Справа № 340/3427/19
Суддя: О.С. Петренко
Дата ухвалення: 2020-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2020 року справа № 340/3427/19

Кіровоградський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Петренко О.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідача: Головне управління НП в Кіровоградській області, вул. В. Чміленка,41, м.Кропивницький,25006

про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить:

1) визнати протиправною бездіяльність ГУ НП в Кіровоградській області щодо ненадання йому щорічної основної відпустки та додаткової оплачуваної відпустки за 2020 рік;

2) зобов`язати ГУ НП в Кіровоградській області надати йому щорічну основну відпустку та додаткову оплачувану відпустку за 2020 рік з дня набрання рішенням законної сили;

3)встановити судовий контроль за виконанням судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він звернувся до відповідача з рапортом про надання йому щорічної основної та додаткової відпуски за 2020 рік, однак, відповідач, не розглянув такий рапорт, на думку позивача, свідчить про протиправну бездіяльність відповідача.

Ухвалою суду від 31 грудня 2019 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.1-2).

Представником відповідача надано відзив на вказаний позов, у якому відповідач проти позовних вимог заперечує, просить відмовити в їх задоволенні (а.с.34-41).

Від представника позивача до суду надійшов відповідь на відзив (а.с.77-84).

Від представника позивача до суду надійшло заперечення щодо відповіді на відзив (а.с.94-98).

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача проти позовних вимог заперечив.

У судовому засіданні був допитаний в якості свідка ОСОБА_2 .

Відповідно до усної ухвали, занесеної до журналу судового засідання 27.02.2020 року, подальший розгляд справи вирішено проводити в порядку письмового провадження (а.с.120).).

Дослідивши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходить службу в ГУ НП в Кіровоградській області.

18.11.2019 року позивач звернувся до начальника ГУ НП в Кіровоградській області з рапортом про надання щорічної основної оплачуваної відпустки, додаткової оплачуваної відпустки за 2020 рік (а.с.10).

Даний рапорт направлено на адресу управління засобами поштового зв`язку.

16.12.2019 року представником позивача направлено адвокатський запит на ім`я начальника ГУ НП в Кіровоградській області з проханням надати витяг з наказу по особовому складу про надання ОСОБА_1 відпуски за 2020 рік (а.с.14).

Листом ГУ НП в Кіровоградській від 20.12.2019 р. №29аз/01/15-19 повідомлено, що ОСОБА_1 відпустка не надана, так як не узгоджено конкретної дати його відбуття у відпустку (а.с.15).

До вказаного листа також додано лист №2731/01/15-19 від 16.12.2019 року, в якому ОСОБА_1 повідомлено, що керівництво ГУ НП в Кіровоградській області не підтримує його рапорт на відпустку та проінформовано про необхідність узгодити з керівництвом надання йому відпустки. Також у вказаному листі зазначено, що рапорт позивача не розглянуто, оскільки він перебуває на лікарняному (а.с.17).

В подальшому, 26.12.2019 року позивач повторно подав до ГУ НП рапорт, в якому просив включити його до графіку відпустки на 2020 рік, надати щорічну основну оплачувану відпустку за 2020 рік та додаткову оплачувану відпустку, в зв`язку з поданням путівки до ОПТС «Мрія» (а.с.18-19).

Однак, відповідач його рапорт знову залишив без задоволення.

Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, що стало підставою для звернення до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України регулюється Законом України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року №580-VIII.

За змістом частини 1 статті 92 частини 1 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом.

Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку із навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки (ч.2 ст. 92 Закону України "Про Національну поліцію").

За змістом частини 2 статті 93 Закону України "Про Національну поліцію" тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить 30 календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки.

Чергова відпустка надається поліцейському, як правило, до кінця календарного року (п.7 ст. 93 Закону України "Про Національну поліцію").

Тобто, спеціальним законом встановлене право поліцейських на відпустки, визначено їх тривалість, але не встановлено порядку надання відпусток.

В свою чергу, положеннями Закону України "Про відпустки" встановлено державні гарантії права на відпустки, визначено умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Відповідно до ч. 10 ст. 10 Закону України "Про відпустки" черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості для їх відпочинку.

Водночас, незважаючи на таке детальне регулювання тривалості щорічних основних відпусток поліцейських стаття 93 Закону закріплює лише загальні правила такої процедури. Решта питань регулюється трудовим законодавством, зокрема ст.79 КЗпП України та ст.10 Закону України "Про відпустку".

Так, суд зазначає, що тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби. Чергові відпустки за другий та наступні роки служби можуть бути надані поліцейському в будь-який час відповідного робочого року.

Черговість надання поліцейським щорічних відпусток визначається графіками відпусток, при складенні яких обов`язково мають бути враховані інтереси служби, особисті інтереси працівників та можливості для їх відпочинку, забезпечувати рівномірне перебування поліцейських у чергових відпустках протягом календарного року та можливість працівника протягом всієї служби використати чергову відпустку в різні пори року.

При цьому, як встановлено з пояснень, наданих представником ГУ НП в Кіровоградській області в судовому засіданні, внесення змін в затверджений графік відпусток може відбуватись у виняткових ситуаціях, а саме в разі наявності надзвичайних обставин (проведення масштабних політичних заходів, тощо), за яких працівники поліції переводяться на посилений варіант несення служби, що передбачає заборону надання працівникам відпусток.

Відповідно до п. 5.6. Галузевої Угоди між МВС України та Професійною спілкою атестованих працівників органів внутрішніх справ України і Професійною спілкою працівників державних установ України на 2012 - 2014 роки, графіки щорічних відпусток працівників затверджуються керівником органу поліції за погодженням з профспілкою відповідного рівня, у термін до 15 грудня. Графіки відпусток доводяться до відома всього особового складу органу поліції і є обов`язковими для виконання як керівником органу, так і працівниками.

Суд зазначає, що чинне законодавство не встановлює конкретної форми графіку надання відпусток, тому в органі поліції може бути розроблена власна форма такого документу, або ж він може складатись у довільній формі. За домовленістю сторін відпустку можна планувати частинами, що також відображається в графіку відпусток.

При цьому, конкретний період надання щорічних відпусток у межах, встановлених графіком, визначається за погодженням з працівником та керівником органу поліції.

Отже, аналізуючи викладені вище положення законодавства, суд приходить до висновку, що для відбуття в щорічну основну відпустку поліцейському необхідно бути включеним у відповідний графік, який в обов`язковому порядку погоджується з працівником та керівником органу поліції.

Судом встановлено, що рапорт ОСОБА_1 від 18.11.2019 р. (вх№5633) (а.с.42) та від 26.12.2019 р. (вх.№7331) (а.с.49) про надання відпустки та включення у графік відпусток були розглянуті по суті керівництвом Головного управління НП в Кіровоградській області, про що позивач проінформовано листами ГУ НП в Кіровоградській області від 16.12.2019 року №2731/01/15-19, від 26.12.2019 року №2809/01/15-19, від 02.01.2020 року №6/01/15-2020 (а.с.43,45-46,51,54,55).

Зазначеними листами позивачу було роз`яснено, що питання щодо надання відпустки буде вирішено на підставі Закону України "Про Національну поліцію", Закону України "Про відпустки" після одужання позивача та виходу його на службу.

Також, зміст зазначених листів свідчить про те, що позивачу запропоновано узгодити дату включення у графік відпусток на 2020 рік на ІІ квартал та надати оригінал путівки на санаторне лікування з метою визначення дати або зміни дати відпустки.

Судом також враховано, що листом від 02.01.2020 року ОСОБА_1 повідомлено, що ним не використано відпустку за 2019 року та, з урахуванням роз`яснень Мінсоцполітики (лист від 24.12.2003 №152/13/82-13), запропоновано з метою точного та послідовного використання відпусток доцільним є використання відпустки за 2019 рік, яка може бути надана після його виходу на службу (а.с.51).

Однак, як встановлено судом під час судового розгляду, всі пропозиції відповідача щодо можливості узгодження дати відпустки позивачем проігноровано.

Так, враховуючи те, що позивачем не здійснено жодних дій, спрямованих на узгодження періоду відпустки, ГУ НП в Кіровоградській області, наказом від 03.01.2020 року за №1 "Про внесення змін до додатку 10 до наказу ГУНП в Кіровоградській області від 16.12.2019 №702" ОСОБА_1 включений до графіку відпусток на 2020 рік з 15.05.2020 року (а.с.61-62), про що позивачу направлено відповідний лист від 08.01.2020 р. за №29/01/15-20 (а.с.58).

Також у судовому засіданні був допитаний в якості свідка ОСОБА_2 , який зазначив про неможливість узгодження з позивачем періоду відпустки, оскільки останній був на тривалому лікарняному і не завжди відповідав на листи управління. 16.12.2019 року був затверджений графік відпусток на 2020 рік. Путівку до ОПТС "Мрія" не можливо вважати належним доказом на підтвердження першочерговості надання відпустки, оскільки строк прибуття до санаторію не зазначений.

Згідно з приписами ч. 7 ст. 93 Закону України "Про Національну поліцію", чергова відпустка надається поліцейському, як правило, до кінця календарного року. Суд вважає за необхідне зазначити, що в даному випадку виникає необхідність у розмежуванні календарного року та робочого року, оскільки в ст.10 Закону України "Про відпустки" вживається саме останній термін. Під робочим роком прийнято розуміти період служби протягом 12 місяців, відлік якого починається від дня початку служби до закінчення 365 (366) днів. Календарний рік має дещо інший термін він розпочинається з 01 січня кожного нового року та закінчується 31 грудня.

Закон України "Про Національну поліцію" не містить спеціальної вказівки на право працівника поліції на перенесення щорічної відпустки за його вимогою. Водночас, таке право гарантується ст. 80 КЗпП України та ст.11 Закону України "Про відпустки".

Так, на вимогу працівника, щорічна відпустка повинна бути перенесена на інший період у таких випадках:

1) порушення керівником визначених термінів письмового повідомлення працівника про час надання відпустки;

2) несвоєчасної виплати заробітної плати працівнику за час щорічної відпустки.

Щорічна відпустка повинна бути перенесена або продовжена також у разі:

1)тимчасової непрацездатності працівника, засвідченої у встановленому порядку;

2) визнання працівником державних або громадських обов`язків, якщо згідно з законодавством він підлягає звільненню на цей час від основної роботи із збереженням заробітної плати;

3) настання строку відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами;

4) збігу щорічної відпустки з відпусткою, в зв`язку з навчанням.

При цьому, суд зауважує, що настання перерахованих вище обставин зовсім не означає, що працівник може на власний розсуд вирішувати питання про перенесення відпустки на період, безпосередньо наступний за днем припинення дії цих обставин.

При перенесенні щорічної відпустки новий строк її надання встановлюється за погодженням між працівником і керівником органу поліції.

Отже, аналізуючи вище вказані положення законодавства, свідчать, що працівник поліції для отримання щорічної основної відпустки має: по перше мати відповідну кількість пропорційно відпрацьованих днів у робочому році; по друге бути включеним до графіку відпусток, який обов`язкового узгоджується з керівництвом.

Як встановлено судом, жодна з обов`язкових умов ОСОБА_1 при поданні рапорту про надання відпустки не дотримано.

Також суд зазначає, що позивачем було подано рапорт 18.11.2019 року про надання щорічної оплачуваної відпустки за 2020 рік (тривалістю 30 діб) та додаткової оплачуваної відпустки за 2020 рік (тривалістю 15 діб) - при цьому маючи не використану відпустку за 2019 рік. Крім того, позивачем не враховано, що для отримання щорічної основної відпустки за 2020 рік, він повинен мати відповідну кількість пропорційно відпрацьованих робочих днів, яких, як встановлено в ході судового розгляду справи він не має.

Судом враховано, що відповідачем вчинялись дії спрямовані на забезпечення прав позивача, зокрема, шляхом включення ОСОБА_1 до графіку відпустку.

Протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих і обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

У постанові від 13.06.2017р. у справі № 21-1393а17 ВСУ роз`яснив, що для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

В даному випадку, звернення позивача розглянуто та вчинено дії щодо включення його до графіку відпусток.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Отже, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відтак, судові витрати, відповідно до статті 139 КАС України, стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління НП в Кіровоградській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, передбачені ст. 255 КАС України.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного тексту.

Повний текст рішення складно та підписано 12.03.2020 року.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду О.С. Петренко