Справа № 1.380.2019.004998
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2020-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2020 рокуЛьвівСправа № 1.380.2019.004998 пров. № А/857/455/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Курильця А. Р., Кушнерика М. П.,

з участю секретаря судового засідання - Ратушної М. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2019 року у справі № 1.380.2019.004998 за адміністративним позовом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області до Західного офісу Державної аудиторської служби України про визнання протиправними дій, зобов`язання утриматися від вчинення дій,-

суддя в 1-й інстанції - Карп`як О. О.,

час ухвалення рішення - 05.12.2019 року,

місце ухвалення рішення - м. Львів,

дата складання повного тексту рішення - 10.12.2019 року,

в с т а н о в и в:

Позивач - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області звернулося в суд з позовом до відповідача - Західного офісу Державної аудиторської служби України, в якому просило визнати протиправними дії Західного офісу Державної аудиторської служби України щодо пред`явлення обов`язкових до виконання вимог щодо усунення виявлених порушень законодавства від 31 липня 2019 року № 04-15м/7435-2019 та зобов`язати Західний офіс Державної аудиторської служби України утриматися від вчинення дій спрямованих на реалізацію результатів ревізії.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2019 року в позові відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що дії відповідача щодо пред`явлення обов`язкової до виконання вимоги про усунення виявлених порушень законодавства у зв`язку з визнанням судами незаконними наказів про звільнення з роботи трьох працівників, так як позивачем не забезпечено подання регресного позову щодо відшкодування витрат на виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, сплати єдиного соціального внеску, судових зборів, витрат на відшкодування матеріальної шкоди, є протиправними, оскільки відповідно до ч.4 ст.136 КЗпП України стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку проводиться за позовом вищестоящого органу в порядку підлеглості органу. Зазначає, що саме на орган державного фінансового контролю покладено обов`язок встановлення винних у допущених порушеннях, яким у акті ревізії зазначено, що порушення допущені у зв`язку з не відображенням достовірної інформації у листках непрацездатності медичним персоналом лікувальних установ, тобто вина у цьому випадку є лікувальних установ. Таким чином, правові підстави для пред`явлення позову у відповідача відсутні. Просить скасувати оскаржуване рішення та нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що відповідно до ст.11 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» та п.6.2 Плану проведення заходів державного фінансового контролю Держаудитслужби України на II квартал 2019 року Західним офісом Держаудитслужби України проведено ревізію фінансово-господарської діяльності відповідача за період з 01 січня 2017 року по 31 березня 2019 року, якою встановлено порушення та недоліки, що відображені в акті ревізії від 16 липня 2019 року №04-23/5. Цією ревізією виявлено фінансові правопорушення, які призвели до матеріальної шкоди (збитків) в загальній сумі 303,3 тис. гривень, у зв`язку із вжитими заходами під час ревізії забезпечено відшкодування незаконних коштів Фонду на загальну суму 7,4 тис. гривень, зокрема, в порушення п.1 ст.1191 ЦК України та ст.130 КЗпП України управлінням Фонду не забезпечено подання регресного позову щодо відшкодування витрат на виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, сплати єдиного соціального внеску, судових зборів, витрат на відшкодування матеріальної шкоди внаслідок незаконного звільнення трьох працівників управлінню Фонду завдано матеріальної шкоди (збитків) на загальну 157,7 тис. гривень. Звертає увагу, що всупереч ст.1 Закону України від 24 березня 1995 року «Про оплату праці» зайво використано з фонду заробітної плати на утримання трьох незаконно звільнених працівників внаслідок їх поновлення на роботі за судовими рішеннями без внесення керівником Управління Фонду відповідних змін до штатного розпису на суму 33,2 тис. грн (в т.ч. нарахування 4,7 гр.). Відповідно до п.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Крім того, згідно з рішеннями судів накази на звільнення працівників Управління визнано незаконними, позивачем понесено додаткові витрати на загальну суму 157,7 тис. грн, тобто нанесено на цю суму Управлінню матеріальну шкоду (збитки) і не забезпечено звернення до суду для встановлення винної особи, яка б мала відшкодувати вказані витрати коштів. Також зазначає, що п.5 ст.23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачає, що підставою для відмови в наданні допомоги по тимчасовій непрацездатності є захворювання або травма, що сталися внаслідок алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння або дій, пов`язаних з таким сп`янінням, однак у зв`язку з відсутністю на листках непрацездатності позначок про сп`яніння травмованих осіб та не проведенням суб`єктами господарювання у встановленому порядку з`ясування обставин та причин отримання травм невиробничого характеру, що передбачено додатком 3 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків невиробничого характеру на виплату допомоги по тимчасовій непрацездатності осіб, які на момент отримання травм перебували в стані алкогольного сп`яніння зайво використано кошти Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в сумі 110,0 тис. гривень. Таким чином, на підставі вищезазначених обставин відповідачем у оскаржуваній вимозі правомірно зазначено про відшкодування виявлених збитків, які завдані об`єкту контролю і у передбачений Законом спосіб реалізовано свої владні управлінські функції. Вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Представник позивача (апелянта) - ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлений належним чином, а тому суд вважає можливим проведення розгляду справи без участі представника за наявними в справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача та представника позивача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до ст.11 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» від 26 січня 1993 року №2939-ХІІ та п.6.2 Плану проведення заходів державного фінансового контролю Держаудитслужби України на II квартал 2019 року Західним офісом Держаудитслужби України проведена ревізія фінансово-господарської діяльності Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області за період з 01 січня 2017 року по 31 березня 2019 року, якою встановлено порушення та недоліки, що відображені в акті ревізії від 16 липня 2019 року № 04-23/5. Акт ревізії підписаний 19 липня 2019 року із запереченнями.

31 липня 2019 року відповідачем надано висновок, згідно з яким наведені в запереченнях факти не підтвердилися.

Крім того, цією ревізією виявлено фінансові правопорушення, які призвели до матеріальної шкоди (збитків) в загальній сумі 303,3 тис. гривень. Внаслідок вжитих заходів під час ревізії забезпечено відшкодування коштів Фонду на загальну суму 7,4 тис. гривень. Зокрема, в порушення п.1 ст.1191 ЦК України та ст.130 КЗпП України Управлінням Фонду не забезпечено подання регресного позову щодо відшкодування витрат на виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, сплати єдиного соціального внеску, судових зборів, витрат на відшкодування матеріальної шкоди внаслідок незаконного звільнення трьох працівників Управлінню Фонду завдано матеріальної шкоди (збитків) на загальну 157,7 тис. гривень. Всупереч ст.1 Закону України від 24 березня 1995 року №108/95-ВР «Про оплату праці» зайво використано фонду заробітної плати на утримання трьох незаконно звільнених працівників внаслідок їх поновлення на роботу за судовими рішеннями без внесення керівником Управління Фонду відповідних змін до штатного розпису на суму 33,2 тис. грн (в т.ч. нарахування 4,7 грн). Відповідно до п.1 ст.1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

31 липня 2019 року відповідачем винесено Вимогу «Про пред`явлення обов`язкових до виконання вимог щодо усунення виявлених порушень законодавства» № 04-15м/4735-2019, в якій вказано про фінансові правопорушення, які призвели до матеріальної шкоди (збитків) в загальній сумі 303,3 тис. гривень.

Не погодившись фактично з винесеною вимогою, позивач звернувся в суд з позовом про визнання протиправними дій Західного офісу Державної аудиторської служби України щодо пред`явлення обов`язкових до виконання вимог щодо усунення виявлених порушень законодавства від 31 липня 2019 року №04-15м/7435-2019 та зобов`язання відповідача утриматися від вчинення дій спрямованих на реалізацію результатів ревізії.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства є обов`язковою до виконання, однак щодо відшкодування збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, які зазначаються у вимозі, то такі не можуть бути примусово стягнуті шляхом заявлення вимоги, оскільки такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом, а тому у органу фінансового контролю наявне право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов`язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства, не пов`язаних із стягненням виявлених в ході перевірки збитків, а збитки щодо наявності яких зроблено висновок Держаудитслужбою, стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю. Таким чином наявність збитків, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає позов про відшкодування збитків, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною. Оскільки у спірних правовідносинах відповідачем пред`явлено вимогу до позивача з метою відшкодування збитків, які було допущено і які необхідно усунути та привести у відповідність до чинного законодавства, то заявлені позовні вимоги є передчасними.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Ч.1 ст.2 Закону України від 26 січня 1993 року № 2939-XII «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» передбачає, що головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно, за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб`єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.

Відповідно до п.1,7,10 ст.10 цього Закону органу державного фінансового контролю надається право: перевіряти в ході державного фінансового контролю грошові та бухгалтерські документи, звіти, кошториси й інші документи, що підтверджують надходження і витрачання коштів та матеріальних цінностей, документи щодо проведення процедур державних закупівель, проводити перевірки фактичної наявності цінностей (коштів, цінних паперів, сировини, матеріалів, готової продукції, устаткування тощо); пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Крім того, пп.9 п.4 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 лютого 2016 року №43, передбачає, що Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань: вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, зокрема: вимагає від керівників та інших осіб підприємств, установ та організацій, що контролюються, усунення виявлених порушень законодавства; здійснює контроль за виконанням таких вимог; звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Згідно з п.1 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 лютого 2016 року №43 центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України та який забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, є Державна аудиторська служба України (Держаудитслужба).

Відповідно до пп.9 п.4 Положення Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших осіб підприємств, установ та організацій, що контролюються, усунення виявлених порушень законодавства; здійснює контроль за виконанням таких вимог; звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Держаудитслужба для виконання покладених на неї завдань має право, зокрема, пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; порушувати перед керівниками відповідних органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій питання про притягнення до відповідальності осіб, винних у допущених порушеннях; у разі виявлення збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір в установленому законодавством порядку (пп.16, 22, 23 п.6 цього Положення).

З системного аналізу наведених вище правових норм вбачається, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред`являти обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При цьому, порядок проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 року №550.

Інспектування проводиться у формі ревізії, результати якої фіксуються в акті (пункт 2, 35 цього Порядку № 550).

Згідно з п.3 Порядку проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами №550 акт ревізії - документ, який складається посадовими особами органу державного фінансового контролю, що проводили ревізію, фіксує факт її проведення та результати. Заперечення, зауваження до акта ревізії (за їх наявності) та висновки на них є невід`ємною частиною акта.

Таким чином, акт ревізії, заперечення, зауваження до акта ревізії, висновки на них є службовими документами, які містять інформацію про певні обставини, встановлені під час проведення ревізії.

Сам по собі акт ревізії не породжує жодних правових наслідків чи обов`язків, а тому не має ознак рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), оскарження яких здійснюється за нормами КАС України, такий документ стверджує факт проведення перевірок за дотриманням вимог законодавства.

Згідно з п.35 вищезазначеного Порядку №550 констатуюча частина акта містить інформацію про результати ревізії в розрізі кожного питання програми, висновок про наявність або відсутність порушень законодавства. Виявлені допущенні порушення законодавства фіксуються в констатуючій частині акта з обов`язковим посиланням на норми законів чи інших нормативно-правових актів, які порушено та зазначенням винних у їх допущенні осіб.

Тобто, дії по включенню до акта ревізії висновків (опис органом державного фінансового контролю в акті ревізії порушень), є обов`язковими, та передбачені пунктом 35 Порядку проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами.

При виявленні збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства є обов`язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

У зв`язку з такими обставинами у органу фінансового контролю наявне право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов`язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства, не пов`язаних із стягненням виявлених в ході перевірки збитків.

Таким чином, збитки, щодо наявності яких зроблено висновок Держаудитслужбою, стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю. Наявність збитків, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає позов про відшкодування збитків, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 820/3534/16 та постанові Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №1440/1820/18.

Як вбачається з матеріалів справи, Західним офісом Держаудитслужби України проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області період з 01 січня 2017 року по 31 березня 2019 року, якою встановлено порушення та недоліки, що відображені в акті ревізії від 16 липня 2019 року № 04-23/5. Акт ревізії підписаний 19 липня 2019 року із запереченнями, однак 31 липня 2019 року відповідачем надано висновок, згідно з яким наведені в запереченнях факти не підтвердилися.

Цією ревізією виявлено фінансові правопорушення, які призвели до матеріальної шкоди (збитків) в загальній сумі 303,3 тис. гривень. Внаслідок вжитих заходів під час ревізії забезпечено відшкодування коштів Фонду на загальну суму 7,4 тис. гривень. Зокрема, в порушення п.1 ст.1191 ЦК України та ст.130 КЗпП України Управлінням Фонду не забезпечено подання регресного позову щодо відшкодування витрат на виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, сплати єдиного соціального внеску, судових зборів, витрат на відшкодування матеріальної шкоди внаслідок незаконного звільнення трьох працівників Управлінню Фонду завдано матеріальної шкоди (збитків) на загальну 157,7 тис. гривень. Всупереч ст.1 Закону України від 24 березня 1995 року №108/95-ВР «Про оплату праці» зайво використано фонду заробітної плати на утримання трьох незаконно звільнених працівників внаслідок їх поновлення на роботу за судовими рішеннями без внесення керівником Управління Фонду відповідних змін до штатного розпису на суму 33,2 тис. грн (в т.ч. нарахування 4,7 грн). Відповідно до п.1 ст.1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

31 липня 2019 року відповідачем винесено Вимогу «Про пред`явлення обов`язкових до виконання вимог щодо усунення виявлених порушень законодавства» № 04-15м/4735-2019, в якій вказано про фінансові правопорушення, які призвели до матеріальної шкоди (збитків) в загальній сумі 303,3 тис. гривень.

Таким чином, ревізією встановлено порушення фінансової дисципліни на загальну суму 303,3 тис. грн.

При цьому, зі змісту спірної вимоги вбачається, що відповідачем фактично пред`явлено вимогу позивачу, яка вказує на виявлені збитки, їхній розмір та їх стягнення, а також порушення, які було допущено і які необхідно усунути та привести у відповідність до чинного законодавства. Строк виконання вимоги встановлений до 30 серпня 2019 року, однак з настанням зазначеної дати жодних порушень прав та інтересів позивача з боку відповідача за фактичне не виконання вимоги від 31 липня 2019 року № 04-15м/7435-2019, не вчинено.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог, оскільки наявність збитків, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає позов органу державного фінансового контролю про відшкодування збитків, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною, разом з тим у спірних правовідносинах відповідачем пред`явлено вимогу до позивача з метою відшкодування збитків, які було допущено і які необхідно усунути та привести у відповідність до чинного законодавства, тому такі позовні вимоги є передчасними.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів відхиляє як безпідставні доводи апелянта про те, що вони звернулися в суд з позовом про визнання протиправними дій Західного офісу Державної аудиторської служби України щодо пред`явлення обов`язкових до виконання вимог щодо усунення виявлених порушень законодавства від 31 липня 2019 року №04-15м/7435-2019 та зобов`язання відповідача утриматися від вчинення дій спрямованих на реалізацію результатів ревізії, а не з оскарженням вимоги, оскільки, заявивши такий позов позивач по суті не погоджується з порушеннями зазначеними в акті ревізії, які лягли в основу вимоги про відшкодування збитків, тобто фактично оскаржує саму вимогу.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.139, 242, 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2019 року у справі № 1.380.2019.004998 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий- суддя О. І. Мікула
Судді А. Р. Курилець
М. П. Кушнерик
Повне судове рішення складено 16 березня 2020 року.