Справа № 160/4130/19
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2020-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

12 березня 2020 року

Київ

справа №160/4130/19

адміністративне провадження №К/9901/36116/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Гімона М.М. (суддя-доповідач),

суддів: Гусака М.Б., Усенко Є.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Дніпровської міської ради на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 6 грудня 2019 року (головуючий суддя - Баранник Н. П., судді: Малиш Н. І., Щербак А. А.) у справі № 160/4130/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу (недоїмки), рішення про застосування штрафних санкцій,

ВСТАНОВИВ:

7 травня 2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі - відповідач, ГУ ДФС), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми "Р" від 11 квітня 2019 року № про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем - податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 1675456,56 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми "Р" від 11 квітня 2019 року № про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем - податок на додану вартість на загальну суму 2518372,50 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми "ПС" від 11 квітня 2019 року № про застосування штрафних (фінансових) санкцій за платежем - податок на додану вартість на загальну суму 3230,00 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми "Н" від 11 квітня 2019 року № про застосування штрафу за платежем - податок на додану вартість на загальну суму 1007349,00 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми "ПС" від 11 квітня 2019 року № про застосування штрафних (фінансових) санкцій за платежем - адміністративні та інші санкції на загальну суму 1020,00 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми "Р" від 11 квітня 2019 року № про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем - єдиний податок з фізичних осіб на загальну суму 49932,62 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми "Р" від 11 квітня 2019 року № про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем - військовий збір на загальну суму 12445,25 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми "ПС" від 11 квітня 2019 року № про застосування штрафних (фінансових) санкцій за платежем - податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 340,00 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми "Р" від 11 квітня 2019 року № про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем - податок на нерухоме майно на загальну суму 100000,00 грн;

- визнати протиправним та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 11 квітня 2019 року № Ф- про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на суму 207587,28 грн.;

- визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 11 квітня 2019 року № про застосування штрафних санкцій на загальну суму 30566,43 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми "ПС" від 14 березня 2019 року № про застосування штрафних (фінансових) санкцій за платежем адміністративні та інші санкції на загальну суму 510,00 грн.

Дніпропетровський окружний адміністративний суд рішенням від 18 липня 2019 року позов задовольнив повністю.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДФС у Дніпропетровській області подало апеляційну скаргу, яку Третій апеляційний адміністративний суд ухвалою від 18 вересня 2019 року залишив без руху у зв`язку із несплатою відповідачем судового збору та запропонував усунути виявлений недолік апеляційної скарги.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2019 року апеляційну скаргу повернуто у зв`язку з не усуненням недоліків апеляційної скарги.

31 жовтня 2019 року апеляційну скаргу на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 липня 2019 року подала Дніпровська міська рада.

Третій апеляційний адміністративний суд ухвалою від 11 листопада 2019 року залишив апеляційну скаргу Дніпровської міської ради без руху, запропоновано скаржнику надати: документ про доплату судового збору; уточнену апеляційну скаргу, яка за формою та змістом відповідатиме вимогам статті 296 КАС України, та її копії відповідно до кількості учасників справи. Підставою для залишення апеляційної скарги Дніпровської міської ради без руху стало те, що судовий збір за подання апеляційної скарги сплачено не у повному обсязі, а тому запропоновано доплатити 11526 грн. Також апеляційний суд звернув увагу, що скаржником в апеляційній скарзі не наведено у чому полягає неправильність чи неповнота дослідження судом доказів і встановлення обставин у справі та (або) застосування норм права щодо всіх задоволених позовних вимог. Так, доводи апеляційної скарги стосуються лише неналежного застосування судом норм матеріального права, які регулюють питання нарахування та сплати податку на нерухоме майно. Щодо інших податкових повідомлень-рішень скаржником взагалі не наведено норм, які, на його думку, порушено судом першої інстанції при задоволенні позову та скасуванні таких податкових повідомлень-рішень. Апеляційна скарга подана Дніпровською міською радою як особою, яка не приймала участь у розгляді справи, але вважає, що її права порушено. В той же час, в апеляційній скарзі не наведено жодного обґрунтування яким чином порушено права Дніпровської міської ради при задоволенні позовних вимог щодо скасування податкових повідомлень-рішень про донарахування позивачу зобов`язань та штрафних санкцій за платежем: податку на додану вартість, податок на доходи фізичних осіб, військового збору.

Ухвалою від 6 грудня 2019 року Третій апеляційний адміністративний суд апеляційну скаргу повернув, оскільки скаржником не в повному обсязі виконано вимоги ухвали про залишення апеляційної скарги без руху. В обґрунтування таких висновків зазначено, що судовий збір сплачено у повному обсязі, проте, в наданій на виконання ухвали від 11 листопада 2019 року уточненій апеляційній скарзі не наведено жодного обґрунтування, яким чином вирішено права, інтереси чи обов`язки Дніпровської міської ради рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 липня 2019 року про задоволення позовних вимог щодо скасування: податкових повідомлень-рішень про донарахування позивачу зобов`язань та штрафних санкцій за платежем податок на додану вартість, військового збору, скасування: вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не сплаченого та ненарахованого єдиного внеску, рішення форми «ПС» про застосування штрафних (фінансових) санкцій за платежем адміністративні та інші санкції.

Не погодившись з ухвалою суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги, Дніпровська міська рада подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 6 грудня 2019 року скасувати, а справу направити до апеляційного суду для продовження розгляду.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що на виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, Дніпровською міською радою було подано уточнену апеляційну скаргу, яка містила обґрунтовані доводи, що ухвалене у цій справі рішення суду першої інстанції впливає на права та обов`язки міської ради, оскільки скасовані судом податкові повідомлення-рішення стосуються в тому числі місцевих податків і зборів, зокрема, податку на доходи фізичних осіб, єдиного податку на нерухоме майно, сплата яких формує, в тому числі, міський бюджет. Відповідно, недоотримання зазначених коштів призводить до порушення прав територіальної громади в особі Дніпровської міської ради.

ОСОБА_1 надіслав відзив на касаційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні скарги, а ухвалу суду апеляційної інстанції - залишити без змін. Посилається на те, що рішення суду першої інстанції не встановлює, не змінює і не припиняє права і обов`язки міської ради, а тому ухвала апеляційного суду є законною і обґрунтованою. Також зазначає, що доводи Дніпровської міської ради про те, що вона не була обізнана про існування справи №160/4130/19 є безпідставними, оскільки під час розгляду справи судом першої інстанції міська рада подавала клопотання про залучення її третьою особою, у задоволенні якого було відмовлено.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги та відзиву на неї, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та дотримання ним норм процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

За правилами частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

8 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», яким внесено зміни, зокрема, щодо меж касаційного перегляду, підстав для залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень - без змін, підстав для задоволення касаційної скарги і скасування судових рішень.

Разом з тим, пунктом 2 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частин першої - другої статті 341 КАС України (в редакції чинній з 15 грудня 2017 року) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Колегією суддів визначено, що спірним у цій справі є питання наявності підстав вважати Дніпровську міську раду - особу, яка не брала участь у справі, - такою, відносно якої судом першої інстанції вирішено питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Відповідно до частини першої статті 293 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 11 липня 2018 року у справі № 911/2635/17, від 20 лютого 2019 року у справі №817/689/16, від 15 січня 2020 року у справі №916/24/17, від 22 січня 2020 року у справі №542/166/18 норми статей процесуальних кодексів щодо права на апеляційне оскарження судових рішень (стаття 254 ГПК України, стаття 352 ЦПК України, стаття 293 КАС України) визначають коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок, і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Верховним Судом наголошено, що судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Як вбачається з рішення суду першої інстанції, підставою для задоволення позову стали висновки про неправомірність визначення контролюючим органом - Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області - позивачеві грошових зобов`язань у податкових правовідносинах та зі сплати єдиного внеску. Мотивувальна частина судового рішення не містить будь-яких посилань на права та обов`язки Дніпровської міської ради, як не містить і обставин виникнення конкретних правовідносин між ОСОБА_1 і міською радою внаслідок прийняття оскаржених у цій справі рішень ГУ ДФС. Резолютивна частина судового рішення також не визначає права та обов`язки міської ради.

Отже, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки апеляційного суду про недоведеність Дніпровською міською радою наявності у неї очевидного правового зв`язку зі сторонами спору або того, що рішенням суду першої інстанції вирішено питання про її права, інтереси, обов`язки.

Не заперечуючи доводів скаржника, що сплата місцевих податків і зборів в тому числі формує міський бюджет і недоотримання цих коштів впливає на його формування, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Статтями 25 і 26 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено загальну і виключну компетенцію сільських, селищних, міських рад.

Серед наведеного у цих статтях переліку, така компетенція як контроль за справлянням місцевих податків і зборів і надходженням їх до міського бюджету відсутня. Натомість, визначено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання встановлення місцевих податків і зборів відповідно до Податкового кодексу України (далі - ПК України).

Відповідно до статті 10 ПК України до місцевих податків належать: податок на майно; єдиний податок. До місцевих зборів належать: збір за місця для паркування транспортних засобів; туристичний збір. Місцеві ради обов`язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю, крім земельного податку за лісові землі). Місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору та земельного податку за лісові землі. Установлення місцевих податків та зборів, не передбачених цим Кодексом, забороняється. Зарахування місцевих податків та зборів до відповідних місцевих бюджетів здійснюється відповідно до Бюджетного кодексу України.

Статтею 12 ПК України визначено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, щодо податків та зборів належать: встановлення ставок місцевих податків та зборів в межах ставок, визначених цим Кодексом; визначення переліку податкових агентів згідно із статтею 268 цього Кодексу; до початку наступного бюджетного періоду прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів, зміну розміру їх ставок, об`єкта оподаткування, порядку справляння чи надання податкових пільг, яке тягне за собою зміну податкових зобов`язань платників податків та яке набирає чинності з початку бюджетного періоду.

Згідно зі статтею 19-1 ПК України контролюючі органи виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу, зокрема: здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків; контролюють своєчасність подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податків, зборів, платежів.

Відповідно до визначення, наведеного у підпункті 14.1.1-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України, адміністрування податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та інших платежів відповідно до законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи - це сукупність рішень та процедур контролюючих органів і дій їх посадових осіб, що визначають інституційну структуру податкових та митних відносин, організовують ідентифікацію, облік платників податків і платників єдиного внеску та об`єктів оподаткування, забезпечують сервісне обслуговування платників податків, організацію та контроль за сплатою податків, зборів, платежів відповідно до порядку, встановленого законом.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що до повноважень, зокрема, Дніпровської міської ради належить встановлення ставок місцевих податків та зборів в межах ставок, визначених ПК України, натомість контроль за своєчасністю, достовірністю, повноту нарахування та сплати таких податків, зборів, платежів здійснює спеціально уповноважений орган, яким у цій справі є Головне управління ДФС у Дніпропетровській області.

Саме ГУ ДФС реалізує надані державою повноваження і завдання щодо державної податкової політики та контролю за надходженням до бюджетів, в тому числі і місцевих, та державних цільових фондів податків, зборів, платежів відповідно до порядку, встановленого законом, встановлення порушень податкового законодавства, нарахування, стягнення заборгованості з податків та зборів, штрафних санкцій, у тому числі й в судовому порядку.

Звернення міської ради з апеляційною скаргою з мотивів незаконності, як на її думку, рішення суду першої інстанції, яким скасовано податкове повідомлення-рішення щодо визначення податків і зборів, які відносяться до місцевих, фактично, є намаганням здійснити контроль за сплатою місцевих податків і зборів, що є підміною уповноваженого органу, на якого покладено безпосередній контроль як за нарахуванням так і сплатою цих податків і зборів.

Таким чином, доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, що рішенням суду першої інстанції питання про права, інтереси та (або) обов`язки міської ради не вирішувалося, а на пропозицію апеляційного суду, скаржником не наведено наявності правового зв`язку між ним і сторонами спору.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом апеляційної інстанції не допущено неправильного застосування норм матеріального права, у зв`язку з чим касаційна скарга, в межах її доводів, не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 341, 345, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Дніпровської міської ради залишити без задоволення.

Ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 6 грудня 2019 року у справі №160/4130/19 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.М. Гімон

М.Б. Гусак

Є.А. Усенко ,

Судді Верховного Суду