Справа № 260/1897/19
Суддя: Плеханова З.Б.
Дата ухвалення: 2020-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

18 березня 2020 рокум. Ужгород№ 260/1897/19

Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Плеханова З.Б. розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Шомської сільської ради Берегівського району Закарпатської області (вул. Головна, буд. 97,с. Шом,Берегівський район, Закарпатська область,90220) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до Шомської сільської ради Берегівського району Закарпатської області, яким просить:

- визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною, а саме: скасувати рішення Шомської сільської ради №348 від 29.08.2019 року, яким відмовлено громадянці ОСОБА_2 , у наданні дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського, господарства орієнтовною площею 2.0 га за рахунок земель, розташованих на території Шомської сільської ради (с.Шом, контур 198) ;

- зобов`язати Шомську сільську раду, як повноважний орган владних повноважень, вчинити певні дії, зокрема прийняти нове рішення, яким надати громадянці ОСОБА_2 дозвіл на розроблення проекту відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського, господарства орієнтовною площею 2.0 га за рахунок земель, розташованих на території Шомської сільської ради (с.Шом, контур 198) т;

-судові витрати покласти на відповідача.

Позиції сторін.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у серпні 2019 року громадянка ОСОБА_2 звернулася до Шомської сільської ради з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га в контурі 198 в с.Шом.

Однак, 29 серпня 2019 року Шомська сільська рада на пленарному засіданні 30-ї сесії прийняла рішення №348, яким відмовила їй у наданні дозволу на оформлення проекту землеустрою. Оскаржуване рішення Шомська сільська рада мотивувала тим, що бажане місце розташування земельної ділянки знаходиться у межах господарського двору, на якій нібито розташовані будівлі, а тому ця земельна ділянка не відноситься до земель сільськогосподарського призначення. З вказаним рішенням та мотивами його прийняття позивач погодитись не може, оскільки воно, на думку позивача, не відповідає об`єктивним обставинам та нормам земельного законодавства.

Ухвалу про відкриття провадження та додані до неї позов з додатками відповідач отримав 21 січня 2020 року, в якій відповідачу було надано строк для подання відзиву на позов і всі докази, якими можуть бути підтверджені заперечення проти позову та надіслати копію відзиву та доданих до нього документів позивачу - протягом 15 днів з дня отримання ухвали.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2020 року Шомсьій сільській раді Берегівського району Закарпатської області строк для подання відзиву на позовну заяву продовжено на 10 днів після отримання даної ухвали. Вказану ухвалу відповідачем отримано 12.02.2020 року.

Відзив відповідача на позовну заяву до суду не надходив.

Відповідно до норм ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами, і з врахуванням ч.4 ст. 159 КАСУ кваліфікує неподання звіту відповідачем як визнання позову.

2. Обставини, встановлені судом

Судом встановлено, що у серпні 2019 року громадянка ОСОБА_2 звернулася до Шомської сільської ради з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га в контурі 198 в с.Шом. До клопотання, нею було додано копію паспорта та ідентифікаційного номеру, схему про відповідність місця розташування земельної ділянки та довідку про належність вказаної земельної ділянки до земель сільськогосподарського призначення.

29 серпня 2019 року Шомська сільська рада на пленарному засіданні 30-ї сесії прийняла рішення №348, яким відмовила їй у наданні дозволу на оформлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га в контурі 198 в с.Шом. (.с.9-10).

Вказане рішення Шомська сільська рада мотивувала тим, що згідно доданого ситуаційного плану - бажане місце розташування земельної ділянки знаходиться у межах господарського двору. Відповідно до п. б ч. 2 ст. 22 Земельного кодексу України землі під господарськими будівлями і дворами відносяться до несільськогосподарських угідь земель сільськогосподарського призначення. Відповідно до п.1 Указу Президента України від 08.08.1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» - паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, отже земельна ділянка дозвіл на розроблення проекту відведення якої має намір отримати заявник досі перебуває у колективній власності. Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» - у разі якщо власники земельних часток (паїв) після розподілу земельних ділянок, що підлягали паюванню, до 1 січня 2019 року не прийняли рішення про розподіл інших земель, що залишилися у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, що не було припинено як юридична особа, та якщо такі землі не передані у власність у порядку, визначеному законом, розподіл таких земель проводиться згідно з вимогами цієї статті за згодою більшості осіб, визначених абзацами другим - четвертим частини першої статті 1 цього Закону, яким були виділенні земельні ділянки в розмірі земельної частки (паю). Відповідно до абз. 17 ст. 14-1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» - розподіл між власниками земельних часток (паїв) та їх спадкоємцями земель , що залишилися у колективній власності після розподілу земельних ділянок, має бути здійснений до 1 січня 2025 року.

Згідно наявної в матеріалах справи схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) в КСГП «Косино-Шомське» Берегівського району, яка затверджена розпорядження Берегівської РДА № 262 від 29.04.1998 року, земельна ділянка в контурі № 198 в с. Шом дозвіл на розроблення проекту відведення якої просив позивач, не значиться серед земельних ділянок, що підлягають розпаюванню.(а.с.16-19).

Згідно довідки № 74 від 13.07.2016 р. , яку надав ФОП ОСОБА_3 , земельна ділянка в контурі № 198 в с. Шом, відноситься до земель сільськогосподарського призначення.(а.с.14).

3. Мотиви суду та норми права, застосовані судом.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування" від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до п. 34 ч.1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання як вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Згідно з ч. 3 ст. 24 Закону України "Про місцеве самоврядування" органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно п. "б" ч.1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

У відповідності до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно до ч. 2 ст. 116 ЗК України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно з п. "в" ч. 3 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених вказаним Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Дана норма кореспондується зі змістом абз. 1 ч.3 ст.123 ЗК України, якою визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

З огляду на вказані норми права, суд дійшов висновку, що Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам :

а) законів,

б) прийнятих відповідно до них:

-нормативно-правових актів,

- генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації,

- схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць,

- проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відповідно до статті 20 ЗКУ віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Відповідно до статті 25 ЗКУ рішення про приватизацію земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій приймають органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень за клопотанням працівників цих підприємств, установ та організацій.

Відповідно до ст. 19 ЗУ "Про землеустрій" до повноважень сільських, селищних, міських рад у сфері землеустрою на території сіл, селищ, міст належать серед іншого організація і здійснення землеустрою.

Згідно статті 25 ЗУ "Про землеустрій" документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації.

Як вбачається із оскаржуваного рішення, відповідачем було відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки у зв`язку з тим, що вказана земельна ділянка знаходиться у межах господарського двору та досі перебуває у колективній власності. Крім того, відповідач зазначає, що вказана земельна ділянка перебуває у колективній власності сільськогосподарського підприємства і є не розпайованою, тому вона відповідно до абз. 17 ст.14-1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» має бути розпайована до 2025 року.

В той же час, згідно наявної в матеріалах справи схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) в КСГП «Косино-Шомське» Берегівського району, яка затверджена розпорядження Берегівської РДА № 262 від 29.04.1998 року, земельна ділянка в контурі № 198 в с. Шом дозвіл на розроблення проекту відведення якої просив позивач, не значиться серед земельних ділянок, що підлягають розпаюванню.(а.с.16-19)

Вказана обставина, як зазначалося вище, також підтверджується довідкою ФОП ОСОБА_3 № 74 від 13.07.2016 р., згідно якої земельна ділянка в контурі № 198 в с. Шом, відноситься до земель сільськогосподарського призначення.(а.с.14).

В оскаржуваному рішенні відмовляючи позивачу у наданні дозволу відповідач посилаючись на норми законів та Указу Президента не вказує на прийняті відповідачем відповідно до них: нормативно-правові акти, генеральний планів населеного пункту та іншої містобудівної документації, схеми землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проекти землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі № 545/808/17 та від 24 квітня 2018 року № 814/1961/17, від 13 листопада 2019 року у справі № 803/1244/16.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Дані обставини відповідач не спростував, а в силу ч.2 ст.77 КАСУ В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, враховуючи наведені вище положення Земельного кодексу України, та оскільки відповідач не навів в оскаржуваному рішенні, передбачених законом підстав для відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського, господарства орієнтовною площею 2.0 га за рахунок земель, розташованих на території Шомської сільської ради (с.Шом, контур 198) т;

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що підстав відмови, які передбачені ч. 7 ст. 118 ЗК України, відповідачем в оскаржуваному рішення не наведено.

Оцінюючи дії відповідача, суд також керується нормами частини другої статті 2 КАС України, в силу якої, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Встановлення невідповідності діяльності суб`єкта владних повноважень хоча б одному із зазначених критеріїв для оцінювання його рішень, дій та бездіяльності може бути підставою для задоволення адміністративного позову.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі "Рисовський проти України" (№ 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу "доброго врядування".

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах "Beyeler v. Italy" №33202/96, "Oneryildiz v. Turkey" №48939/99, "Moskal v. Poland" №10373/05).

Відтак, позовна вимога про визнання протиправним та скасування вказаного рішення підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання Шомську сільську раду, прийняти нове рішення, яким надати громадянці ОСОБА_2 дозвіл на розроблення проекту відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського, господарства орієнтовною площею 2.0 га за рахунок земель, розташованих на території Шомської сільської ради (с.Шом, контур 198), то суд зазначаєнаступне.

Як випливає зі змісту Рекомендації №R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за встановленими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно - дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

Наведене узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини в справах "Клас та інші проти Німеччини", "Фадєєва проти Росії", "Єрузалем проти Австрії", в яких останній зазначив, що завдання суду при здійсненні його контрольної функції не полягає у підміні органів влади держави, тобто суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовна вимога щодо зобов`язання відповідача прийняти рішення про надання позивачеві дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки у власність задоволенню не підлягає.

Згідно з нормами ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, у відповідності до положень ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Також виходячи з тексту оскаржуваного рішення, підстав його прийняття , посилань позивача на відсутність жодного документального доказу, а саме: щодо розташування будівель на вказаній земельній ділянці , а також відсутності документального підтвердження віднесення вказаної земельної ділянки до земель, які перебувають у колективній власності відповідачу слід під час процедури розгляду заяви позивача слід дотримуватися вимог, які суд перевіряє керуючись нормами частини другої статті 2 КАС України, а саме: обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) та з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Таким чином, з метою захисту порушених суб`єктом владних повноважень прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати Шомську сільську раду повторно розглянути заяву про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га в контурі 198 в с.Шом з урахуванням висновків суду.

Отже, дослідивши обставини справи крізь призму законодавчих норм, що регулюють спірні правовідносини, та враховуючи те, що відзив на позовну заяву відповідач суду не надав, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 9, 242-246 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікацйний номер НОМЕР_1 ) до Шомської сільської ради Берегівського району Закарпатської області (вул. Головна, буд. 97,с. Шом,Берегівський район, Закарпатська область,90220, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

2.Визнати протиправним та скасувати рішення Шомської сільської ради №348 від 29.08.2019 року, яким відмовлено ОСОБА_2 , у наданні дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2.0 га за рахунок земель, розташованих на території Шомської сільської ради (с.Шом, контур 198) .

3.Зобов`язати Шомську сільську раду (вул. Головна, буд. 97,с. Шом,Берегівський район, Закарпатська область,90220, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікацйний номер НОМЕР_1 ) про надання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2.0 га за рахунок земель, розташованих на території Шомської сільської ради (с.Шом, контур 198) з урахуванням висновків суду.

3. У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Шомської сільської ради Берегівського району Закарпатської області (вул. Головна, 97, с. Шом, Берегівський район, Закарпатська область, 90220, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікацйний номер НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок грн. 80 коп.) сплачений відповідно до квитанцій № від 27.12.2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адмінсуду через Закарпатський окружний адмінсуд.

СуддяЗ.Б.Плеханова