Справа № 1.380.2019.004377
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2020-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2020 рокуЛьвівСправа № 1.380.2019.004377 пров. № А/857/1714/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2019 року у справі № 1.380.2019.004377 (головуюча суддя Сподарик Н.І., м. Львів, час прийняття 10:06 год., повний текст рішення складений 24 грудня 2019 року) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС, Державної казначейської служби України про визнання протиправними дій та стягнення шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Львівської митниці ДФС, Державної казначейської служби України, в якому просив: а) визнати протиправними дії Львівської митниці ДФС в частині незабезпечення належного зберігання товару, вилученого в позивача відповідно до протоколу про порушення митних правил від 04.03.2018 № 1495/20900/18;

б) стягнути з Державного бюджету України (Державна казначейська служба України) на користь ОСОБА_1 шкоду у розмірі 21 097, 44 грн.

Рішенням від 17 грудня 2019 року Львівський окружний адміністративний суд позов задовольнив повністю.

Визнав протиправними дії Львівської митниці ДФС в частині незабезпечення належного зберігання товару, вилученого в позивача протоколом про порушення митних правил від 04.03.2018 № 1495/20900/18.

Стягнув з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 шкоду у розмірі 21 097, 44 грн.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Галицька митниця Держмитслужби оскаржила його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності при вирішенні спору про відшкодування майнової шкоди, з врахуванням положень ст.1173 ЦК України, обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача. Таким чином, в порушення наведених приписів цивільного законодавства, суд першої інстанції не встановив протиправності дій (бездіяльності) Львівської митниці ДФС (посадових осіб) внаслідок чого товар було пошкоджено, як і не встановив причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями (бездіяльністю).

Також апелянт покликається на положення ст. 241 МК України, відповідно до яких власники товарів, що зберігаються на складах органів доходів і зборів під митним контролем, або уповноважені ними особи можуть з дозволу та під контролем цих органів здійснювати із зазначеними товарами операції, передбачені статтею 325 цього Кодексу, а також, зокрема, прості складські операції, необхідні для забезпечення збереження цих товарів (переміщення товарів у межах складу з метою раціонального розміщення; чищення; провітрювання; створення оптимального температурного режиму зберігання; сушіння, у тому числі із створенням потоку тепла; захист від корозії; боротьба із шкідниками; інвентаризація).

З огляду на викладені норми, апелянт робить висновок, що митниця під час зберігання товарів на складах повинна забезпечити схоронність товарів, поміщених на складах митниці, з метою гарантування перебування товарів під митним контролем та недопущення надходження (вилучення) товарів з порушенням законодавства з питань державної митної справи.

Водночас, згідно з положеннями ст. 241 МК України здійснення операцій з товарами, що розміщені на складах митниці, з метою створення необхідних умов для їх зберігання, зокрема, прості складські операції, є правом власника товарів, та не є обов`язком митного органу.

З огляду на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Крім цього, Галицькою митницею Держмитслужби заявлено клопотання про заміну відповідача по справі, яке з урахуванням положень статті 52 КАС України, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне задовольнити та замінити Львівську митницю ДФС на його правонаступника Галицьку митницю Держмитслужби.

Позивач надіслав відзив на апеляційну скаргу, в якому обґрунтовує правомірність рішення суду першої інстанції та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційного суду заперечив вимоги апеляційної скарги та просить відмовити у її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що 04 березня 2018 року відносно ОСОБА_1 посадовою особою Львівської митниці ДФС складено протокол про порушення митних правил №1495/20900/18, за ознаками правопорушення, передбаченого статтею 472 Митного кодексу України.

Відповідно до вказаного протоколу, на підставі статті 511 Митного кодексу України, у позивача було вилучено: харчову добавку при спортивному харчуванні ACTIV LAB SPORT в асортименті фірми ActivLab., країни виробника Польща, в упаковці виробника по 5 кг, в картонних коробках по 5 упаковок. Загальна кількість 38 коробок, 190 упаковок загальною вагою 950 кг.; харчову добавку при спортивному харчуванні ACTIV LAB SPORT в асортименті фірми ActivLab., країни виробника Польща, в поліетиленовій упаковці виробника по 1,2 кг, у кількості 2 штуки загальною вагою 2,4 кг.

Згідно висновку спеціаліста Львівської торгово-промислової палати №19-09/697 від 11.07.2018 року за результатами проведеної експертизи, призначеної під час провадження у справі про порушення митних правил, загальна вартість харчових добавок при спортивному харчуванні становить 71733, 98 грн.

Постановою Галицького районного суду міста Львова від 13 грудня 2018 року у справі №461/5654/18, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного суду від 01.02.2019, провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, передбаченого статтею 472 МК України, закрито у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності та постановлено повернути йому вилучений товар.

8 лютого 2019 року ОСОБА_1 подав заяву про повернення товару зі складу митниці, для вивезення товару в Республіку Польща через пункт пропуску «Шегині-Медика», яка була задоволена начальником митниці 15 лютого 2019 року.

Під час знаходження на складі митниці, що знаходиться на території митного поста «Мостиська» Львівської митниці ДФС, ОСОБА_1 виявив, що відповідний товар є непридатним до використання внаслідок фізичного пошкодження упаковок, спричиненого мишоподібними гризунами.

З метою визначення розміру заподіяної шкоди, ОСОБА_1 18.04.2019 звернувся до судового експерта ОСОБА_2 з відповідною заявою.

05.08.2019 судовий експерт ОСОБА_2 підготував висновок № 19/1/134, відповідно до якого розмір матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок пошкодження гризунами майна, а саме: харчової добавки «Mass UP» різних смаків в упаковці виробника по 5 кг в кількості 56 уп. та харчової добавки «Mass UP» різних смаків в упаковці виробника по 1,2 кг, в кількості 0 уп., становить - 21 097, 44 грн.

Позивач, вважаючи дії митниці в частині незабезпечення належного зберігання товару, вилученого в позивача протоколом про порушення митних правил від 04.03.2018 № 1495/20900/18, протиправними, звернувся із даним позовом до суду.

Задовольняючи позовну заяву, суд першої інстанції керувався тим, що ч.5 ст.239 МК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та п.1.5. Порядку роботи складу митниці ДФС, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 №627, передбачено, що органи доходів і зборів несуть передбачену законом відповідальність за втрату або пошкодження товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що зберігаються ними. В даному випадку пошкодження товарів відбулось саме на складі Львівської митниці ДФС.

Щодо розміру шкоди, то суд першої інстанції вважає, що позивач довів його належними та допустимими доказами, натомість відповідач не скористався наданим йому правом на рецензію відповідного висновку, передбаченого статтею 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», не подавав клопотання про проведення експертизи до суду, а відповідний висновок ТПП видавався на замовлення відповідача.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд зазначає наступне.

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною другою статті 30 Митного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що шкода, заподіяна особам та їх майну неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю органів доходів і зборів або їх посадових осіб чи інших працівників при виконанні ними своїх службових (трудових) обов`язків, відшкодовується цими органами, організаціями у порядку, визначеному законом.

За загальними положеннями, передбаченими частиною першою статті 1166 Цивільного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1173 Цивільного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи, відшкодовується на підставі статті 1174 Цивільного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Статті 1173, 1174 Цивільного кодексу України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 Цивільного кодексу України.

За змістом положень статей 15, 16 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

При цьому, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» та у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

За визначенням пункту 2 частини першої статті 4 цього ж Кодексу публічно-правовий спір це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Враховуючи наведені правові норми, а також обставини справи суд апеляційної інстанції вважає, що вказані позовні вимоги, зокрема, і в частині незабезпечення належного зберігання вилученого товару, спрямовані на відшкодування позивачу завданої майнової шкоди у вигляді вартості пошкодженого майна, що зберігалося на митному складі.

При цьому, у постанові від 18 вересня 2019 року у справі № 808/973/18 Велика Палата Верховного Суду зазначає, що між митницею як територіальним органом Державної фіскальної служби України та відповідачем юридичною особою, при поміщенні товару, переміщеного на митну територію України, на складі митного органу, виникають правовідносини зі зберігання товару, які є господарськими, а тому спір підлягає розгляду за правилами ГПК у господарському суді.

Крім того, у постанові від 12 березня 2019 року №12-199гс18 Велика Палата Верховного Суду визначає, що питання наявності між сторонами деліктних зобов`язань та цивільно-правової відповідальності за заподіяну шкоду, у спорах щодо відшкодування такої органами державної влади, яка виникла наслідок не повернення вилучених посадовими особами речей чи документів, які були об`єктами певного правопорушення, виявленого під час проведення відповідних перевірок або інших процесуальних дій, перебуває у площині цивільних правовідносин потерпілого та держави.

Відтак, зважаючи на суб`єктний склад сторін, суть спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції вважає, що спір у даній справі не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

При цьому частина перша статті 319 КАС визначає, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених статтею 238 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19 КАС, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Такі обставини є безсумнівною підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття постанови про закриття провадження у цій справі.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2019 року у справі № 1.380.2019.004377 скасувати, провадження у справі закрити.

Роз`яснити учасникам справи право звернення із такими позовними вимогами до суду цивільної юрисдикції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання до Верховного Суду касаційної скарги.

Головуючий суддя В. В. Святецький
судді Л. Я. Гудим
О. М. Довгополов
Повне судове рішення складено 13.03.2020.