Справа № 826/7819/17
Суддя: Смолій І.В.
Дата ухвалення: 2020-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

10 березня 2020 року м. Київ № 826/7819/17

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі судді Смолія І.В., розглянувши заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об`єднання" про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в справі №826/7819/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об`єднання"

до Державної фіскальної служби України

про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об`єднання, (надалі також - позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Державної фіскальної служби України (надалі - відповідач), в якому просили визнати протиправною бездіяльність Державної фіскальної служби України, що полягає у незабезпеченні автоматичного збільшення значення суми податку в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на яку Товариство з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об`єднання" має право зареєструвати податкові накладні / розрахунки коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, на суму від`ємного значення податку у розмірі 211 591 128 грн., задекларованого Товариством в податковій декларації з податку на додану вартість за червень 2015 року; зобов`язати Державну фіскальну службу України збільшити у системі електронного адміністрування податку на додану вартість суму податку, на яку Товариство з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об`єднання" має право зареєструвати податкові накладні / розрахунки коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, на суму від`ємного значення податку у розмірі 211 591 128 грн., задекларованого Товариством в податковій декларації з податку на додану вартість за червень 2015 року.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.09.2017 року адміністративний позов задоволено.

27.02.2018 року постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.09.2017 року набрала законної сили.

На виконання рішення від 18.09.2017 року, Окружним адміністративним судом у м. Києві 16.04.2018 видані виконавчі листи у справі №826/7819/17.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.10.2019 року (ДМ №2990) в задоволенні заяви про зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення у справі №826/7819/17 відмовлено.

Через відділ документального обігу, контролю та забезпечення розгляду звернень громадян (канцелярію) Окружного адміністративного суду міста Києва від позивача надійшла заява (ДМ №4737) про зобов`язання сторони відповідача подати звіт про виконання судового рішення в справі №826/7819/17.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.02.2020 року вказану заяву призначено до розгляду в судовому засіданні.

Представники сторін в судове засідання не прибули, про причини неприбуття суд не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, суд на ухвалив здійснювати подальший розгляд заяви в порядку письмового провадження.

Розглянувши подану заяву позивача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтується заява, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду заяви і вирішення її по суті, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З аналізу викладених норм вбачається, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, а не його обов`язком.

Європейський Суд з прав людини звертав увагу, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (рішення у справі "Скордіно проти Італії" (Scordino v. Italy). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі "Сіка проти Словаччини" (Sika v. Slovaki), №2132/02, пп. 24-27, від 13.06.2006, пп. 18 рішення "Ліпісвіцька проти України" №11944/05 від 12.05.2011).

Крім того, у рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах "Бурдов проти Росії" від 07.05.2002, "Ромашов проти України" від 27.07.2004, "Шаренок проти України" від 22.02.2004 зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне зобов`язувальне рішення залишалося бездієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід`ємною частиною судового процесу.

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі "Сокур проти України" (Sokur v. Ukraine), №29439/02, від 26.04.2005, та у справі "Крищук проти України" (Kryshchuk v. Ukraine), №1811/06, від 19.02.2009).

Згідно зі статтею 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до приписів частини другої статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Слід зауважити, що судовий контроль не встановлювався при ухваленні постанови від 18.09.2017 року у справі №826/7819/17.

Разом із цим, вказаною нормою КАС України передбачено право, а не обов`язок суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, проти якого ухвалено судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. Тобто, встановлення судового контролю є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі № 826/18826/14, від 19.11.2018 року у справі № 804/10264/15.

Водночас, суд наголошує, що завершальною стадією судового провадження з примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) є виконавче провадження (стаття 1 Закону України "Про виконавче провадження").

При цьому, у разі відсутності добровільного виконання судових рішень, приписами Закону України "Про виконавче провадження" врегульований порядок дій та заходів, що спрямовані на примусове виконання таких рішень.

При цьому, як було зазначено вище, з метою виконання судового рішення у справі №826/7819/17 позивачу 16.04.2018 року було видано виконавчі листи.

Отже, заходи примусового виконання рішень здійснюються у спосіб та в порядку, які встановлені Законом України "Про виконавче провадження".

Таким чином, позивач має право звернутись до суду в порядку статті 287 КАС України, із позовною заявою, якщо вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено його права, свободи чи інтереси в процесі виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

Крім того, суд зазначає, що позивач не скористався своїм правом та не оскаржив постанову відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 13.05.2019 року ВП №57557465.

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення у справі №826/7819/17.

Керуючись статтями 248, 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд,-

ухвалив:

В задоволенні заяви про встановлення судового контролю в адміністративній справі №826/7819/17 - відмовити.

Копію ухвали направити сторонам.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та оскарженню не підлягає.

Суддя І.В. Смолій