Справа № 805/136/16-а
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2020-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про зупинення провадження по справі

17 березня 2020 року справа №805/136/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Казначеєва Е.Г., суддів: Компанієць І.Д., Ястребової Л.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 29 листопада 2016 р. у справі № 805/136/16-а (головуючий І інстанції Бабаш Г.П.) за позовом ОСОБА_1 до Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про стягнення суми вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

20 січня 2016 року ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (далі відповідач, ГУ МВС України в Донецькій області), у якому, з урахуванням уточнень, просила: стягнути з відповідача на користь позивача суму вихідної допомоги при звільненні, розраховану у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років. Призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей» від 17 липня 1992 року № 393, Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100; стягнути з ГУ МВС України в Донецькій області середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні; зобов`язати відповідача видати позивачу довідку із зазначенням періоду служби в органах внутрішніх справ, займаної посади та присвоєного спеціального звання.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 29 листопада 2016 року позовні вимоги задоволено частково, а саме суд: стягнув з ГУ МВС України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 11070,05 грн.; стягнув з ГУ МВС України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення у розмірі 5016,88 грн. (з відрахуванням податків, зборів та інших обов`язкових платежів). У задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Головне управління МВС України в Донецькій області, не погодившись з судовим рішенням, подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що в розрахунок спірної допомоги включається посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, відсоткова надбавка за вислугу років та додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, премії тощо) у розмірі, що були їм встановлені на день звільнення зі служби. Вважає, що судом першої інстанції невірно розраховано одноразову грошову допомогу виходячи з розміру середньомісячного грошового забезпечення позивача на момент звільнення. При цьому, одноразова грошова допомога позивачу виплачена у належному розмірі, який обчислено на підставі положень діючого законодавства. Щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, апелянт зазначив, що положення Кодексу законів про працю України, на які посилається суд першої інстанції, а саме - ст.ст. 116, 117 не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки вони регулюються спеціальним законодавством. Крім того, апелянт наголошує на тому, що судом першої інстанції проігноровано норми процесуального права, а саме ст. 99, 100 Кодексу адміністративного судочинства України щодо пропуску місячного строку звернення позивача до суду із даним позовом. Враховуючи вищевикладене, апелянт вважає, що постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що тягне за собою її скасування та відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с. 161-163).

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 08 лютого 2017 року скасовано постанову Донецького окружного адміністративного суду від 29 листопада 2016 року та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі № 805/136/16-а задоволено частково касаційну скаргу ОСОБА_1 , постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 08 лютого 2017 року в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні скасовано, а справу № 805/136/16-а в цій частині направлено на новий розгляд до Першого апеляційного адміністративного суду. В іншій частині постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 08 лютого 2017 року залишено в силі.

Вивчивши матеріали адміністративної справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо зупинення провадження у справі з огляду на наступне.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.236 КАС України суд має право зупинити провадження у справі в разі перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду - до набрання законної сили судовим рішенням касаційної інстанції.

Ухвалою від 06 листопада 2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі пункту 8 частини першої Перехідних положень КАС України, оскільки вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України, викладеного у постанові від 15 вересня 2015 року (№ 21-1765а15).

У постанові Верховного Суду України від 15 вересня 2015 року (№ 21-1765а15) зазначено, що відповідно до приписів частини першої статті 117 КЗпП у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду зазначає, що правовий висновок Верховного Суду України у справі № 21-1765а15 є застосовним до спірних правовідносин у справі № 810/451/17, однак, на думку колегії, цей правовий висновок Верховного Суду України не узгоджується з підходами (поглядами) Європейського суду з прав людини щодо тлумачення і застосування положень статті 117 КЗпП, висловленими у справі Меньшакова проти України (заява № 377/02; рішення від 08 квітня 2010 року), фактичні обставини якої за суттю теж є подібними до обставин справи № 810/451/17.

Як вбачається з ухвали Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року було прийнято до розгляду справу № 810/451/17.

У справі № 810/451/17, спір, як і в даній справі, стосується стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Великої Палати Верховного Суду у справі № 810/451/17 сприятиме повному та об`єктивному розгляду вказаної справи, провадження у справі № 805/136/16-а необхідно зупинити до набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду у справі № 810/541/17.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 236, 292, 311, 321, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Зупинити апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 29 листопада 2016 р. у справі № 805/136/16-а до набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду у справі № 810/451/17.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 березня 2020 року.

Суддя-доповідач Е.Г. Казначеєв

Судді І.Д. Компанієць

Л.В. Ястребова