Справа № 460/3876/19
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2020-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2020 рокуЛьвівСправа № 460/3876/19 пров. № А/857/1903/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Гуляка В.В., Пліша М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Рівненського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Щербаков В.В.) про повернення позовної заяви, постановлену в м.Рівне 28 грудня 2019 року у справі №460/3876/19 за позовом ОСОБА_1 до Командування Сухопутних військ Збройних Сил України, Генерального штабу Збройних Сил України про визнання бездіяльності та дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

06.12.2019 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Командування Сухопутних військ Збройних Сил України, Генерального штабу Збройних Сил України просив: визнати протиправною бездіяльність Генерального штабу Збройних Сил України щодо не надання у встановлений Законом України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 №393/96-ВР строк повідомлення на заяву від 24.09.2019, подану згідно пункту 6 опису надісланих документів до Генерального штабу Збройних Сил України, у відповідності до Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 №393/96-ВР; визнати протиправними дії Командування Сухопутних військ Збройних Сил України, які полягають у ненаданні позивачу належної відповіді на заяву від 24.09.2019, подану згідно пункту 6 опису надісланих документів до Генерального штабу Збройних Сил України, яка передана на розгляд Командуванню Сухопутних військ Збройних Сил України у відповідності до Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 №393/96-ВР; визнати протиправними дії Командування Сухопутних військ Збройних Сил України, які полягають в об`єднані звернення від 24.09.2019 наданого згідно пункту 6 опису надісланих документів до Генерального штабу Збройних Сил України, переданого на розгляд Командуванню Сухопутних військ Збройних Сил України в одне звернення з іншими зверненнями від 24.09.2019, поданих у відповідності до Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 №393/96-ВР; зобов`язати Командування Сухопутних військ Збройних Сил України повторно розглянути заяву позивача від 24.09.2019, подану згідно пункту 6 опису надісланих документів до Генерального штабу Збройних Сил України, яка передана на розгляд Командуванню Сухопутних військ Збройних Сил України з врахуванням норм Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 №393/96-ВР.

Ухвалою судді Рівненського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2019 року позовну заяву повернуто позивачу.

Повертаючи позовну заяву, суддя суду першої інстанції виходив з того, що визначальним при вирішенні питання звільнення від сплати судового збору є саме майновий стан особи. Суддя суду першої інстанції зазначив, що позивач не надав належних і допустимих доказів малозабезпеченості та дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору.

Не погоджуючись з ухвалою судді суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, просить скасувати ухвалу судді Рівненського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2019 року та направити справу на продовження розгляду до суду першої інстанції. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що у даній справі порушені питання про неправомірне позбавлення позивача військової посади, яке не передбачено нормативно-правовими актами України, та за наслідком чого стягнено з позивача заробітну плату (грошове забезпечення). Скаржник вказує, що надав належну довідку про відсутність доходів за минулий рік. Зазначає, що у позивача на утриманні знаходиться чотири утриманці, дружина не працює, пенсія є єдиним засобом існування багатодітної сім`ї. Зазначає, що сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до правосуддя, ускладнити цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

Враховуючи те, що апеляційна скарга подана на ухвалу судді суду першої інстанції про повернення позовної заяви, а також клопотання скаржника про розгляд справи в письмовому провадженні без виклику сторін, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про розгляд справи без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) відповідно до частини 2 статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали судді суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, приходить до переконання, що оскаржувана ухвала судді суду першої інстанції вимогам ст.242 КАС України не відповідає.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом на посадах офіцерського складу у військових частинах Збройних Сил України, Наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 13.09.2017 №318 звільнений у запас за пунктом «б» (за станом здоров`я) відповідно до частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з урахуванням вимог частини 8 цієї ж статті.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 від 12.05.2015 ОСОБА_1 є учасником бойових дій (а.с.34).

24.09.2019 ОСОБА_1 звернувся до Начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України з заявою, просив надати обґрунтовану відповідь згідно з якого пункту (статті) нормативно-правового акту України встановлена можливість для оперативного командування позбавляти військовослужбовців військової посади, що зокрема і відбулось відносно заявника. Просив вказати, згідно з якого пункту (статті) нормативно-правового акту України встановлена можливість подавати документи до Командування Сухопутних військ ЗС України після проведення організаційних заходів. В разі відсутності можливості у відповідності до законодавства України позбавляти військовослужбовців військової посади, просив усунути допущене порушення.

Як зазначено у позовні заяві, неотримання належної відповіді на вказане звернення стало підставою для звернення ОСОБА_1 із позовом до суду.

Ухвалою судді Рівненського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2019 року у зв`язку з невідповідністю поданої позовної заяви вимогам статті 161 КАС України, а саме не поданням документа про сплату судового збору, позовну заяву залишено без руху. При цьому зазначено, що позивач звернувся до суду з позовом з приводу оскарження дій відповідачів, які не стосуються порядку та обсягу соціальних гарантій чи будь-яким іншим чином стосуються соціального і правового захисту ветеранів війни, в тому числі учасників бойових дій.

На виконання вимог вказаної ухвали, ОСОБА_1 подав клопотання про звільнення від сплати судового збору, зазначивши, що звернувся для відстоювання своїх прав і законних інтересів, відновлення таких у зв`язку з їх грубим порушенням за час проходження військової служби як військовослужбовцем та учасником бойових дій, тому статус учасника бойових дій є невід`ємним. Також вказав, що має незначні доходи та багатодітну сім`ю.

Ухвалою судді Рівненського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2019 року клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору залишено без задоволення, позовну заяву повернуто позивачу.

Перевірячи законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 161 КАС України встановлено, що до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до частини 1 статті 168 КАС України позов пред`являється шляхом подання позовної заяви в суд першої інстанції, де вона реєструється та не пізніше наступного дня передається судді.

Згідно з частиною 1 статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити) (частина 2 статті 169 КАС України).

Суд апеляційної інстанції зауважує, що залишення позовної заяви без руху - це тимчасовий захід, який застосовується судом, з метою усунення позивачем недоліків позовної заяви та дотримання порядку її подання.

Згідно з частинами 1, 2 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Частиною 1 статті 133 КАС України встановлено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору встановлені Законом України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI статтею 5 якого закріплено перелік осіб, які звільняються від сплати судового збору, зокрема, учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав (пункт 13 частини 1).

Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон № 3551-XII).

Відповідно до статті 5 Закону № 3551-XII учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Згідно з статтею 22 Закону № 3551-XII ветерани війни та особи, на яких поширюється дія цього Закону, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань.

При цьому перелік встановлених законодавством пільг учасникам бойових дій визначений статтею 12 Закону № 3551-XII.

Аналіз пункту 13 частини 1 статті 5 Закону «Про сплату судовий збір» в сукупності з частиною 2 статті 22 Закону № 3551-XII вказує на те, що учасники бойових дій звільняються від сплати судового збору стосовно пільг, прав та гарантій закріплених законодавством саме через набуття такого статусу.

Водночас, як вбачається з матеріалів адміністративної справи, підставою для звернення до адміністративного суду з даною позовною заявою стала відповідь на звернення ОСОБА_1 щодо позбавлення позивача військової посади з 31.07.2017 після завершення організаційних заходів 30.07.2017.

Як зазначено скаржником, неправомірне позбавлення посади мало наслідком стягнення заробітної плати (грошового забезпечення).

Вказані обставини суддею суду першої інстанції ні в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, ні в ухвалі про повернення позовної заяви не проаналізовані, аргументам позивача, щодо передумов та підстав звернення із позовом до суду, правову оцінку не надано.

В свою чергу Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 28 листопада 2013 року № 12-рп/2013 зазначив, що «гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду. Це відповідає Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо заходів, що полегшують доступ до правосуддя, від 14 травня 1981 року № (81) 7: «У тій мірі, в якій судові витрати становлять явну перешкоду доступові до правосуддя, їх треба, якщо це можливо, скоротити або скасувати» (підпункт 12 пункту D).

Отже, сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів є складовою доступу до правосуддя, який є елементом права особи на судовий захист, гарантованого статтею 55 Конституції України.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. У зв`язку з наведеним, залишення позову без руху з підстав, передбачених законом (невідповідність позовної заяви вимогам щодо її змісту, несплата судового збору тощо) не є порушенням права на справедливий судовий захист. Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним.

За висновками Європейського суду з прав людини, загалом, прийнятним вважається встановлення в національному законодавстві процесуальних обмежень та вимог з метою належного здійснення правосуддя; проте вони не повинні підривати саму суть права на доступ до суду (рішення Європейського суду з прав людини від 16 грудня 1992 року у справі «Хаджіанастасіу проти Греції», пункти 32-37).

У Рішенні Європейського суду з прав людини від 08.04.2010р. у справа «Меньшакова проти України» (Заява № 377/02) у п.52 «Суд повторює, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Таким чином, він втілює в собі «право на суд», яке, згідно з практикою Суду, включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на «розгляд» спору судом (Рішення у справі «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява №48778/99, п. 25, ЕСПЛ 2002-ІІ)».

У справі «Мушта проти України» ЄСПЛ нагадує, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

Отже, адміністративні суди зобов`язані забезпечити доступ до суду з неухильним дотриманням вимог Закону України «Про судовий збір», у тому числі й щодо підстав звільнення від його сплати, а тому надаючи правову оцінку аргументам скаржника, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що заявлені позовні вимоги зумовлені питаннями звільнення позивача з військової посади та позбавлення військової посади, а тому висновки судді суду першої інстанції щодо не пов`язаності таких з правовим статусом позивача як учасника бойових дій, а отже відсутності підстав для застосування пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», є передчасними.

За таких обставин, враховуючи положення статті 320 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, а також те, що повернення позовної заяви не повинно створювати штучні перешкоди для доступу до правосуддя в адміністративній справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суддя суду першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали дійшов передчасного висновку про повернення позовної заяви, що унеможливило доступ позивача до правосуддя, а тому оскаржувана ухвала судді суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 241, 308, 312, 320, 321, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу судді Рівненського окружного адміністративного суду про повернення позовної заяви від 28 грудня 2019 року у справі №460/3876/19 скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді В. В. Гуляк
М. А. Пліш