Справа № 465/5520/16-а
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2020-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2020 рокуЛьвівСправа № 465/5520/16-а пров. № 857/Н-17/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гуляка В.В.,

Довгополова О.М.,

з участю секретаря судового засідання Максим Х.Б.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Паращак І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові заяву ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2017 року (прийнятої у м. Львові колегією суддів у складі: головуючого судді Большакової О.О., суддів Глушка І.В., Макарика В.Я.; складеної у повному обсязі 07 квітня 2017 року) у справі за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м. Львова на постанову Франківського районного суду м. Львова від 29 листопада 2016 року в адміністративній справі № 465/5520/16-а за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м. Львова про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати дії Управління Пенсійного Фонду України у Франківському районі м. Львова (далі - УПФУ у Франківському районі м. Львова) щодо відмови у перерахунку їй пенсії у розмірі 90 % із середнього заробітку неправомірними та зобов`язати УПФУ у Франківському районі м. Львова провести перерахунок її пенсії у розмірі 90 % заробітної плати, зазначеної у довідці прокуратури Львівської області № 18-1077 від 16 червня 2016 року; зобов`язати відповідача провести перерахунок пенсії виходячи з розрахунку 90 % від середнього заробітку - 11 581,40 грн без обмежень граничного розміру та здійснити відповідні виплати з урахуванням отриманих доплат з 01 січня 2016 року без будь-яких обмежень.

Позов обґрунтовувала тим, що з 26 січня 2009 року вона отримує пенсію за вислугу років, призначену згідно з статтею 50-1 Закону «Про прокуратуру». У зв`язку з підвищенням з 01 грудня 2015 року заробітної плати прокурорсько-слідчим працівникам вона звернулася до УПФУ у Франківському районі м.Львова із заявою про проведення перерахунку її пенсії, надавши відповідну довідку прокуратури Львівської області, однак відповідачем їй було відмовлено у здійсненні такого перерахунку.

Постановою Франківського районного суду м.Львова від 29 листопада 2016 року позов задоволено.

Не погодившись із цим судовим рішенням, її оскаржило УПФУ у Франківському районі м. Львова, яке вважало, що судом допущено неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому просило скасувати вказану постанову та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволені адміністративного позову у повному обсязі.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2017 року апеляційну скаргу УПФУ у Франківському районі м. Львова задоволено; скасовано постанову Франківського районного суду міста Львова від 29 листопада 2016 року в адміністративній справі № 465/5520/16-а та прийнято нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

При цьому суд вказав, що на час звернення позивача до відповідача із заявою про перерахунок пенсії частини тринадцята та вісімнадцята статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ («Про прокуратуру») втратили чинність. Згідно з частиною двадцятою статті 86 Закону № 1697VII («Про прокуратуру») умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України, а тому ці зміни до законодавства не позбавляють позивача права на перерахунок пенсії, який був йому гарантований статтею 50-1 Закону № 1789-ХІІ при призначені пенсії, проте визначення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури покладено на Кабінет Міністрів України. Проте на час звернення позивача за перерахунком пенсії Кабінет Міністрів України відповідний нормативно-правовий акт не прийняв. Відтак, суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про неправомірність дій відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії.

Рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 р. у справі № 3-209/2018 (2413/18, 2807/19) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини двадцятої статті 86 Закону № 1697-VII зі змінами, яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначення пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Після цього, 03 січня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Восьмого апеляційного адміністративного суду із заявою про перегляд постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2017 року за виключними обставинами, в якій, зокрема, посилається на прийняття Конституційним Судом України рішення від 13 грудня 2019 року у справі № 3-209/2018. Також вказує на пропуск відповідачем строку на апеляційне оскарження постанови Франківського районного суду м. Львова від 29 листопада 2016 року та посилається на судові рішення, в яких викладені правові позиції щодо неможливості застосування норм законодавства, на підставі яких їй відмовлено у перерахунку пенсії.

Правонаступник УПФУ у Франківському районі м.Львова Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області 10 березня 2020 року подало заперечення на заяву, в якому вказує, що рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року у справі № 3-209/2018 не змінює правового регулювання спірних правовідносин та не доводить факту допущення судом помилки при вирішенні цього спору. Просить відмовити заявнику у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами в повному обсязі.

У судовому засіданні позивач підтримала вимоги поданої заяви; просить її задовольнити. Представник відповідача, вважаючи постанову суду апеляційної інстанції законною та обгрунтованою, просила заяву про перегляд судового рішення за виключними обставинами залишити без задоволення, а постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2017 року - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заяви у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що заява не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за виключними обставинами.

Згідно із частиною п`ятою статті 361 КАС України підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є:

1) встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане;

2) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні зло-чину, внаслідок якого було ухвалено судове рішення;

3) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні цієї справи судом.

Частиною шостою цієї ж статті передбачено, що при перегляді судового рішення за виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Аналізуючи вищенаведену норми закону, суд апеляційної інстанції вважає, що встановлення Конституційним Судом України неконституційності окремого положення закону, застосованого при вирішенні справи, надає лише право на перегляд такого судового рішення за виключними обставинами, а не є беззаперечною обставиною за наявності якої суд зобов`язаний ухвалити судове рішення на користь особи, яка звертається із заявою про перегляд судового рішення за виключними обставинами.

Як видно з матеріалів справи, спірні правовідносини в цій справі виникли з 23 серпня 2016 року дати звернення позивача до пенсійного органу із заявою про проведення перерахунку призначеної, як працівнику прокуратури, пенсії у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників, на підставі довідки прокуратури Львівської області від 16 червня 2016 року № 18/077.

На час виникнення спірних правовідносин положення статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ втратили чинність, крім частин 3, 4, 6 та 11, проте ці частини не стосуються питання щодо проведення перерахунку пенсії, призначеної працівнику прокуратури, у зв`язку із підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників.

Положення частини 20 статті 86 Закону № 1697-VII на час виникнення спірних правовідносин також не передбачали проведення перерахунку пенсії, призначеної працівнику прокуратури, у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників.

Рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року № 7-р(ІІ)/2019 ви-знані такими, що не відповідають Конституції України положення частини двадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697VII зі змінами, яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 резолютивної частини цього Рішення встановлено, що положення частини двадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697VII зі змінами, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Пунктом 3 резолютивної частини цього Рішення встановлений порядок виконання цього рішення:

«- частина двадцята статті 86 Закону України Про прокуратуру від 14 жовтня 2014 року № 1697VII зі змінами не підлягає застосуванню з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення;

- частина двадцята статті 86 Закону України Про прокуратуру від 14 жовтня 2014 року № 1697VII підлягає застосуванню в первинній редакції:

«20. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в по-рядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки».

Таким чином, положення частини двадцятої статті 86 Закону № 1697-VII, які передбачають умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури, застосовуються з 13 грудня 2019 року, та не поширюють свою дію на правовідносини, які виникли до 12 грудня 2019 року включно.

За відсутності з 01 січня 2015 року умов та порядку для проведення перерахунку пенсії призначеної за Законом № 1789-ХІІ та втрату чинності статтею 50-1 Закону № 1789-ХІІ (в частині, якою Кабінету Міністрів України було надано повноваження визначати умови та порядок проведення перерахунку пенсій призначених за цим законом), суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок, викладений у постанові Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2017 року про правомірність дій пенсійного органу та прийнятого ним рішення про відмову у проведенні перерахунку пенсії.

Крім того, станом на час звернення заявника до пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії, так і на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій, ні Закон № 1789-ХІІ, ні Закон № 1697-VII не встановлювали конкретних умов для проведення перерахунку пенсії, а лише декларували можливість перерахунку пенсії на умовах та в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Разом з тим, з часу надання Кабінету Міністрів України повноважень визначати умови та порядок проведення перерахунку пенсії за вислугу років призначених, відповідно до цих законів, Кабінет Міністрів України не приймав жодного нормативно-правового акту, який би визначав такі умови та порядок перерахунку пенсій.

При цьому суд апеляційної інстанції зазначає, що перерахунок пенсії на підставі частини 18 статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ, яка втратила чинність з 15 липня 2015 року, є порушенням приписів статті 19 Конституції України, що є нормою прямої дії та зобов`язує органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. А положення частини 20 статті 86 Закону № 1697-VII в первинній редакції, яка зазнала змін до набрання чинності законом, підлягають застосуванню з дня втрати чинності редакції цієї норми, яка визнана неконституційною, тобто з 13 грудня 2019 року.

Крім цього, Закон № 1697-VII, зокрема, стаття 86 та Перехідні положення не містять норм, якими безпосередньо були б врегульовані умови та порядок перерахунку пенсії працівникам прокуратури, пенсія яким призначена відповідно до Закону № 1789-ХІІ.

Проте частиною 14 статті 86 Закону № 1697-VII встановлено, що за пенсіонерами і членами їхніх сімей зберігаються пільги і гарантії соціального захисту, передбачені цим Законом та іншими законодавчими актами. Оскільки, поняття соціального захисту включає в себе систему суспільно-економічних заходів, спрямованих на матеріальне забезпечення населення від соціальних ризиків (хвороба, інвалідність, старість, втрата годувальника, безробіття, нещасний випадок на виробництві тощо), суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що право заявника в цій справі на перерахунок пенсії відповідно до частини 20 статті 86 Закону № 1697-VII з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 13.12.2019 № 7-р(ІІ)/2019, відновлено з 13 грудня 2019 року.

Щодо періоду часу, в який Верховна Рада України надала повноваження Кабінету Міністрів України, визначати умови та порядок перерахунку пенсії, що визнано неконституційним, та в якій Кабінет Міністрів України не прийняв жодного нормативно-правового акту, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що питання перерахунку пенсії за цей час має вирішуватись законодавчим органом державної влади, оскільки за приписами Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення (пункт 6 частини 1 статті 92).

За висновком Конституційного Суду України викладеними в рішенні від 13 грудня 2019 року № 7-р(ІІ)/2019, оспорюване положення Закону порушує конституційні засади поділу державної влади в Україні на законодавчу, виконавчу і судову, призводить до порушення регулювання основ соціального захисту прокурорів, оскільки за його змістом регулювання порядку перерахунку призначеної пенсії працівникам прокуратури має здійснюватися актом Кабінету Міністрів України, а не законом України.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2017 року, оскільки рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 р. № 7-р(ІІ)/2019 не вплинуло на правильність висновків апеляційного суду під час ухвалення постанови про перегляд якої просив заявник.

При цьому, покликання ОСОБА_1 в обгрунтування заяви про перегляд за виключними обставинами судового рішення на пропуск відповідачем строку на апеляційне оскарження постанови Франківського районного суду м. Львова від 29 листопада 2016 року, а також на судові рішення, в яких викладені правові позиції щодо неможливості застосування норм законодавства, на підставі яких їй відмовлено у перерахунку пенсії, не заслуговують на увагу, оскільки такі з урахуванням частини п`ятої статті 361 КАС України не є підставами для перегляду судового рішення у зв`язку виключними обставинами.

Згідно із частиною другою статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини право на справедливий су-довий розгляд, гарантоване ст. 6 § 1 Конвенції про захист прав та основоположних свобод. Одним з основних аспектів верховенства права є принцип юридичної певності, який, серед іншого, вимагає, щоб остаточні рішення судів не могли бути поставлені під сумнів.

Новий розгляд справи, провадження у якій було закінчено остаточним рішенням, у зв`язку з нововиявленими (виключними) обставинами на вимогу сторони провадження, сам по собі не суперечить принципові юридичної визначеності в тій мірі, в якій він використовується для виправлення помилок правосуддя. Проте, Суд повинен визначити, чи була така процедура застосована у спосіб, сумісний зі ст. 6 Конвенції.

Правова певність передбачає дотримання принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже раз вирішеної справи. Цей принцип полягає в тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи (рішення № 69529/01 у справі Правєдная проти Росії; у справі Рябих проти Росії, № 52854/99, пункт 52; у справі Брумареску проти Румунії, № 28342/95, пункт 61).

Відповідно до частини четвертої статті 368 КАС України за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може:

1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі;

2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення;

3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що доводи наведені в заяві не спростовують висновків, викладених в постанові суду, а тому в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами необхідно відмовити та залишити постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2017 року в силі.

Керуючись ст.ст. 308, 325, 328, 329, 361, 363, 368, 369 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за виключними обставинами відмовити.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2017 року у справі № 465/5520/16-а залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
О. М. Довгополов
Ухвала складена в повному обсязі 13 березня 2020 року.