Справа № 640/1606/19
Суддя: Васильченко І.П.
Дата ухвалення: 2020-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2020 року м. Київ № 640/1606/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Васильченко І.П. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовомОСОБА_1
До Треті особиПрем`єр - міністра України Гройсмана Володимира Борисовича Міністерство закордонних справ України Міністр закордонних справ України ОСОБА_2
провизнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії
В С Т А Н О В И В:

Народний депутат України ОСОБА_1 (далі-позивач/Народний депутат ОСОБА_1) звернувся до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Прем`єр - міністра України Гройсмана Володимира Борисовича (далі-відповідач) про визнання бездіяльності відповідача щодо не надання доручення про порушення дисциплінарного провадження стосовно Міністра закордонних справ України ОСОБА_2 за фактами його протиправних і антикорупційних заяв та пропозицій, викладених у депутатському запиту № 207/03-831 до відповідача протиправною та зобов`язання відповідача надати доручення про порушення дисциплінарного провадження стосовно Міністра закордонних справ України ОСОБА_2 .

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.02.2019 р. прийнято вказану вище позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та встановлено, що справа буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 28.03.2019 р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Міністерство закордонних справ України (далі-третя особа 1).

Ухвалою суду від 25.04.2019 р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Міністра закордонних справ України ОСОБА_2 (далі-третя особа 2).

Позовні вимоги мотивовані протиправною бездіяльністю відповідача щодо не прийняття рішення щодо порушення дисциплінарного провадження стосовно Міністра закордонних справ України ОСОБА_2 .

Відповідач у письмовому відзиві на позов вказав на відсутність правових підстав для задоволення депутатського запиту Народного депутата ОСОБА_1

04.03.2019 р. відповідачем подано заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

За приписами ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

В силу приписів статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

Відповідно до положень ч. 2 ст. 257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Згідно з ч. 3 ст. 257 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

В заперечення відповідача не наведені конкретні обставини, що ускладнюють розгляд справи в порядку спрощеного провадження. Ознайомившись із матеріалами справи, враховуючи категорію справи та характер спірних правовідносин, обсяг та характер доказів у справі, суд дійшов висновку про відсутність підстав для розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Третя особа в письмових пояснення з приводу заявлених позовних вимог вказала на необґрунтованість позовних вимог та відсутності правових підстав для задоволення позову.

Третя особа 2 в письмових поясненнях з приводу заявлених позовних вимог вказала про відсутність порушеного права позивача.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Народний депутат ОСОБА_1 21.11.2018 р. звернувся до відповідача із депутатським запитом № 207/03-831 «Щодо антиконституційних і протиправних заяв та пропозицій керівника центрального органу виконавчої влади - Міністра закордонних справ України - з питань подвійного громадянства», яким просив дати доручення про порушення дисциплінарного провадження стосовно Міністра закордонних справ України ОСОБА_2 та розглянути питання про його відповідність займаній посаді.

Листом від 06.12.2018 р. № 23589/0/2-18 відповідач повідомив позивача про доручення опрацювання порушених питань МЗС, Мін`юсту, Адміністрації Держприкордонслужби та НАДС.

Так, надалі як відповіді на депутатський запит позивача, останнім отримано листи від Міністерства закордонних справ України № 71/ВГ/12-530-2253 від 17.12.2018 р., Міністерства юстиції України № 49544/15438-4-18/7.1.5 від 11.12.2018 р., Національного агентства з питань державної служби № 9482/20-18 від 18.12.2018 р., Державної міграційної служби № 6-9131/1-18 від 19.12.2018 р. та Адміністрації Держприкордонслужби № 0.23-12550/0/6-18 від 14.12.2018 р.

27.12.2018 р. Народний депутат ОСОБА_1 повторно звернувся до відповідача із запитом, яким просив розглянути по суті депутатський запит щодо надання доручення про порушення дисциплінарного провадження стосовно Міністра закордонних справ України ОСОБА_2 та розглянути питання про його відповідність займаній посаді; ухвалити відповідне рішення щодо внесення мною пропозиції та надати вмотивовану відповідь на дане депутатське звернення.

Листом від 16.01.2019 р. № 1032/0/2-19 відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для порушення дисциплінарного провадження стосовно Міністра закордонних справ України ОСОБА_2 .

Не погоджуючись із такою бездіяльністю, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Згідно зі статтею 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Частиною четвертою статті 76 Конституції України визначено, що повноваження народних депутатів України визначаються Конституцією та законами України.

Закон України «Про статус народного депутата України» визначає статус (права, обов`язки і відповідальність) народного депутата України у Верховній Раді України та за її межами, встановлює правові і соціальні гарантії здійснення народним депутатом України своїх депутатських повноважень.

Статтею 1 Закону передбачено, що народний депутат України є обраний відповідно до Закону України «Про вибори народних депутатів України» представник Українського народу у Верховній Раді України і уповноважений ним протягом строку депутатських повноважень здійснювати повноваження, передбачені Конституцією України та законами України.

Народний депутат здійснює свої повноваження на постійній основі.

При виконанні своїх повноважень народний депутат керується Конституцією України, законами України та загальновизнаними нормами моралі.

Держава гарантує народному депутату забезпечення необхідними умовами для здійснення ним депутатських повноважень.

Згідно частини першої статті 24 Закону України «Про статус народного депутата України» народний депутат зобов`язаний, серед іншого: дбати про благо України і добробут Українського народу, захищати інтереси виборців та держави; додержуватися вимог Конституції України, цього Закону, Регламенту Верховної Ради України, інших законів України, додержуватися присяги народного депутата України; постійно підтримувати зв`язки з виборцями, вивчати громадську думку, потреби і запити населення, а у разі необхідності повідомляти про них Верховну Раду України та її органи, вносити пропозиції та вживати в межах своїх повноважень заходи щодо їх врахування в роботі органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про статус народного депутата України» народний депутат у порядку, встановленому законом, у тому числі, звертається із депутатським запитом або депутатським зверненням до Президента України, органів Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, керівників інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також до керівників підприємств, установ та організацій, розташованих на території України, незалежно від їх підпорядкування і форм власності у порядку, передбаченому цим Законом і законом про регламент Верховної Ради України.

Статтею 16 Закону передбачено, що народний депутат має право на депутатське звернення до органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, керівників підприємств, установ і організацій, незалежно від форм власності та підпорядкування, об`єднань громадян з питань, пов`язаних з депутатською діяльністю, і брати участь у розгляді порушених ним питань.

Депутатське звернення - викладена в письмовій формі пропозиція народного депутата, звернена до органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, керівників підприємств, установ і організацій, об`єднань громадян здійснити певні дії, дати офіційне роз`яснення чи викласти позицію з питань, віднесених до їх компетенції.

Орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові особи, керівники підприємств, установ і організацій, об`єднань громадян, яким адресовано депутатське звернення, зобов`язані протягом 10 днів з моменту його одержання розглянути і дати письмову відповідь. У разі неможливості розгляду звернення народного депутата у визначений строк його повідомляють про це офіційним листом з викладенням причин продовження строку розгляду. Строк розгляду депутатського звернення, з урахуванням продовження, не може перевищувати 30 днів з моменту його одержання.

Народний депутат, який направив звернення, може бути присутнім при його розгляді, про що він повідомляє відповідний орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадових осіб, керівників підприємств, установ і організацій, об`єднань громадян, яким адресовано депутатське звернення. Посадова особа, відповідальна за розгляд звернення народного депутата, зобов`язана завчасно, але не пізніше ніж за день повідомити народного депутата про час і місце розгляду звернення.

Вмотивована відповідь на депутатське звернення повинна бути надіслана народному депутату не пізніш як на другий день після розгляду звернення. Відповідь надається в обов`язковому порядку і безпосередньо тим органом державної влади чи органом місцевого самоврядування, до якого було направлено звернення, за підписом його керівника чи посадової особи, керівником підприємства, установи та організації, об`єднання громадян, крім випадків, установлених цим Законом.

Відповідно до статті 113 Конституції України Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади та у своїй діяльності керується цією Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України. Прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Статтею 114 Конституції України передбачено, що до складу Кабінету Міністрів України входить Прем`єр-Міністр України, Перший віце-прем`єр-міністр України, віце-прем`єр-міністри, міністри.

Прем`єр-Міністр України керує роботою Кабінету Міністрів України, спрямовує її на виконання Програми діяльності Кабінету Міністрів України, схваленої Верховною Радою України.

Статтею 33 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» врегульовано питання розгляду звернень і запитів народних депутатів України.

Так, Кабінет Міністрів України або члени Кабінету Міністрів України, яким надійшли звернення чи запит народного депутата України, зобов`язані надати відповідь у встановленому законом порядку.

Відповідь на звернення чи запит народного депутата України, направлені Кабінету Міністрів України, підписує Прем`єр-міністр України. Відповідь на звернення чи запит народного депутата України, направлені іншим членам Кабінету Міністрів України, підписує член Кабінету Міністрів України, якому це звернення чи запит адресовано.

Як вже зазначалось, народний депутат ОСОБА_1 21.11.2018 р. звернувся до відповідача із депутатським запитом № 207/03-831 «Щодо антиконституційних і протиправних заяв та пропозицій керівника центрального органу виконавчої влади - Міністра закордонних справ України - з питань подвійного громадянства», яким просив дати доручення про порушення дисциплінарного провадження стосовно Міністра закордонних справ України ОСОБА_2 та розглянути питання про його відповідність займаній посаді.

Листом від 06.12.2018 р. № 23589/0/2-18 відповідач повідомив позивача про доручення опрацювання порушених питань МЗС, Мін`юсту, Адміністрації Держприкордонслужби та НАДС.

За наслідками опрацьованих листів від Міністерства закордонних справ України № 71/ВГ/12-530-2253 від 17.12.2018 р., Міністерства юстиції України № 49544/15438-4-18/7.1.5 від 11.12.2018 р., Національного агентства з питань державної служби № 9482/20-18 від 18.12.2018 р., Державної міграційної служби № 6-9131/1-18 від 19.12.2018 р. та Адміністрації Держприкордонслужби № 0.23-12550/0/6-18 від 14.12.2018 р., відповідачем повідомлено позивач про відсутність підстав для порушення дисциплінарного провадження стосовно Міністра закордонних справ України ОСОБА_2 , згідно листа від 16.01.2019 р. № 1032/0/2-19.

При цьому, необґрунтованими є посилання позивача на листи неповноважних центральних органів виконавчої влади, оскільки відповідачем правомірно, перед прийняттям ( ) ? ? , ' ' .

При цьому, суд звертає увагу, що бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб, тобто відсутність дій, які повинен був вчинити суб`єкт владних повноважень, але не вчинив, що потягло за собою порушення прав чи інтересів фізичної чи юридичної особи.

Відтак, враховуючи, що відповідачем надано відповідь на запит у позивача, у встановленому чинним законодавством порядку, суд зазначає про відсутність протиправної бездіяльності відповідача.

Щодо твердження позивача про наявність порушеного права народного депутата у спірних правовідносинах, суд у відповідності до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У своїй постанові від 20 листопада 2018 року по справі №826/3500/17 Верховний Суд вказує на наступне.

Частиною другою статті 55 Конституції України: кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Частинами першою та п`ятою статті 17 Закону України «Про статус народного депутата України» встановлюється, що народний депутат, який не має спеціальних повноважень на представництво Верховної Ради України, має право вступати у відносини з посадовими особами і державними органами іноземних держав лише від свого імені.

Народний депутат як представник державної влади у разі порушення прав, свобод і інтересів людини та громадянина, що охороняються законом, та інших порушень законності має право на місці вимагати негайного припинення порушення або звертатися з вимогою до відповідних органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, керівників підприємств, установ та організацій припинити такі порушення. У разі порушення законності народний депутат може звернутися з депутатським зверненням до відповідних посадових осіб правоохоронних органів чи органів виконавчої влади, що здійснюють державний контроль у відповідній галузі.

Посадові особи органів державної влади, органів місцевого самоврядування, керівники підприємств, установ та організацій, а також працівники правоохоронних органів, до яких звернуто вимогу народного депутата про припинення порушення законності, зобов`язані негайно вжити заходів щодо усунення порушення, а за необхідності - притягнути винних до відповідальності з наступним інформуванням про це народного депутата. У разі невжиття заходів щодо усунення порушення посадові особи несуть дисциплінарну, адміністративну або кримінальну відповідальність у встановленому законом порядку.

Конституційний Суд України в підпункті 3.6 пункту 3 Рішення від 01 грудня 2004 року №18-рп/2004 (у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес)) зазначив, що системний аналіз, який провів Конституційний Суд України, свідчить, що поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права» має один і той же зміст.

У вказаній справі Конституційний Суд України вирішив, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Також вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, Конституційний Суд України в пункті 4.1 рішення від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

На підставі викладеного, з урахуванням приписів статей 2, 5 Кодексу адміністративного судочинства України, слід дійти висновку, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, що звернулася до суду з позовом. Суд зазначає, що обраний позивачем спосіб захисту має бути спрямований на відновлення порушених прав і захист законних інтересів, і у випадку задоволення судом його вимог, прийняте судом рішення повинно мати наслідком відновлення тих прав, за захистом яких позивач і звернувся до суду.

Так, суд звертає увагу, що позивачем не зазначено яким саме чином порушені його права та законні інтереси, не надано жодного обґрунтування негативного впливу не винесення дисциплінарного провадження щодо третьої особи 2 на конкретні реальні індивідуально виражені права, свободи чи інтереси позивача, що свідчить про відсутність предмету захисту у суді, що фактично вказує на безпредметність заявленого позову.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч. 2 цієї статті).

Відповідно до частини 2 статті 2 названого Кодексу у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінюючи наявні в справі докази в їх сукупності та пояснення сторін, суд доходить висновку, що відповідачем доведена правомірність своїх дій, у зв`язку із чим адміністративний позов Народного депутата України ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 242- 243, 245-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У позові Народного депутата України ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) відмовити.

Рішення суду відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.П. Васильченко