Справа № 200/735/20-а
Суддя: Мозговая Н.А.
Дата ухвалення: 2020-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2020 р. Справа№200/735/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Мозгової Н.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

14 січня 2020 року позивач, ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ) звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради (, місцезнаходження: Донецька область, м. Костянтинівка, вул.Громова,14) про визнання протиправними та скасування повідомлень Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради від 06.11.2019 року про відмову у призначенні соціальної допомоги, зобов`язання призначити та виплатити соціальні допомоги з моменту звернення.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, в жовтні 2019 року вона звернулась до Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради із відповідними заявами про призначення та виплату наступних соціальних допоміг: як матері одиначки на сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; як малозабезпеченій особі; виплату державної допомоги тимчасово переміщеним особам на компенсацію оренди житла.

15.11.2019 року Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради надало два повідомлення від 06.11.2019 року про відмову у наданні соціальної допомоги у зв`язку з відсутністю за фактичним місцем проживання. Вважає, що таким чином відповідач порушує її права.

Ухвалою суду від 20.01.2020 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

10.02.2020 року відповідач надав відзив на адміністративний позов, в обґрунтування якого зазначив, що позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . тимчасово мешкає за адресою: АДРЕСА_3 разом з сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509 (із змінами та доповненнями), на підставі особистої заяви ОСОБА_1 було видано довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (далі довідка) із зазначенням фактичного місця проживання/перебування: АДРЕСА_3 та на дитину ОСОБА_2 від 23.04.2019 р. № 1425-.

18.10.2019 року ОСОБА_1 особисто звернулась до управління за призначенням державної допомоги малозабезпеченим сім`ям і допомоги на дітей одиноким матерям. До заяви додано декларацію про доходи та майновий стан, копії свідоцтв про народження дитини, копії довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Також, 18.10.2020 ОСОБА_1 звернулася до управління із заявою про призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

На виконання п. 10 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» було складено акт обстеження матеріально- побутових умов сім`ї № 2530 від 25.10.2019 в якому зазначено, що при відвідувані адреси 22.10.2019 року ОСОБА_1 була відсутня, було залишено повідомлення, станом на 25.10.2019 року до управління не з`явилась.

В призначенні державної допомоги малозабезпеченим сім`ям, допомоги на дітей одиноким матерям та щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг відмовлено згідно рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам № 83 від 29.10.2019 (рішення про відмову від 06.11.2019) на підставі акту обстеження № 2530 від 25.10.2019. У зв`язку із викладеним, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) є громадянкою України, що підтверджується паспортом НОМЕР_2 , який видано 20.10.2010 року Єнакієвським МВ ГУМВС України в Донецькій області.

ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 (а.с.6).

Позивач та її малолітній син є внутрішньо переміщеними особами, місце проживання яких зареєстровано на території проведення антитерористичної операції: АДРЕСА_4 , а фактичне місце проживання/перебування - на АДРЕСА_3 , що підтверджується довідками про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб від 23.04.2019 року №1425-, 1425- (а.с.3-4).

18.10.2019 року позивач звернулась із заявою до Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради за призначенням державної допомоги малозабезпеченим сім`ям, допомоги на дітей одиноким матерям (а.с.20-23).

18.10.2019 року позивач звернулась із заявою до Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради за призначенням щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (а.с.25).

Відповідно до акту обстеження матеріально - побутових умов сім`ї №2530 від 25.10.2019 року при відвідуванні інспектором даної адреси 22.10.2019 року ОСОБА_1 була відсутня, залишено повідомлення, заявниця до управління станом на 25.10.2019 року не з`явилась (а.с.17).

Як вбачається з рішення Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради від 06.11.2019 року, ОСОБА_1 відмовлено у призначенні державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, допомоги на дітей одиноким матерям згідно рішення комісії.

Крім того, рішенням Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради від 06.11.2019 року, ОСОБА_1 відмовлено у призначенні щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг згідно рішення комісії (а.с.26).

Про прийняття рішення позивачу були направлені повідомлення від 06.11.2018 року (а.с.8).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд приходить до наступного висновку.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положенням статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Статтею 3 Конституції України закріплене визнання найвищою соціальною цінністю в України людини, її життя і здоров`я, честі і гідності, недоторканності і безпеки, відповідальність держави перед людиною за свою діяльність та головний обов`язок держави щодо утвердження і забезпечення прав і свобод людини.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» (далі - Закон №1768-III), соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям - це щомісячна допомога, яка надається малозабезпеченим сім`ям у грошовій формі в розмірі, який залежить від величини середньомісячного сукупного доходу сім`ї.

Згідно із статтею 4 Закону №1768-III для надання соціальної допомоги подається заява уповноваженим представником сім`ї до місцевої державної адміністрації або до виконавчого комітету сільської, селищної ради.

У заяві дається згода сім`ї на збір інформації про неї, про її власність, доходи та майно, що необхідна для мети цього Закону. Місцеві державні адміністрації для мети цього Закону мають право користуватися всіма офіційними джерелами інформації, в тому числі й інформацією органів доходів і зборів.

Державна соціальна допомога призначається з місяця звернення, якщо протягом місяця подано всі необхідні документи.

Рішення про призначення державної соціальної допомоги чи про відмову в її наданні приймається місцевою державною адміністрацією протягом десяти календарних днів і наступного після його прийняття дня надсилається уповноваженому представнику малозабезпеченої сім`ї.

Рішення про відмову в наданні державної соціальної допомоги має бути вмотивованим і містити роз`яснення порядку його оскарження.

Порядок призначення та виплати державної соціальної допомоги встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання вимог вищезгаданої норми Закону № 1768-III Кабінет Міністрів України постановою від 24 лютого 2003 року № 250 затвердив Порядок, який визначає умови призначення і виплати малозабезпеченим сім`ям державної соціальної допомоги, передбаченої Законом № 1768-III (далі - Порядок №250).

Пунктом 2 Порядку №250 визначено, що державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям призначається і виплачується у грошовій формі малозабезпеченим сім`ям, які постійно проживають на території України, мають середньомісячний сукупний дохід, нижчий від прожиткового мінімуму для сім`ї.

За правилами пункту 6 Порядку №250 для призначення соціальної допомоги уповноважений представник сім`ї подає органу праці та соціального захисту населення такі документи: заяву; документ, що посвідчує особу уповноваженого представника сім`ї; декларацію про доходи та майно (заповнюється на підставі довідок про доходи кожного члена сім`ї; до декларації не включаються державна соціальна допомога, призначена відповідно до Закону України "Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям"; нарахована субсидія за спожиті житлово-комунальні послуги; сплачені членами сім`ї аліменти; грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, які беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, на час її проведення, безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, на час здійснення зазначених); довідку про наявність та розмір земельної частки (паю); довідку встановленої форми про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, про безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях. Інформація про склад сім`ї заявника зазначається в декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги.

Для призначення соціальної допомоги на наступний строк уповноважений представник сім`ї подає заяву і декларацію про доходи та майно.

Соціальна допомога призначається з місяця звернення, якщо протягом місяця подано всі необхідні документи. У разі коли до заяви не додані всі необхідні документи, орган соціального захисту населення повідомляє уповноваженого представника сім`ї, які документи повинні бути подані додатково (пункт 8 Порядку №250).

Відповідно до статті 7 Закону № 1768-III, Державна соціальна допомога не призначається у випадках, коли:

- працездатні члени малозабезпеченої сім`ї не працюють, не служать, не вчаться за денною формою навчання у закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої і вищої освіти протягом трьох місяців, що передують місяцю звернення за призначенням державної соціальної допомоги (крім осіб, які в установленому порядку визнані безробітними та за інформацією центрів зайнятості не порушують законодавство про зайнятість щодо сприяння своєму працевлаштуванню; осіб, які доглядають за дітьми до досягнення ними трирічного віку або за дітьми, які потребують догляду протягом часу, визначеного у медичному висновку лікарсько-консультативної комісії, але не більше ніж до досягнення ними шестирічного віку; осіб, які доглядають за особами з інвалідністю I групи або дітьми з інвалідністю віком до 18 років, за особами з інвалідністю II групи внаслідок психічного розладу, а також за особами, які досягли 80-річного віку; фізичних осіб, які надають соціальні послуги);

- з`ясовано, що малозабезпечена сім`я має додаткові джерела для існування, а також хто-небудь із її складу протягом 12 місяців перед зверненням за наданням державної соціальної допомоги здійснив покупку або оплатив послуги на суму, яка на час звернення перевищує 10-кратну величину прожиткового мінімуму для сім`ї;

- у власності чи володінні малозабезпеченої сім`ї є друга квартира (будинок) за умови, що загальна площа житла перевищує 21 квадратний метр на одного члена сім`ї та додатково 10,5 квадратного метра на сім`ю, чи більше одного автомобіля, транспортного засобу (механізму).

Вказані норми Закону № 1768-III кореспондуються з п.10 Порядку №250, згідно якого соціальна допомога не призначається у разі, коли: працездатні члени малозабезпеченої сім`ї не працюють, не служать, не вчаться за денною формою навчання у закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти протягом трьох місяців, що передують місяцю звернення за призначенням державної соціальної допомоги (крім осіб, які в установленому порядку визнані безробітними та за інформацією центрів зайнятості не порушують законодавство про зайнятість щодо сприяння своєму працевлаштуванню; осіб, які доглядають за дітьми до досягнення ними трирічного віку або за дітьми, які потребують догляду протягом часу, визначеного у медичному висновку лікарсько-консультативної комісії, але не більше ніж до досягнення ними шестирічного віку; осіб, які доглядають за особами з інвалідністю I групи або дітьми з інвалідністю віком до 18 років, за особами з інвалідністю II групи внаслідок психічного розладу, а також за особами, які досягли 80-річного віку; фізичних осіб, які надають соціальні послуги); під час вибіркового обстеження матеріально-побутових умов сім`ї з`ясовано, що малозабезпечена сім`я має додаткові джерела для існування, не зазначені у декларації про доходи та майно (здача у найм або оренду житлового приміщення (будинку) або його частини; один чи кілька членів сім`ї працюють без оформлення трудових відносин у встановленому порядку; можливість отримання доходу від утримання худоби, птиці, інших тварин; дохід від народних промислів, використання наявної сільськогосподарської техніки, вантажної машини, мікроавтобуса тощо); особи, які входять до складу малозабезпеченої сім`ї, протягом 12 місяців перед зверненням за наданням соціальної допомоги здійснили купівлю земельної ділянки, квартири (будинку), автомобіля, транспортного засобу (механізму), будівельних матеріалів, інших товарів довгострокового вжитку тощо або оплатили послуги з навчання, будівництва, ремонту квартири (будинку) або автомобіля, транспортного засобу (механізму), телефонного (в тому числі мобільного) зв`язку тощо (крім житлово-комунальних послуг, у межах норм споживання та медичних послуг, пов`язаних із забезпеченням життєдіяльності) в сумі, яка на час звернення перевищує 10-кратну величину прожиткового мінімуму для сім`ї; у власності чи володінні малозабезпеченої сім`ї є друга квартира (будинок) за умови, що загальна площа житла перевищує 21 кв. метр на одного члена сім`ї та додатково 10,5 кв. метра на сім`ю, чи більше одного автомобіля, транспортного засобу (механізму).

Перелік підстав для відмови в призначенні соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, визначений Законом №1768-III та Порядком №250, є вичерпним.

Отже, з аналізу вищенаведених норм чинного законодавства вбачається, що УСЗН має право відмовити у призначенні соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям виключно з підстав, передбачених Законом №1768-III та Порядком №250, про що приймає вмотивоване рішення.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач протиправно відмовив ОСОБА_1 у призначенні соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям з підстави відсутності за фактичним місцем проживання.

Щодо призначення державної допомоги на дітей одиноким матерям суд зазначає наступне.

Правовідносини, що виникають у сфері соціального захисту сімей з дітьми, регулюються Законом України від 21 листопада 1992 року № 2811-XII "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" (далі - Закон № 2811-XII).

За приписами ст. 1 Закону № 2811-XII громадяни України сім`ї, в яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Порядок призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми та перелік документів, необхідних для призначення допомоги за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 цього Закону до видів державної допомоги сім`ям з дітьми належить допомога на дітей одиноким матерям.

Згідно зі ст. 18-1, 18-2, 18-4 Закону № 2811-XII право на допомогу на дітей одиноким матерям мають одинокі матері (які не перебувають у шлюбі), одинокі усиновлювачі, якщо у свідоцтві про народження дитини або документі про народження дитини, виданому компетентними органами іноземної держави, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку (рішенні про усиновлення дитини), відсутній запис про батька (матір) або запис про батька (матір) проведено в установленому порядку органом державної реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері (батька, усиновлювача) дитини.

Допомога на дітей одиноким матерям призначається за наявності витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження дитини, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану, або довідки про народження, виданої виконавчим органом сільської, селищної, міської (крім міст обласного значення) ради, із зазначенням підстави внесення відомостей про батька дитини до актового запису про народження дитини відповідно до абзацу першого частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, або документа про народження, виданого компетентним органом іноземної держави, в якому відсутні відомості про батька, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку.

Допомога на дітей одиноким матерям призначається незалежно від одержання на дітей інших видів допомоги, передбачених цим Законом.

Виплата допомоги на дітей одиноким матерям (батькам) припиняється у разі: позбавлення отримувача допомоги батьківських прав; позбавлення отримувача допомоги волі за вироком суду; скасування рішення про усиновлення дитини або визнання його недійсним; реєстрації дитиною шлюбу до досягнення нею 18-річного віку; надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності у випадках, передбачених законом; смерті дитини; смерті отримувача допомоги.

Виплата допомоги на дітей одиноким матерям (батькам) зупиняється у разі: тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання; відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав; тимчасового працевлаштування дитини.

У разі припинення дії обставин, передбачених частиною другою цієї статті, виплата допомоги поновлюється за письмовою заявою отримувача допомоги до органу, який призначає допомогу, з місяця, що настає за місяцем, в якому припинилася дія зазначених обставин.

Припинення або призупинення виплати допомоги здійснюється на підставі відомостей про обставини, зазначені у частинах першій та другій цієї статті, з місяця, що настає за місяцем, в якому було виявлено зазначені обставини, за рішенням органу, який призначив допомогу.

Відповідно до п. 35 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751 (далі - Порядок № 1751), визначено перелік документів, які подаються для призначення допомоги на дітей одиноким матерям до органу соціального захисту населення.

За приписами з п.п. 35, 36 допомога на дітей одиноким матерям призначається з місяця, в якому було подано заяву з усіма необхідними документами, та виплачується щомісяця по місяць досягнення дитиною 18-річного віку (якщо діти навчаються за денною формою у закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної) та вищої освіти, - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років) включно.

Допомога виплачується протягом шести календарних місяців.

Отже, для призначення та виплати допомоги на дітей одиноким матерям необхідна наявність передбаченого цим Законом статусу одинокої матері (які не перебувають у шлюбі) дитини, в документі про народження якої відсутній запис про батька (відповідно до абзацу першого частини першої статті 135 Сімейного кодексу України) та наявність передбачених Законом № 2811-XII та Порядком № 1751 документів.

З аналізу наведених вище норм вбачається, що крім невідповідності наведеним вище умовам для призначення допомоги, підставою для її невиплати є також випадки, передбачені ст. 18-4 Закону № 2811-XII.

Наявність у позивача визначеного законом статусу та надання нею разом із заявою про призначення допомоги необхідних документів відповідачем не досліджувалось, у рішенні про відмову у призначенні допомоги на дітей одинокій матері не визначено про такі підстави або наявність випадків, передбачених ст. 18-4 Закону № 2811-XII.

Нормами чинного законодавства не передбачена така підстава відмови виплати допомоги одинокій матері як відсутність за фактичним місцем проживання.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про необґрунтованість рішення відповідача від 06.11.2019 року про відмову у наданні державної допомоги малозабезпеченим сім`ям та допомоги на дітей одиноким матерям та з урахуванням наданих ч. 2 ст. 9 КАС України повноважень та з метою ефективного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати його протиправним та скасувати.

При цьому, у скасуванні повідомлення про відмову у наданні державної допомоги малозабезпеченим сім`ям та допомоги на дітей одиноким матерям від 06.11.2019 року, як того вимагає позивач, слід відмовити, оскільки зазначені повідомлення несуть інформаційний характер та не є актом індивідуальної дії, який мав би вплив на права позивача.

Щодо призначення щомісячної адресної допомоги переміщеним особам суд зазначає наступне.

Призначення щомісячної адресної допомоги переміщеним особам визначається Порядком надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 505 (далі - Порядок №505).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 505 грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

За приписами п.3 Порядку №505 грошова допомога особам, які переміщуються, призначається на сім`ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди довільної форми про виплату грошової допомоги цій особі від інших членів сім`ї (далі - уповноважений представник сім`ї) у таких розмірах, зокрема, для працездатних осіб - 442 гривні на одну особу (члена сім`ї).

Пунктом шостим Порядку №505 передбачені підстави, коли грошова допомога не призначається, а саме: будь-хто з членів сім`ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення; будь-хто з членів сім`ї має на депозитному банківському рахунку кошти у сумі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

За приписами п.12 Порядку №505 виплата грошової допомоги припиняється з наступного місяця у разі: подання уповноваженим представником сім`ї заяви про припинення виплати грошової допомоги; надання інформації державної служби зайнятості про те, що працездатні члени сім`ї протягом двох місяців не працевлаштувалися за сприянням державної служби зайнятості або перебувають в трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованій території України, в районах проведення антитерористичної операції чи населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, але фактично не працюють; зняття з обліку внутрішньо переміщеної особи; виявлення уповноваженим органом факту подання недостовірної інформації або неповідомлення про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги.

Виплата грошової допомоги може бути поновлена, якщо протягом місяця з місяця припинення її виплати уповноважений представник сім`ї повідомив уповноваженому органу про зміну обставин, які вплинули на припинення виплати грошової допомоги.

Згідно з рішенням УСЗН від 06.11.2019 підставою для відмови позивачу у призначенні грошової допомоги стало не проживання позивача за фактичним місцем проживання/перебування, згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 29.10.2019 року №2530.

Проте, суд звертає увагу, що вказана підстава, у відповідності до п.6 Порядку № 505, не виключає право позивача на отримання адресної допомоги.

Суд критично ставиться до посилання відповідача на Постанову КМУ від 08 червня 2016 №365, оскільки відповідно до п. 7 вказаного Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого для призначення (відновлення соціальних виплат структурний підрозділ з питань соціального захисту населення за власною ініціативою або за зверненням органів, що здійснюють соціальні виплати протягом 15 робочих днів з дня отримання відповідної заяви внутрішньо переміщеної особи або з дня надходження звернення від органів, що здійснюють соціальні виплати, проводить перевірку достовірності зазначеної в заяві інформації про фактичне місце проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи.

Згідно п.8 Порядку № 365 за результатами проведення перевірки структурним підрозділом з питань соціального захисту населення складається акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї за формою, встановленою Мінсоцполітики, який підписується всіма повнолітніми внутрішньо переміщеними особами та у визначених законодавством випадках - їх законними представниками, а також представниками структурного підрозділу з питань соціального захисту населення.

Відповідно до п.13 Порядку 365 комісія, крім підстав відмови у призначенні (відновленні) соціальної виплати, передбачених законодавством, може відмовити заявникові у призначенні (відновленні) такої виплати в разі його відсутності за фактичним місцем проживання/перебування, зазначеним у заяві про призначення (відновлення) соціальної виплати.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.07.2018 року у справі № 826/12123/16 визнані нечинними пункти 7, 8, 9, 13 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365 та абз. 10 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" від 5 листопада 2014 року № 637.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відмова позивачу у виплаті щомісячної адресної допомоги з підстав не підтвердження фактичного місця проживання, є протиправною, оскільки встановлення таких додаткових вимог як, зокрема, перевірка фактичного місцезнаходження внутрішньо-переміщеної особи при отриманні (поновленні) соціальних виплат є дискримінаційною та обмежує права останньої у реалізації права на соціальне забезпечення.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про необґрунтованість рішення відповідача про відмову у призначенні щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг від 06.11.2019 року та з урахуванням наданих ч. 2 ст. 9 КАС України повноважень та з метою ефективного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати його протиправним та скасувати.

При цьому, у скасуванні повідомлення про відмову у призначенні щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг від 06.11.2019 року, як того вимагає позивач, слід відмовити, оскільки зазначене повідомлення несе інформаційний характер та не є актом індивідуальної дії, який мав би вплив на права позивача.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача призначити та виплатити щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних, державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям, державну допомоги на дітей одиноким матерям, суд зазначає наступне.

Нормативно-правові акти, якими врегульовано порядок призначення та виплати державної соціальної допомоги пов`язують призначення таких видів допомоги із певною процедурою, зокрема зверненням громадянина особисто до уповноваженого органу з питань соціального захисту населення із заявою та необхідним переліком документів.

При розгляді заяв позивача про призначення відповідних видів соціальної допомоги відповідачем не перевірявся факт відповідності поданих заяв та доданих до них документів вимогам вищевказаних нормативно-правових актів.

Повноваження щодо призначення соціальної допомоги відноситься до компетенції відповідача і суд не може підміняти цей орган або перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення, а тому рішення суду про зобов`язання відповідача призначити позивачу соціальну допомогу є формою втручання у повноваження.

Суд може вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин, оскільки адміністративний суд не вправі перебирати на себе повноваження суб`єкта публічного права, реалізуючи за нього процедурні дії, ухвалювати рішення чи проводити адміністративну процедуру. Таке втручання може мати місце лише у випадку, якщо судом буде встановлено, що в адміністративній процедурі фізична (юридична) особа виконала всі приписи закону, а суб`єкт владних повноважень у відповідь необґрунтовано й незаконно не вчинив належну дію чи не ухвалив необхідне рішення.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує кожному право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо порушення передбаченого Конвенцією права було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

З системного аналізу положень Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що законодавством передбачено право суду у випадку встановлення порушення прав позивача зобов`язувати суб`єкта владних повноважень приймати рішення або вчиняти певні дії.

Згідно абзацу другому частини 4 статті 245 КАС Україні у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З урахуванням дискреційних повноважень відповідача на прийняття рішення про призначення соціальної допомоги та визначення підстав, за яких вона призначається або приймається рішення про відмову в її призначенні, суд вважає, що належним, повним та ефективним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяви про призначення соціальної допомоги з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

На підставі викладеного, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності та з урахуванням того, що позивачем доведено правомірність пред`явленого позову в частині, а відповідачем доводи позовної заяви не були спростовані, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч.3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI за подання адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (840,80 грн.).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 20.01.2020 року позивачу відстрочено сплату судового збору.

У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог немайнового характеру, судовий збір підлягає стягненню з позивача у розмірі 420,40 грн. та з суб`єкта владних повноважень у розмірі 420,40 грн.

Керуючись Конституцією України, ст. ст. 2-15, 31-32, 72-80, 160-161, 168, 171, 173-183, 192-198, 210, 223-225, 227-229, 241-246, 250-251, 255, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ) до Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради (, місцезнаходження: Донецька область, м. Костянтинівка, вул.Громова,14) про визнання протиправними та скасування повідомлень Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради від 06.11.2019 року про відмову у призначенні соціальної допомоги як матері одиначки, та як малозабезпеченій особі, та виплату державної допомоги тимчасово переміщеним особам на компенсацію оренди житла, зобов`язання призначити та виплатити соціальні допомоги з моменту звернення - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління праці та соціального захисту населення Костянтинівської міської ради від 06.11.2019 року про відмову ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ) в призначенні державної допомоги малозабезпеченим сім`ям, допомоги на дітей одиноким матерям.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління праці та соціального захисту населення Костянтинівської міської ради від 06.11.2019 року про відмову ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ) в призначенні щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово - комунальних послуг.

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради (, місцезнаходження: Донецька область, м. Костянтинівка, вул.Громова,14) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ) про призначення соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям та допомоги на дітей одиноким матерям від 18.10.2019 року з урахуванням висновків суду.

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради (, місцезнаходження: Донецька область, м. Костянтинівка, вул.Громова,14) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ) про призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово - комунальних послуг від 18.10.2019 року з урахуванням висновків суду.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп.

Стягнути з Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради (, місцезнаходження: Донецька область, м. Костянтинівка, вул.Громова,14) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп.

Повний текст судового рішення складено 16 березня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя Н.А. Мозговая