Справа № 826/9905/18
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2020-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2020 року м. Київ № 826/9905/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Мазур А.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Шевченківського районного суду міста Києва, голови Шевченківського районного суду міста Києва, керівника апарату Шевченківського районного суду міста Києва, Державної судової адміністрації України
провизнання протиправними рішень та дій, зобов`язати вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 із позовною заявою до Шевченківського районного суду міста Києва, голови Шевченківського районного суду міста Києва, керівника апарату Шевченківського районного суду міста Києва, Державної судової адміністрації України, в якій просив суд (з урахуванням уточнення): визнати протиправним видання Шевченківським районним судом міста Києва 22.12.2017 копії ухваленого у цивільній справі № 761/18098/16-ц "заочного" рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07.04.2017 без відмітки про те, що це судове рішення ще не набрало законної сили, або ж з відміткою про те, що воно набрало законної сили; визнати протиправними дії та бездіяльність голови Шевченківського районного суду міста Києва Савицького Олега Антоновича, які полягали в неналежному контролі за діяльністю апарата Шевченківського районного суду міста Києва, що призвело до протиправної видачі Шевченківським районним судом міста Києва 22.12.2017 копії ухваленого у цивільній справі № 761 /18098/16-ц "заочного" рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07.04.2017 без відмітки про те, що це судове рішення ще не набрало законної сили, або ж з відміткою про те, що воно вже ніби-то набрало законної сили; наданні позивачу протиправного висновку від 26.04.2018 про те, що копія ухваленого у цивільній справі № 761/18098/16-ц заочного рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07.04.2017 без відмітки про те, що це судове рішення ще не набрало законної сили, або ж з відміткою про те, що воно вже ніби-то набрало законної сили, була видана Шевченківським судом міста Києва ніби-то на законних підставах; не проведенні службового розслідування за заявою позивача від 02.04.2018 з метою з`ясувати відповіді на поставлені в ній запитання та не наданні мені цих відповідей; зобов`язати голову Шевченківського районного суду міста Києва, керівника апарату Шевченківського районного суду міста Києва Державну службову адміністрацію України провести службове розслідування за заявою від 02.04.2018 та надати відповіді на поставлені у ній запитання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.07.2018 залишено позовну заяву без руху та зобов`язано позивача уточнити зміст позовних вимог, надати докази, що підтверджують матеріальне становище.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.09.2018 позовну заяву ОСОБА_1 повернуто.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.12.2018 ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.09.2018 про повернення позовної заяви скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до п.п.2.3.43 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України 26.11.2010 N 30 (у редакції рішення Ради суддів України від 02 квітня 2015 року № 25) судові справи, що надійшли із судів апеляційної або касаційної інстанцій після скасування ухвал, які перешкоджають подальшому розгляду судової справи (крім ухвал про закриття, припинення провадження), а також ухвал, які не перешкоджають подальшому розгляду судової справи, передаються раніше визначеному у судовій справі головуючому судді (судді-доповідачу), ухвалу яких скасовано чи у провадженні яких перебувала або перебуває судова справа.

Згідно протоколу передачі судової справи, адміністративну справу №826/9905/18 передано для продовження розгляду судді Мазур А.С.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.02.2019 прийнято справу до провадження.

Через відділ документального обігу, контролю та забезпечення розгляду звернень громадян від позивача надійшла заява про відвід судді Мазур А.С.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.05.2019 суд визнав заяву про відвід судді Мазур А.С. необґрунтованою та зупинив провадження в даній адміністративній справі до вирішення питання про відвід.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №826/9905/18 було передано для вирішення заяви про відвід судді Костенко Д.А.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.05.2019 заяву про відвід судді Мазур А.С. залишено без задоволення.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.07.2019 поновлено провадження у справі.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є учасником цивільної справи №761/18098/16-ц. Так, 14.12.2017 ОСОБА_2 , як представник позивача по цивільній справі №761/18098/16-ц звернулася до Шевченківського районного суду міста Києва із відповідною заявою про видачу копії заочного рішення Шевченківського районного суду міста Києва. На виконання вимог вказаної заяви, Шевченківським районним судом міста Києва, на думку позивача, протиправно видано копію судового рішення без відмітки про те, що останнє не набрало законної сили, оскільки позивачем було повторно подано заяву від 14.12.2017 про перегляд заочного рішення по справі №761/18098/16-ц, яка, в подальшому, була залишена без розгляду ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 22.12.2017. Таким чином, на думку позивача, Шевченківським районним судом міста Києва було порушено вимоги п. 13.6 Інструкції з діловодства у місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, Апеляційному суді Автономної республіки Крим та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ», затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 17.12.2013 №173. Окрім того, про протиправність видачі копії зазначеного заочного рішення свідчить також те, що на момент видачі копії судового рішення закінчився строк дії договору про надання правової допомоги від 11.06.2016, укладеного між ОСОБА_3 , як клієнтом та Романцевою Т.В. , як представником строком на 1 рік. Так, не дивлячись на закінчення строку дії вказаного договору, представниця позивачки доручила третій особі - ОСОБА_2 отримати копію заочного рішення Шевченківського районного суду міста Києва по справі №761/18098/16-ц. Крім того, позивач вважає, що Шевченківським районним судом міста Києва навмисно проігноровані його письмові клопотання від 19.09.2016 та від 12.05.2017 про недопустимість видачі копії судового рішення без відмітки про набрання чи не набрання останнім законної сили. Так, позивач наголошує, що видача Шевченківським районним судом міста Києва копії заочного рішення суду про вивезення за кордон для постійного проживання дитини без відповідної відмітки порушує його права, як батька такої дитини. З метою врегулювання даного питання у позасудовому порядку, позивач звернувся із відповідною заявою про проведення службової перевірки до голови Шевченківського районного суду міста Києва. Листом від 26.04.2018 голова Шевченківського районного суду міста Києва повідомив позивача, що рішення Шевченківського районного суду міста Києва набрало законної сили.

Вважаючи вищевказані дії відповідачів протиправними, а своє право порушеним, позивач звернувся із даним позовом до суду.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 07.04.2017 по справі №761/18098/16-ц надано ОСОБА_5 дозвіл на виїзд на постійне місце проживання до матері - ОСОБА_6 до Бельгії без згоди батька ОСОБА_1 та дозвіл на оформлення відповідних документів на постійне місце проживання до Бельгії. Рішення набрало законної сили відповідно до ухвали Апеляційного суду міста Києва від 07.12.2017, а відтак, судом було правомірно видано копію заочного рішення. Крім того, відповідно до Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та осіб, які для цілей Закону України "Про запобігання корупції" прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.06.2000 №950 не було встановлено правових підстав для проведення службової перевірки за заявою ОСОБА_1 . Крім того, у вказаній заяві ОСОБА_1 не було вказано П .І.Б. особи, стосовно якої просив провести службову перевірку, що не дало змоги ідентифікувати відповідну посадову особу. Крім того, відповідачем було проведено аналіз обставин, вказаних у заяві ОСОБА_1 , за результатами якого не можливо встановити хто завірив та підписав копію заочного рішення Шевченківського районного суду міста Києва.

У відповіді на відзив позивач заперечив проти тверджень відповідача та зазначив, що станом на момент видачі зацікавленим особам заочного рішення Шевченківського районного суду міста Києва про дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини за кордон без відмітки про набрання рішенням законної сили строк на оскарження такого рішення ще не розпочався, що у свою чергу, свідчить про те, що рішення не набрало законної сили. Окрім того, ухвала Апеляційного суду міста Києва від 07.12.2017 не впливає на строк набуття рішенням законної сили, оскільки останньою було лише врегульовано питання про правомірність повернення заяви про перегляд заочного рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

07.04.2017 Шевченківським районним судом м. Києва ухвалено заочне рішення, яким позов ОСОБА_6 задоволено. Надано ОСОБА_5 дозвіл на виїзд на постійне місце проживання до матері - ОСОБА_6 до Бельгії без згоди батька ОСОБА_1 та дозвіл на оформлення відповідних документів на постійне місце проживання до Бельгії.

У червні 2017 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07.04.2017, до якої також додав клопотання про звільнення його від сплати судового збору.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 26.06.2017 відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, а заяву про перегляд заочного рішення залишено без руху і надано строк для усунення недоліків щодо сплати судового збору.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 30.08.2017, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 07.12.2017 заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07.04.2017 визнано неподаною та повернуто заявнику.

У грудні 2017 року ОСОБА_1 повторно подав заяву про перегляд заочного рішення у справі, яка ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22.12.2017 була залишена без розгляду.

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 30.08.2018 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07.04.2017 скасовано, провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_6 , Служба у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, про надання дозволу на виїзд дитини за межі України на постійне місце проживання, закрито у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Так, позивач вважає, що Шевченківським районним судом міста Києва протиправно видано копію заочного судового рішення без відмітки, що воно набрало чи не набрало законної сили, крім того, позивач вважає протиправною бездіяльність голови суду та керівника апарату щодо не проведення службового розслідування за його заявою, у зв`язку з чим, звернувся із даним позовом до суду.

Розглядаючи адміністративну справу по суті, суд виходить із наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно вимог ст. 155 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» організаційне забезпечення роботи суду здійснює його апарат, який очолює керівник апарату.

Так, керівник апарату суду несе персональну відповідальність за належне організаційне забезпечення суду, суддів та судового процесу, функціонування Єдиної судової інформаційної (автоматизованої) системи, інформує збори суддів про свою діяльність. Збори суддів можуть висловити недовіру керівнику апарату суду, що має наслідком звільнення його з посади.

Так, порядок організації та діяльності органів судової влади, правила ведення діловодства в МС, АС, ВССУ, порядок роботи з документами з моменту їх надходження чи створення в суді до знищення в установленому порядку або передачі до державної архівної установи визначений Інструкцією з діловодства у місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, апеляційному суді Автономної Республіки Крим та вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, затверджений наказом Державної судової адміністрації України від 17.12.2013 № 173.

Так, п. 28. 17 Інструкції визначено, що особам у справі (провадженні), а також у передбачених законодавством випадках особам, які не брали участі у справі (провадженні), видаються завірені копії судових рішень виключно у передбачених законодавством випадках.

Копія судового рішення має бути позначена як копія і завірена підписами судді та секретаря з проставленням відбитку гербової печатки суду із зазначенням дати її оформлення або видачі. Також на копії судового рішення робиться відмітка про дату набрання судовим рішенням законної сили чи про не набрання.

З огляду на вищевикладене вбачається, що п. 28.17 Інструкції №173 визначено порядок завіряння копій судових рішень, які видаються особам у справі, а саме: шляхом позначення останньої як копії та завіреної підписами судді та секретаря з проставленням відбитку гербової печатки суду із зазначенням дати її оформлення або видачі, а також відміткою про дату набрання судовим рішенням законної сили чи про не набрання.

Статтею 273 Цивільного процесуального кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено момент набрання рішенням у цивільній справі законної сили.

Відповідно до ст. 227 Цивільного процесуального кодексу України відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється рекомендованим листом із повідомленням копія заочного рішення не пізніше п`яти днів з дня його проголошення.

Так, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Як вбачається із резолютивної частині заочного рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07.04.2017 по справі №761/18098/16-ц заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Так, позивачем було подано заяву про перегляд заочного рішення, однак ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 30.08.2017, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 07.12.2017 заяву про перегляд судового рішення було повернуто.

Статтею 229 Цивільного процесуального кодексу України встановлено вимоги щодо форми і змісту заяви про перегляд заочного рішення. За правилами ст. 121 Цивільного процесуального кодексу України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня отримання позивачем ухвали. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, сплатить суму судового збору позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Отже, з аналізу викладених правових норм, можна зробити висновок, що набрання законної сили заочним рішенням пов`язується зі спливом встановлених Цивільним процесуальним кодексом України строків. У зв`язку з цим видача судом копії заочного рішення з вказівкою про набрання ним законної сили можливе лише зі спливом всіх строків на його оскарження.

Оскаржуючи бездіяльність відповідача, позивач посилався на те, що останній протиправно видав копію заочного рішення із відміткою про набрання останнім законної сили, оскільки строки на оскарження такого рішення не почалися.

Однак, судом не приймається до уваги вказане пояснення, оскільки за вимогами Цивільного процесуального кодексу України заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, у зв`язку з тим, що позивач скористався правом на подання заяви про перегляд заочного рішення, то суд приходить до висновку, що момент перебігу процесуального строку, з яким Законом пов`язує набрання рішенням законної сили, у даному випадку слід обраховувати від дня постановлення Апеляційним судом міста Києва ухвали від 07.12.2017, а не з моменту винесення рішення за результатами розгляду повторної заяви про перегляд заочного рішення, що свідчить про те, що Шевченківським районним судом м. Києва не було порушено вимог Інструкції в частині завірення копії судового рішення.

Щодо позовних вимог в частині протиправності видачі копії судового рішення ОСОБА_2 , то суд зазначає наступне.

Як вбачається із матеріалів справи між Романцевою Т.В. , як адвокатом та ОСОБА_3 , як клієнтом укладено договір про надання правової допомоги від 11.06.2016. Згідно п. 7 Договір діє упродовж одного року з моменту його підписання сторонами.

Згідно п. 5 Договору клієнт дає право адвокату доручати своїм помічникам ознайомлюватися зі справами у суді, подавати та отримувати документи в інтересах клієнта.

14.12.2017 адвокат Романцева Т.В., яка діє в інтересах ОСОБА_3 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва із заявою про видачу копії заочного рішення по справі №761/18098/16-ц. До заяви було долучено копію довіреності від 14.07.2017 на ім`я ОСОБА_2 , якій доручено від імені адвоката одержувати рішення суду.

Так, згідно наявної у справі відмітки, 22.12.2017 ОСОБА_2 отримала копію заочного рішення , про що свідчить підпис останньої.

Відповідно до статті 27 Цивільного процесуального кодексу України особи, які беруть участь у справі, мають право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії з документів, долучених до справи, одержувати копії рішень, ухвал, брати участь у судових засіданнях, подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, задавати питання іншим особам, які беруть участь у справі, а також свідкам, експертам, спеціалістам, заявляти клопотання та відводи, давати усні та письмові пояснення судові, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб, користуватися правовою допомогою, знайомитися з журналом судового засідання, знімати з нього копії та подавати письмові зауваження з приводу його неправильності чи неповноти, прослуховувати запис фіксування судового засідання технічними засобами, робити з нього копії, подавати письмові зауваження з приводу його неправильності чи неповноти, оскаржувати рішення і ухвали суду, користуватися іншими процесуальними правами, встановленими законом.

Згідно ч. 1 ст. 38 Цивільного процесуального кодексу України сторона, третя особа, особа, яка відповідно до закону захищає права, свободи чи інтереси інших осіб, а також заявники та інші заінтересовані особи в справах окремого провадження (крім справ про усиновлення) можуть брати участь у цивільній справі особисто або через представника.

Статтею 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Так, документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Згідно ст. 27 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Статтею 244 Цивільного кодексу України передбачено, що представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Представництво за довіреністю може ґрунтуватися також на акті органу юридичної особи.

Отже, довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

В свою чергу, пунктом 13 Інструкції встановлено порядок видачі (надсилання) справ (матеріалів кримінального провадження) для ознайомлення та копій судових документів, відповідно до якого справи (матеріали кримінального провадження) видаються для ознайомлення апаратом суду за резолюцією голови суду, судді (судді-доповідача), секретаря відповідної судової палати на підставі письмової вимоги (заяви) таким особам: прокуророві, який має право на участь у розгляді справи, - після пред`явлення службового посвідчення; адвокатам, які беруть участь у розгляді справ (після пред`явлення документа, що посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги, зокрема: посвідчення адвоката, договору про надання правової допомоги; довіреності; ордера; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги); іншим учасникам кримінального провадження, адміністративного або цивільного процесу, а також особам, які не брали участі в справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки (після пред`явлення документа, що посвідчує особу: паспорта, службового посвідчення, пенсійного посвідчення тощо, та в необхідних випадках - доручення представника).

Таким чином, з аналізу вищевказаного вбачається, що видача копії судового рішення здійснюється на підставі заяви, шляхом пред`явлення документа, що посвідчує особу, зокрема: посвідчення адвоката або договору про надання правової допомоги, або довіреності; ордера, або доручення органу (установи) уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 було подано для отримання копії судового рішення - довіреність від 14.07.2017, що згідно вимог п. 13 Інструкції є достатнім для ідентифікації особи документом, а тому твердження позивача про протиправність дій відповідача у цій частині не знайшли свого підтвердження.

Враховуючи, що позовні вимоги в частині вимог до голови Шевченківського районного суду міста Києва про визнання протиправними дій, які полягали в неналежному контролі за діяльністю апарату Шевченківського районного суду міста Києва, що призвело до протиправної видачі Шевченківським районним судом міста Києва 22.12.2017 копії ухваленого у цивільній справі № 761/18098/16-ц заочного рішення від 07.04.2017 без відмітки про те, що це судове рішення ще не набрало законної сили, або ж з відміткою про те, що воно набрало законної сили; наданні позивачу протиправного висновку від 26.04.2018 про те, що копія ухваленого заочного рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07.04.2017 по справі № 761/18098/16-ц без відмітки про те, що судове рішення ще не набрало законної сили, або ж з відміткою про те, що воно вже набрало законної сили не підлягають задоволенню, як взаємопов`язані між собою.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправної бездіяльності відповідачів у частині не проведення службового розслідування за заявою позивача від 02.04.2018, то суд зазначає наступне.

Нормативно-правовим актом, що регулює спірні правовідносини є Порядок проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 13.06.2000 р. № 950 (надалі Порядок).

Відповідно до п.1 Порядку, стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може бути проведено службове розслідування: у разі невиконання або неналежного виконання ними службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або заподіяло значну матеріальну чи моральну шкоду громадянинові, державі, підприємству, установі, організації чи об`єднанню громадян; у разі недодержання ними законодавства про державну службу, службу в органах місцевого самоврядування, антикорупційного законодавства, порушення етики поведінки; на вимогу особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, з метою зняття безпідставних, на її думку, звинувачень або підозри; з метою виявлення причин та умов, що призвели до вчинення корупційного правопорушення або порушення вимог Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції", за поданням спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції за рішенням керівника органу, в якому працює особа, яка вчинила таке правопорушення.

За анонімними повідомленнями, заявами та скаргами службове розслідування не проводиться.

Зі змісту частини 1 статті 71 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII ( в редакції чинній на момент спірних правовідносин) вбачається, що службове розслідування проводиться обов`язково у разі невиконання або неналежного виконання державним службовцем посадових обов`язків, перевищення ним повноважень, що призвело до людських жертв або заподіяло значну матеріальну шкоду фізичній чи юридичній особі, державі або територіальній громаді.

Отже, вимогами Закону України «Про державну службу» встановлений виключний випадок проведення службового розслідування.

Крім того, за умовами частини 2 статті 68 Закону України «Про державну службу» дисциплінарні стягнення накладаються (застосовуються): на державних службовців, які займають посади державної служби категорії "А": зауваження - суб`єктом призначення; інші види дисциплінарних стягнень - суб`єктом призначення з урахуванням пропозиції Комісії;

на державних службовців, які займають посади державної служби категорій "Б" і "В": зауваження - суб`єктом призначення; інші види дисциплінарних стягнень - суб`єктом призначення за поданням дисциплінарної комісії.

З огляду на зміст частини 2 статті 68 Закону України «Про державну службу» можна зробити висновок, що службове розслідування не проводиться у разі вчинення державними службовцями вчинку, що може кваліфікуватися як дисциплінарний проступок, а тому відповідачем правомірно не було проведено службове розслідування за заявою ОСОБА_1 від 02.04.2018, а відтак правові підстави для зобов`язання відповідача провести розслідування відсутні.

Крім того, зі змісту позовних вимог вбачається, що позивачем заявлено позовні вимоги до Державної службової адміністрації України про зобов`язання провести службове розслідування за заявою від 02.04.2018 та надати відповіді на поставлені у ній запитання.

Як вбачається із наявної у справі заяви від 02.04.2018 про проведення службового розслідування, остання була заявлена виключно до Голови Шевченківського районного суду міста Києва, що свідчить про те, що зобов`язання Державну судову адміністрацію України провести службове розслідування можливо лише за відповідною заявою. Враховуючи те, що позивач не звертався до Державної судової адміністрації України із такою заявою, то вимоги в цій частині є передчасними, а відтак не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 названого Кодексу у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч. 2 цієї статті).

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.С. Мазур