Справа № 826/17808/16
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Федорчук А.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2020 року Справа № 826/17808/16

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Губської Л.В., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

представників позивача Лева Р.В., Сичика М.В., Тимошенка А.В.,

представників відповідачів Музили В.Ф., Кальковця В.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Києві апеляційні скарги Офісу великих платників податків Державної податкової служби та Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 грудня 2019 року у справі

за позовом приватного підприємства «Ті Ер Ес Лізинг Україна»

до Офісу великих платників податків

Державної податкової служби,

Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві,

Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві,

Державної фіскальної служби України,

Головного управління Державної казначейської служби

у м. Києві

про визнання бездіяльності протиправною

та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

У листопаді 2016 року приватне підприємство «Ті Ер Ес Лізинг Україна» (далі - позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (далі - відповідач-1), Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - відповідач-2), Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - відповідач-3), Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної казначейської служби у м. Києві (далі - відповідач-4), в якому, з урахуванням заяв про зміну позовних вимог, просив:

1) визнати протиправною бездіяльність Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України, яка триває з 05.05.2015 і полягає у протиправному невиконанні ним своїх обов`язків, пов`язаних з відшкодування ПП «Ті Ер Ес Лізинг» заявлених до відшкодування сум ПДВ в загальному розмірі 219 190 751,00 грн. за наступними податковими деклараціями з ПДВ: за лютий 2015 року на суму 47 761 967,00 грн., за березень 2015 року на суму 47 803 535,00 грн., за квітень 2015 року на суму 47 846 143,00 грн., за жовтень 2015 року на суму 75 779 106,00 грн., а також полягає у тому, що Офісом ВПП не здійснюється підготовка та не подається до органу, що виконує казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновків із зазначенням сум ПДВ у встановлені законодавством терміни, та не подається узагальнена інформація про обсяги сум бюджетного відшкодування ПДВ;

2) стягнути з Державного бюджету на користь ПП «Ті Ер Ес Лізинг» заборгованість з відшкодування ПДВ в загальному розмірі 219 190 751,00 грн. за наступними податковими деклараціями з ПДВ: за лютий 2015 року на суму 47 761 967,00 грн., за березень 2015 року на суму 47 803 535,00 грн., за квітень 2015 року на суму 47 846 143,00 грн., за жовтень 2015 року на суму 75 779 106,00 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 червня 2018 позов задоволено частково:

1) визнано протиправними дії Офісу ВПП щодо несвоєчасного подання до органу, який здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновків про суми відшкодування ПДВ;

2) визнано протиправною бездіяльність Офісу ВПП щодо невчинення дій з формування реєстру висновків про суми відшкодування ПДВ та їх направлення до ДФС України;

3) визнано протиправною бездіяльність ДФС України, що полягає у невнесенні до Тимчасового реєстру інформації про заяви ПП «ТІ ЕР ЕС Лізинг» про повернення сум бюджетного відшкодування, які були подані до 01.02.2016 та за якими станом на 01.01.2017 суми ПДВ не відшкодовані з бюджету;

4) зобов`язати ДФС України включити до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, поданих до 01.02.2016, за якими станом на 01.01.2017 суми ПДВ не відшкодовані ПП «ТІ ЕР ЕС Лізинг» з бюджету по заявам про повернення суми бюджетного відшкодування, які є додатками до декларацій з ПДВ за лютий 2015 року в розмірі 47 761 967,00 грн, березень 2015 року в розмірі 47 803 535,00 грн, квітень 2015 року в розмірі 47 846 143,00 грн та жовтень 2015 року в розмірі 75 779 106,00 грн.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2018 року зазначене рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Верховного Суду від 30 травня 2019 року рішення судів першої та апеляційної інстанції скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Направляючи справу на новий розгляд суд касаційної інстанції зазначив, що нормами чинного законодавства чітко врегульовано порядок бюджетного відшкодування та повноваження податкових і казначейських органів, дотримання яких підлягає ретельній перевірці судами.

При цьому, Верховний Суд дійшов висновку про наявність у позивача права на отримання бюджетного відшкодування та бездіяльність державних органів, а також звернув увагу на необхідність ретельного захисту порушеного суб`єктивного права позивача та на те, що рішення суду повинно нівелювати необхідність повторного звернення до суду та призвести до таких правових наслідків, за якими право буде повністю захищене.

За результатами нового розгляду цієї справи, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 грудня 2019 року позов задоволено повністю.

Ухвалюючи таке судове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що право позивача на своєчасне отримання бюджетного відшкодування було порушено внаслідок протиправної бездіяльності відповідних податкових органів, які не заперечуючи наявності у позивача такого права, але посилаючись на відсутність відповідного механізму, зміну тимчасового порядку та зміни в законодавстві, не забезпечили своєчасної реалізації такого права та порушили його, що зумовлює необхідність повного відновлення права позивача, на захист якого він звернувся до суду з цим позовом.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідачі - Офіс ВПП та ГУ ДФС у м. Києві подали апеляційні скарги, в яких просять його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог, відповідачі, не заперечуючи наявності у позивача права на отримання відповідного бюджетного відшкодування, стверджують, що податковими органами, зокрема Офісом ВПП, було вчинено необхідні дії для забезпечення отримання позивачем заявленого бюджетного відшкодування, посилаючись при цьому на недосконалість законодавчого механізму і на те, що законодавець передбачив створення тимчасового реєстру заяв про повернення сум бюджетного відшкодування, але механізм виплати відповідних коштів фактично не створений.

З цих та інших підстав апелянти вважають, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.02.2020 відкрито апеляційне провадження у справі, установлено строк для подання відзивів на апеляційні скарги та призначено справу до судового розгляду.

Позивачем подано відзиви на апеляційні скарги, в яких він просить залишити скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, наполягаючи на необґрунтованості доводів апелянтів та наголошуючи на тому, що відповідачі не заперечують наявності в нього права на отримання відповідного бюджетного відшкодування, але при цьому таке право підприємства порушується і відповідне відшкодування ним не отримано.

17.03.2020 від ДПС України надійшло клопотання про відкладення судового розгляду, у задоволенні якого ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.03.2020, занесеною до протоколу судового засідання, відмовлено.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши у межах доводів апелянта повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Приватним підприємством «ВТБ Лізинг Україна», правонаступником якого є Приватне підприємство «ТІ ЕР ЕС Лізинг», () зареєстровано як юридична особа та перебуває на податковому обліку як платник ПДВ.

19.03.2015 позивачем було пoданo пoдаткoву декларацію з ПДВ за лютий 2015 рoку із зазначенням в рядку 30 суми залишку від`ємнoгo значення пoпередніх звітних (пoдаткoвих) періoдів, яка підлягає бюджетнoму відшкoдуванню на рахунoк платника у банку, у розмірі 47 761 967,00 грн.

15.04.2015 позивачем пoданo пoдаткoву декларацію з ПДВ за березень 2015 рoку, в якій в рядку 30 зазначенo суму залишку від`ємнoгo значення пoпередніх звітних (пoдаткoвих) періoдів, яка підлягає бюджетнoму відшкoдуванню на рахунoк платника у банку, у розмірі 47 803 535,00 грн

20.05.2015 позивачем пoданo пoдаткoву декларацію з ПДВ за квітень 2015 рoку, в якій в рядку 30 зазначенo суму залишку від`ємнoгo значення пoпередніх звітних (пoдаткoвих) періoдів, яка підлягає бюджетнoму відшкoдуванню на рахунoк платника у банку, у розмірі 47 846 143,00 грн.

19.11.2015 позивачем пoданo пoдаткoву декларацію з ПДВ за жoвтень 2015 рoку, в якій в рядку 23.2 зазначенo суму від`ємнoгo значення, щo не перевищує суму, oбчислену відпoвіднo дo пункту 200-1.3 статті 200-1 рoзділу V ПК України на мoмент пoдання пoдаткoвoї декларації, яка підлягає бюджетнoму відшкoдуванню на рахунoк платника у банку, у розмірі 75 779 106,00 грн.

16.02.2017 до Oфісу великих платників пoдатків ДФС (далі - Офіс ВПП) надійшов лист ДФС України № 3873/7/99-99-12-03-02-17 «Прo відшкoдування пoдатку на дoдану вартість», яким ДФС України направленo узагальнені матеріали щoдo oбсягів сум бюджетнoгo відшкoдування ПДВ у рoзрізі декларацій 100 тис. грн. і більше щoдo платників, які мають правo на бюджетне відшкoдування ПДВ кoштами, та зoбoв`язано Офіс ВПП забезпечити фoрмування дoвідoк прo підтвердження сум ПДВ та здійснення oперацій в ІС «Пoдаткoвий блoк», фoрмування відпoвідних виснoвків і реєстрів виснoвків та направлення узагальнених з регіoну реєстрів виснoвків, узагальнених з підрoзділами пoдатків і збoрів юридичних oсіб та підписаних керівникoм теритoріальнoгo підрoзділу (абo йoгo заступникoм), дo Департаменту мoнітoрингу дoхoдів та oблікoвo-звітних систем.

Разoм з вказаним листoм дo Oфісу ВПП надійшли відповідні узагальнені матеріали.

16.02.2017 Oфісoм ВПП складенo виснoвки прo суми відшкoдування ПДВ №№ 391-07, 392-07, 393-07, 394-07, які 21.02.2017 реєстрoм виснoвків прo суми відшкoдування ПДВ № 5, передано дo ГУ ДКСУ у м. Києві.

Листoм від 03.04.2017 № 6-08/1369-3545 ГУ ДКСУ у м. Києві, у зв`язку з набранням чиннoсті пунктів 1, 3 пoстанoви КМУ від 25.01.2017 № 26 та втратoю чиннoсті пoстанoвoю КМУ від 17.01.2011 № 39, oригінали зазначених виснoвків прo суми відшкoдування ПДВ пoвернулo без викoнання.

Позивач, вважаючи порушеним своє право на отримання бюджетного відшкодування внаслідок протиправною бездіяльності податкових органів, що триває 05.05.2015, звернувся до суду з цим позовом.

Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, нормами Податкового кодексу України (далі - ПК України), Законами України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24.12.2015 № 909-VIII (далі - Закон № 909-VIII), «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» та від 21.12.2016 № 1797-VIII (далі - Закон № 1797-VIII), Порядком взаємодії органів державної податкової служби та органів державної казначейської служби в процедурі відшкодування податку на додану вартість, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.01.2011 № 39, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин (втрата чинності 01.04.2017) (далі - Порядок № 39), Порядком формування та надсилання узагальненої інформації про обсяги сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість, визначені у висновках, затвердженим наказом Державної податкової адміністрації України, Державного казначейства України від 03.02.2011 № 68/23, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин (втрата чинності 19.04.2019) (далі - Порядок № 68/23).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків визначено статтею 200 Податкового кодексу України (у редакції, чинній до 01.01.2016, тобто станом на момент подання позивачем податкових декларацій), відповідно до якої - сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Для перерахування податку до бюджету центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію податкової та митної політики, надсилає органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, звітний період та сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету. На підставі такого реєстру орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, не пізніше останнього дня строку, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов`язань, перераховує суми податку до бюджету. При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації,

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду. Платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, контролюючий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних. За наявності достатніх підстав, які свідчать, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, контролюючий орган має право провести документальну позапланову виїзну перевірку платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном проведення камеральної перевірки. Перелік достатніх підстав, які надають право контролюючим органам на позапланову виїзну документальну перевірку платника податку на додану вартість для визначення достовірності нарахування бюджетного відшкодування податку, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Контролюючий орган зобов`язаний у п`ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету. На підставі отриманого висновку відповідного контролюючого органу орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п`яти операційних днів після отримання висновку контролюючого органу. Якщо за результатами камеральної або документальної позапланової виїзної перевірки контролюючий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий орган:

а) у разі заниження заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування щодо суми, визначеної контролюючим органом за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого заниження та підстави для її вирахування. У цьому випадку вважається, що платник податку добровільно відмовляється від отримання такої суми заниження як бюджетного відшкодування у звітному (податковому) періоді, та зараховує таку суму заниження до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду;

б) у разі перевищення заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування над сумою, визначеною контролюючим органом за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого перевищення та підстави для її вирахування;

в) у разі з`ясування за результатами проведення перевірок факту, за яким платник податку не має права на отримання бюджетного відшкодування, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються підстави відмови в наданні бюджетного відшкодування.

Аналогічні норми на момент виникнення спірних правовідносин містились у Порядку № 39.

Питання забезпечення координації дій органів державної податкової служби та державного казначейства у процесі бюджетного відшкодування сум податку на додану вартість, які заявлені до відшкодування платниками податку (станом на момент виникнення спірних правовідносин) на момент виникнення спірних у цій справі правовідносин було врегульовано Порядком № 68/23.

Пунктом 2 Порядку №68/23 визначено, що органи державної податкової служби в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі протягом місяця, виходячи з наявних матеріалів, що можуть свідчити про підтвердження нарахування бюджетного відшкодування, забезпечують подання до центрального органу державної податкової служби зведеної інформації про можливі загальні обсяги відшкодування податку на додану вартість коштами у кожному регіоні у розрізі платників (щодо яких наявні зазначені матеріали) за деклараціями, сума заявленого бюджетного відшкодування податку на додану вартість за якими з урахуванням уточнюючих розрахунків становить 100 тис. грн. і більше (далі - інформація).

Відповідно до вимог пунктів 4, 5 Порядку № 68/23 не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання узагальнених матеріалів, органи державної податкової служби за місцезнаходженням платника за результатами підтвердження достовірності нарахування бюджетного відшкодування податку на додану вартість формують висновки із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню, реєстри яких органи державної податкової служби в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі направляють до центрального органу державної податкової служби для формування узагальненої інформації.

Центральний орган державної податкової служби не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання реєстрів висновків, здійснює формування узагальненої інформації щодо (визначених у висновках) обсягів сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість окремо за платниками, які мають право на автоматичне бюджетне відшкодування податку на додану вартість, іншими платниками та платниками, у яких суми до бюджетного відшкодування заявлені в період дії Закону України "Про податок на додану вартість" та залишились невідшкодованими. Зазначену інформацію на постійній основі (щоденно) не пізніше наступного робочого дня після її формування направляє: до Державного казначейства України; одночасно органам державної податкової служби в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі для подачі висновків органам державного казначейства.

Законами № 909-VIII та № 1797-VIII внесено зміни до статті 200 ПК України, зокрема, щодо порядку бюджетного відшкодування ПДВ.

У зв`язку з внесення вказаних змін до ПК України постановою КМУ від 25.01.2017 № 26 визнано таким, що втратив чинність Порядок № 39.

Відповідно до підпункту 200.7.1 пункту 200.7 статті 200 ПК України у редакції, чинній станом на час вирішення цієї справи в суді першої інстанції, на підставі баз даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує податкову і митну політику, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів здійснюється формування Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

Заяви про повернення сум бюджетного відшкодування автоматично вносяться до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування протягом операційного дня їх отримання у хронологічному порядку їх надходження. Повернення узгоджених сум бюджетного відшкодування здійснюється у хронологічному порядку відповідно до черговості внесення до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування (підпункт 200.7.2 пункту 200.7 статті 200 ПК України).

Відповідно до пункту 200.15 статті 200 ПК України у разі, коли за результатами перевірки сум податку, заявлених до відшкодування, платник податку розпочинає процедуру адміністративного або судового оскарження, контролюючий орган не пізніше наступного робочого дня після отримання відповідного повідомлення від платника або ухвали суду про порушення провадження у справі зобов`язаний внести відповідні дані до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

Після закінчення процедури адміністративного оскарження або набрання законної сили рішенням суду контролюючий орган на наступний робочий день після отримання відповідного рішення зобов`язаний внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування платника.

У разі неузгодження контролюючим органом суми податку, заявленої до відшкодування, або її частини зобов`язання з бюджетного відшкодування податку в частині неузгодженої суми виникає з дня закінчення процедури адміністративного або судового оскарження, за результатами якої прийнято рішення на користь платника податків.

Пунктом 200.12 статті 200 ПК України, зокрема, визначено, що узгоджена сума бюджетного відшкодування стає доступною органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання на наступний операційний день за днем її відображення в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування та перераховується органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, у строки, передбачені пунктом 200.13 цієї статті, на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до Державного бюджету України.

На підставі даних Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, після дня набуття статусу узгодженої суми бюджетного відшкодування перераховує таку суму з бюджетного рахунку на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету, протягом п`яти операційних днів (пункт 200.13 статті 200 ПК України).

Аналогічні норми закріплені у пунктах 6, 7, 11, 12 Порядку № 26.

Відповідно до пункту 56 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України до 01.02.2017 центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, формує у хронологічному порядку надходження заяв про повернення суми бюджетного відшкодування ПДВ Тимчасовий реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, поданих до 01.02.2016, за якими станом на 01.01.2017 суми ПДВ не відшкодовані з бюджету.

Формування, ведення та офіційне публікування Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, зазначеного у цьому пункті, здійснюються в порядку, визначеному статтею 200 цього Кодексу.

Відшкодування узгоджених сум ПДВ, зазначених у такому реєстрі, здійснюється в хронологічному порядку відповідно до черговості надходження заяв про повернення таких сум бюджетного відшкодування ПДВ в межах сум, визначених законом про Державний бюджет на відповідний рік. Розподіл сум бюджетного відшкодування ПДВ, визначених законом про Державний бюджет на відповідний рік, між Тимчасовим реєстром заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, зазначеним у цьому пункті, та Реєстром заяв про повернення суми бюджетного відшкодування ПДВ здійснюється Кабінетом Міністрів України.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що з моменту виникнення у позивача права на отримання бюджетного відшкодування податкове законодавство, яким врегульовано відповідну процедуру, декілька разів змінювалося і нас час вирішення цієї справи судом першої інстанції передбачало внесення податковим органом заяв про повернення суми бюджетного відшкодування ПДВ до Тимчасового реєстром заяв.

Разом з тим, чинним законодавством не передбачено механізму відшкодування сум ПДВ, включених до вказаного Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, та структури такого реєстру.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що наявність у позивача права на отримання бюджетного відшкодування ПДВ в загальному розмірі 219 190 751,00 грн. підтверджується матеріалами справи та відповідачами не заперечується.

Разом з тим, упродовж майже п`яти років зазначене право позивача залишається нереалізованим, спочатку внаслідок невиконання Офісом ВПП всіх дій, що були передбачені Порядком № 68/23 (чинним на момент виникнення спірних правовідносин), а саме щодо своєчасного формування висновків, реєстри яких направлено до ДФС України для формування узагальненої інформації, передання висновків про належні позивачу суми відшкодування ПДВ до ГУ ДКСУ лише 16.02.2017, тобто з порушенням законодавчо встановлених строків для формування та подання відповідних висновків.

Крім того, як було правильно встановлено судом першої інстанції, зазначені висновки були подані відповідачем-1 до ГУ ДКСУ без узагальненої інформації про обсяги сум бюджетного відшкодування ПДВ, що також стало однією з причин неможливості реалізації права позивача на отримання належного його бюджетного відшкодування з ПДВ та в сукупності з викладеним свідчить про допущення Офісом ВПП протиправної бездіяльності, оскаржуваної позивачем у цій справі.

Водночас, враховуючи висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 30.05.2019 у цій справі, відповідно до вимог частини п`ятої статті 353 КАС України, про те, що ефективне відновлення порушеного права позивача на отримання бюджетного відшкодування, на захист якого він звернувся до суду з цим позовом, можливо лише в разі застосування судом відповідного способу захисту, який виключить необхідність повторного звернення позивача до суду, колегія суддів зазначає, що чинним законодавством передбачено внесення заяв про повернення суми бюджетного відшкодування ПДВ до Тимчасового реєстру, але при цьому не передбачено механізму фактичного відшкодування сум ПДВ.

За наведених обставин такі способи захисту як зобов`язання контролюючого органу надати висновок про підтвердження заявленої платником податків суми бюджетного відшкодування або внести заяву товариства до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування не призведуть до ефективного відновлення порушеного права позивача.

З огляду на це, колегія суддів вважає виваженим та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що ефективним способом захисту, який забезпечить відновлення порушеного права позивача, є стягнення з Державного бюджету України на його користь заявленого відшкодування ПДВ.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.02.2019 у справі № 826/7380/15, висновки якого, відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України, є обов`язковими для врахування колегією суддів при розгляді цієї справи.

Крім того, відповідно до частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожна юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 05.01.2000 у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy, заява № 33202, § 100) зазначив, що поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на речі матеріального світу та не залежить від формальної класифікації, прийнятої у національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть розглядатися як «майнові права», а отже, як «майно».

За певних обставин «легітимне очікування» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «легітимне очікування», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя (рішення у справі «Суханов та Ільченко проти України» від 26.06.2014 (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine, заяви № 68385/10 та № 71378/10, § 35)).

Більш того, у рішенні від 09.01.2007 у справі «Інтерсплав проти України» (Intersplav v. Ukraine, заява № 803/02, § 31-32) ЄСПЛ зазначив, що юридична особа-платник ПДВ мала достатньо підстав сподіватись на відшкодування цього податку, так само як і на компенсацію за затримку його виплати, та встановив, що заявник мав захищений статтею 1 Першого протоколу до Конвенції майновий інтерес. ЄСПЛ констатував порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції у справі з огляду на постійні затримки відшкодування і компенсації ПДВ у поєднанні із відсутністю ефективних засобів запобігання або припинення такої адміністративної практики, та зазначив, що і стан невизначеності щодо часу повернення коштів заявника порушували «справедливий баланс» між вимогами публічного інтересу та захистом права на мирне володіння майном.

Таким чином, оскільки податкове законодавство передбачає право позивача на повернення суми бюджетного відшкодування ПДВ, не відшкодовану платнику протягом визначеного законодавством строку, позивач у цій справі має майновий інтерес щодо відшкодування з бюджету ПДВ у розмірі 219 190 751,00 грн., які охоплюються поняттям «майно» в аспекті частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Верховенство права, як основоположний принцип адміністративного судочинства, визначає спрямованість судочинства на досягнення справедливості та надання ефективного захисту.

Статтею 13 (право на ефективний засіб юридичного захисту) Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх та необхідних правових підстав для задоволення позову в цій справі у повному обсязі.

Доводи апелянтів про те, що податковими органами, зокрема Офісом ВПП, було вчинено необхідні дії для забезпечення отримання позивачем заявленого бюджетного відшкодування, яке не було йому виплачено через недосконалість законодавчого механізму і те, що законодавець передбачив створення тимчасового реєстру заяв про повернення сум бюджетного відшкодування, але такий реєстр фактично не створений, апеляційний суд вважає необґрунтованими з підстав, наведених вище.

Надаючи оцінку всім доводам апелянтів, судова колегія також приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Отже, судом першої інстанції повно і правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до вимог ст. 242 КАС України.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційні скарги Офісу великих платників податків Державної податкової служби та Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві підлягають залишенню без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 грудня 2019 року - без змін.

Розподіл судових витрат.

Судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, а тому, відповідно до ст. 139 КАС України, понесені відповідачем та апелянтом у цій справі судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Офісу великих платників податків Державної податкової служби та Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 грудня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлено 17.03.2020.

Головуючий суддя

Судді: