Справа № 380/2125/20
Суддя: Качур Роксолана Петрівна
Дата ухвалення: 2020-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/2125/20
У Х В А Л А

з питань забезпечення позову

16 березня 2020 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Качур Р.П., розглянув у порядку письмового провадження заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Львівської міської ради про визнання протиправною скасування ухвали,

УСТАНОВИВ:

фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Львівської міської ради, в якому просить визнати протиправними та скасувати підпункт 5.2 пункту 5 в частині: «Рекомендувати не здійснювати реалізацію алкогольних та слабоалкогольних напоїв у тимчасових спорудах…», «…Виявлення тимчасових споруд, основною діяльністю яких є торгівля алкогольними напоями … є підставою для підготовки управлінням архітектури та урбаністики департаменту містобудування проекту ухвали про вилучення таких тимчасових споруд з Комплексної схеми» та підпункт 7.8 пункту 7 ухвали Львівської міської ради від 26.12.2019 №6107 «Про здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м. Львова».

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка вказує, що ухвала Львівської міської ради № 6107 від 26.12.2019 в частині ухвалення підпункту 5.2 пункту 5 та підпункту 7.8 пункту 7 є очевидно незаконною, протиправною, прийнятою всупереч чинному законодавству про захист економічної конкуренції та права власності, а відтак підлягає скасуванню в цій частині.

Разом з позовною заявою позивачка подала заяву про забезпечення адміністративного позову шляхом:

1) зупинення дії підпункту 5.2 пункту 5 та підпункту 7.8 пункту 7 ухвали Львівської міської ради від 26.12.2019 № 6107 «Про здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м. Львова» до набрання відповідним рішенням суду законної сили;

2) заборони Львівській міській раді (в тому числі, але не виключно посадовим особам, структурним підрозділам, постійним та тимчасовим депутатським комісіям та робочим групам Львівської міської ради) вчиняти будь-які дії, спрямовані на реалізацію підпункту 5.2 пункту 5 та підпункту 7.8 пункту 7 ухвали Львівської міської ради від 26.12.2019 № 6107 «Про здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м. Львова» до набрання відповідним рішенням суду законної сили;

3) заборони Львівській міській раді (в тому числі, але не виключно посадовим особам, структурним підрозділам, постійним та тимчасовим депутатським комісіям та робочим групам Львівської міської ради) приймати будь-які рішення:

3.1) щодо обмеження та заборони суб`єктами підприємницької діяльності, тимчасові споруди яких включені у Комплексну схему, здійснювати реалізацію алкогольних, слабоалкогольних напоїв у цих тимчасових спорудах;

3.2) щодо вилучення тимчасових споруд із Комплексної схеми, та/або демонтажу тимчасових споруд до набрання відповідним рішенням суду законної сили.

Обґрунтовуючи цю заяву позивачка покликається на те, що ухвала Львівської міської ради № 6107 від 26.12.2019 в частині ухвалення підпункт 5.2 пункту 5 та підпункту 7.8 пункту 7 є очевидно незаконною, протиправною, прийнятою всупереч чинному законодавству про захист економічної конкуренції та права власності, а відтак підлягає скасуванню в цій частині. Зокрема зазначає, що Львівська міська рада самовільно перейняла на себе властиву органу місцевого самоврядування функцію контролю за дотриманням ліцензійних умов ліцензованої діяльності, своїм рішенням/ухвалою підмінила норму закону та допустила порушення правил здорової конкуренції, обмеживши та спотворивши останню, оскільки поставила в нерівне становище об`єктів підприємницької діяльності, що вказані у додатку до оскаржуваної ухвали, з іншими суб`єктами підприємницької діяльності, які здійснюють роздрібну торгівлю алкогольними та алкогольними напоями не у тимчасових спорудах.

В силу ч. 1 ст. 154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд зазначає таке.

Інститут забезпечення адміністративного позову регламентовано статтями 150, 151 КАС України, які закріплюють підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також способи забезпечення позову в адміністративному процесі.

Забезпечення адміністративного позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті визначених законом заходів з метою створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

Відповідно до частини першої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

За приписами ч. 1 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Частина 2 ст. 151 КАС України передбачає, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Виходячи із наведеного, у випадку звернення сторони із заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення із такою заявою.

Таким чином, із цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд згідно ч. 1 ст. 90 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивачка лише вказує на те, що ухвала Львівської міської ради № 6107 від 26.12.2019 в частині ухвалення підпункту 5.2 пункту 5 та підпункту 7.8 пункту 7 прийнята за відсутності у Львівської міської ради відповідних повноважень.

Суд зауважує, що відповідність дій Львівської міської ради та наявність у відповідача повноважень на прийняття оскаржуваної ухвали не є предметом розгляду в ході вирішенні питання про наявність підстав для забезпечення позову, у зв`язку з чим задоволення такої заяви призведе до фактичного вирішення справи по суті без розгляду справи, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Також у ході розгляду поданої заяви позивачкою не наведено, а судом не виявлено жодних фактів очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до прийняття у справі судового рішення, або неможливості захисту таких прав та інтересів без вжиття заходів забезпечення позову, або необхідності докласти значних зусиль та витрат для відновлення таких прав та інтересів при виконанні у майбутньому судового рішення, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Окрім того суд вважає за необхідне звернути увагу, що можливе настання негативних наслідків не є беззаперечним доказом для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.

Чинне законодавство передбачає можливий захист порушеного права, в тому числі, шляхом відшкодування шкоди, заподіяної вчиненими протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, що свідчить про наявність механізмів для відновлення порушених прав позивача, якщо таке буде встановлено при вирішенні спору по суті.

Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що забезпечення позову шляхом заборони Львівській міській раді вчиняти будь-які дії щодо реалізації ухвали Львівської міської ради № 6107 від 26.12.2019 з позиції суду створюватиме перешкоду для реалізації Львівською міською радою її законних повноважень та буде формою втручання у дискреційні повноваження відповідача.

Враховуючи зазначене, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову та доводів наведених на його обґрунтування, суд дійшов висновку про його необґрунтованість та не вбачає підстав для задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 150, 153, 154, 243, 248, пп.15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Львівської міської ради про визнання протиправною скасування ухвали відмовити.

2. Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала може бути оскаржена протягом 15 днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Кодексом адміністративного судочинства України.

Повний текст ухвали складений 16.03.2020.

Суддя Р.П. Качур