв. АДРЕСА_1 .

У всіх вищезазначених документах зазначено, що ОСОБА_1 відмовився у їх підписанні.

Разом з цим, у відкритому судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 не був присутнім підчас складення цих документів, що не було спростовано.

Також позивач зазначив, що реконструйоване приміщення не добудоване до квартири під №3, а експлуатується мешканцями квартири під №1 в цьому ж будинку. Вказані обставини не були спростовані представником відповідача в судовому засіданні.

Таким чином суд критично ставиться до документів, на підставі яких було прийнято оскаржувану постанову, адже відомості, які у них зазначено, не відповідають фактичним обставинам.

Крім того, встановлено, що під час проведення позапланової перевірки квартира АДРЕСА_1 не обстежувалась зсередини. Жодної фото/відео фіксації, яка б підтвердила здійснення самочинної прибудови саме до квартири АДРЕСА_4 стороною відповідача не надано.

З наданої представником відповідача інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вбачається, що ОСОБА_1 належить лише ј частини вказаної квартири.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Згідно ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Відповідно до ч. 4 ст. 357 ЦК України співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

З матеріалів справи встановлено, що посадові особи Управління, під час здійснення позапланової перевірки не відвідували квартиру та не відбирали пояснення у жодного із співвласників квартири.

Таким чином, суд вважає, що посадові особи Управління, не встановивши факти щодо здійснення будь-яких прибудов (період, порядок, суб`єкт містобудування) та щодо експлуатації квартири (порядок володіння та користування, час початку володіння та порядок реалізації права власності кожним із співвласників) на власний розсуд визначили відповідальною особою саме позивача, не маючи жодного доказу що саме він є суб`єктом правопорушення у сфері будівництва.

Також, суд вважає такими, що не можуть бути визнані належними та допустимими доказами відомості, що містяться у постанові про адміністративне правопорушення, виходячи з того, що сама по собі постанова, за відсутності інших доказів вини, не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні.

Суд, дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що факт вчинення правопорушення позивачем не підтверджується, адже в матеріалах справи відсутні жодні факти, які б могли бути визнані судом, як докази про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення предбаченого ч. 9 ст. 96 КУпАП.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому такі кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на наведене суд приходить до висновку про те, що відповідачем не доведено факт вчинення позивачем правопорушення, оскільки в матеріалах справи відсутні жодні документи та матеріали, які б могли бути визнані судом, як докази про вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу в межах позовних вимог.

Таким чином, шляхом співставлення зібраних по справі доказів, з врахуванням встановленого КАС України обов`язку доведення, суд прийшов до висновку про недоведеність вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 2 ,5 - 9, 72 - 77, 90, 243-246, 250, 251, 255 КАС України,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про скасування постанови задовольнити.

Скасувати постанову Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради №874/19 від 24 грудня 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 9 ст. 96 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, з урахуванням п.15.5 Перехідних положень КАС України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.В. Тополева