Справа № 140/2813/19
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2020-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2020 рокуЛьвівСправа № 140/2813/19 пров. № 857/13995/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Кузьмича С.М., Матковської З.М.,

з участю секретаря судового засідання Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2019 року у справі № 140/2813/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Державного кадастрового реєстратора відділу у м. Ковель міськрайонного управління у Ковельському районі та м. Ковелі ГУ Держгеокадастру у Волинській області Дричик Людмили Василівни про визнання недійсним рішення та зобов`язання вчинити дії (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Плахтій Н.Б. в м Луцьку Волинської області 13.11.2019 року згідно з протоколом судового засідання о 15:40 год., повний текст складено 21.11.2019), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (далі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , позивачі) звернулися з позовом до Державного кадастрового реєстратора відділу у м. Ковель міськрайонного управління у Ковельському районі і місті Ковелі Головного управління Держгеокадастру у Волинській області Дричик Людмили Василівни (далі державний кадастровий реєстратор, відповідач) про визнання недійсними рішень від 08.07.2019 № РВ-019 та № РВ-019 щодо відмови у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру в частині № 1 - невідповідності поданих документів вимогам закону на земельні ділянки, надані їм для ведення фермерського (селянського) господарства «Крона» на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки на рівні земельної частки (паю) членам фермерського господарства для ведення фермерського господарства «Крона».

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2019 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржили позивачі, які покликаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просять рішення Волинського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2019 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційних вимог покликаються на підстави, викладені в позовній заяві, а саме зазначають, що рішення 08.07.2019 № РВ-019 та № РВ-019 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, пунктом 1 яких підставою для відмови у внесенні таких відомостей слугували відсутність у поданій документації рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання або передачу земельної ділянки у власність є протиправними, оскільки ними було подано державному кадастровому реєстратору рішення про надання 5,0 га землі у постійне користування і розпорядження про передачу в оренду 4,6178 га землі для ведення фермерського господарства ФГ «Крона», з огляду на що просять визнати недійсними оскаржувані рішення відповідача в частині № 1 щодо невідповідності поданих документів вимогам закону.

Відповідач скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу, в якому просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Сторони, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, подали клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України ( далі КАС України) неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно частини 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши та обговоривши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідно до архівної копії рішення Мощенської сільської Ради народних депутатів Ковельського району від 16.12.1992 № 13/2 передано в постійне користування із земель запасу Мощенської сільської Ради народних депутатів ОСОБА_3 , жительці села Мощена 5 гектарів (га) сільськогосподарських угідь (5 га рілля) та зареєстровано селянське (фермерське) господарство «Крона».

Розпорядженням Ковельської РДА Волинської області від 13.10.2009 № 469 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано в оренду ФГ «Крона» земельні ділянки площею 4,7146 га, в тому числі: ріллі 3,0968 га, пасовищ 1,6178 га для ведення фермерського господарства терміном на 49 років із земель запасу Мощенської сільської ради.

Розпорядженням Ковельської РДА Волинської області від 27.12.2010 № 584 надано згоду на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельні ділянки членам ФГ «Крона» - ОСОБА_1 площею в розмірі земельної частки (паю), ОСОБА_2 площею в розмірі земельної частки (паю) для ведення фермерського господарства із земель, що є у користуванні ФГ «Крона» в межах Мощенської сільської ради.

У 2011 році ДП «Волинський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» розроблено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки на рівні земельної частки (паю) членам фермерського господарства «Крона» ОСОБА_1 та ОСОБА_2 для ведення фермерського господарства в межах Мощенської сільської ради Ковельського району Волинської області загальною площею 9,2748 га, з яких загальна площа частки (паю) ОСОБА_1 4,5602 га, ОСОБА_2 4,7146 га.

Рішенням Люблинецької селищної ради Ковельського району Волинської області восьмого скликання від 02.06.2017 № 9-30/2017 затверджено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , членам фермерського господарства «Крона», технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки на рівні земельної частки (паю) загальною площею 9,2748 га, в тому числі ОСОБА_1 4,5602 га для ведення фермерського господарства, за рахунок земель, які перебувають у користуванні ФГ «Крона», угіддя-рілля; ОСОБА_2 площею 3,0968 га для ведення фермерського господарства, за рахунок земель, які перебувають у користуванні ФГ «Крона», угіддя-рілля, та площею 1,6178 га для ведення фермерського господарства, за рахунок земель, які перебувають у користуванні ФГ «Крона», угіддя-пасовище.

Рішеннями державного кадастрового реєстратора від 08.07.2019 № РВ-019 та № РВ-019 за результатами розгляду заяв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 25.06.2019 відмовлено у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру з таких підстав:

- невідповідність поданих документів вимогам, установленим Законом України «Про Державний земельний кадастр» і Порядком ведення Державного земельного кадастру, а саме: відповідно до абзацу 5 пункту 2 «Прикінцевих та Перехідних положень» Закону України «Про Державний земельний кадастр» до поданої документації долучити рішення відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про надання або передачу земельної ділянки у власність;

- невідповідність електронного документа установленим вимогам, а саме: перетин ділянок з ділянкою :03:003:0272 площа співпадає на 1,0094% (рішення № РВ-019); перетин ділянок з ділянкою :03:003:0272 площа співпадає на 90,185% (рішення № РВ-019);

- знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачають зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

У зазначених рішеннях державний реєстратор рекомендував привести у відповідність місцерозташування земельної ділянки до даних Державного земельного кадастру та долучити до технічної документації рішення відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про надання або передачу земельної ділянки у власність.

Рішення державного кадастрового реєстратора від 08.07.2019 №№ РВ-019 та РВ-019 в частині підстав відмови, які полягають у невідповідності електронного документа установленим вимогам та знаходження земельної ділянки, яку передбачають зареєструвати, іншої земельної ділянки позивачами не оскаржуються.

Оцінюючи спірні правовідносини, що виникли між сторонами, апеляційний суд виходить з наступного.

З матеріалів справи встановлено, що позивачі звернулись з позовом про визнання недійсними рішень від 08.07.2019 № РВ-019 та № РВ-019 щодо відмови у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру в частині невідповідності поданих документів вимогам закону.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що власне рішеннями відповідача, з якими не погоджуються відповідачі, є відмова у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру.

Разом з тим, предметом спору, виходячи із сформульованих позивачами вимог, фактично є не самі рішення відповідача у формі відмови, а одна із трьох підстав такої відмови, кожна з яких (за умови її правомірності) є самостійною підставою для відмови у реєстрації права на земельну ділянку.

Тобто спірні рішення відповідача прийняті на підставі комплексної оцінки поданих позивачами документів як в паперовій так і в електронній формі, і підставами відмови, крім тієї, що оспорюється позивачами, є інші, які не є предметом спору і правомірність яких позивачами в межах даної справи не заперечується.

Оцінка правомірності відмовних рішень відповідача без аналізу інших підстав відмови фактично є неможливою.

Актами, які породжують правові наслідки для позивачів, є власне відмовні рішення відповідача, а не підстави, з яких дані рішення прийняті.

Одна із підстав винесених рішень сама по собі не породжує таких правових наслідків, а відтак виокремлена оцінка її законності жодним чином не може вплинути на належну оцінку рішень відповідача та на відновлення порушеного права (у випадку наявності такого порушення) позивачів.

Наведений висновок є самостійною підставою для відмови в позові.

Разом з тим, виходячи з положень диспозитивності адміністративного процесу, визначених частинами 2 та 3 статті 9 КАС України, апеляційний суд надає оцінку лише спірній підставі відмови, викладеній в рішеннях відповідача, не вбачаючи підстав для оцінки інших наведених у рішеннях відповідача підстав, оскільки це буде виходом за межі позовних вимог, а, відповідно до наведених вище висновків такий вихід за межі позовних вимог не призведе до належного захисту прав позивачів, порушених на їх думку діями відповідача.

При цьому суд виходить з наступних міркувань.

З 01.01.2013 набув чинності Закон України від 07.07.2011 № 3613-VI «Про Державний земельний кадастр» (далі Закон № 3613-VI).

Згідно зі статтею 1 Закону № 3613-VI Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Відповідно до ч. 1, 3, 5 статті 5 Закону № 3613-VI ведення Державного земельного кадастру здійснюється шляхом, зокрема, внесення відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру; внесення змін до відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру. Порядок ведення Державного земельного кадастру визначається Кабінетом Міністрів України відповідно до вимог цього Закону. Внесення відомостей до Державного земельного кадастру та користування такими відомостями здійснюється виключно на підставі та відповідно до цього Закону. Забороняється вимагати для внесення відомостей до Державного земельного кадастру та користування такими відомостями надання документів та здійснення дій, прямо не передбачених цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону № 3613-VI внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Частиною 4 статті 9 Закону № 3613-VI передбачено, що державний кадастровий реєстратор здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей; перевіряє відповідність поданих документів вимогам законодавства; формує поземельні книги на земельні ділянки, вносить записи до них, забезпечує зберігання таких книг; здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні; присвоює кадастрові номери земельним ділянкам; надає відомості з Державного земельного кадастру та відмову у їх наданні; здійснює виправлення помилок у Державному земельному кадастрі; передає органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відомості про земельні ділянки.

За приписами частини першої та другої статті 24 Закону № 3613-VI державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Частинами четвертою та п`ятою статті 24 цього Закону передбачено, що для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються: заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин; оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки; документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа. Державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви: перевіряє відповідність документів вимогам законодавства; за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації.

Підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини (ч. 6 ст. 24 Закону № 3613-VI).

Відповідно до п. 74-1 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051, у разі коли підставою для відмови у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру є невідповідність поданих документів вимогам законодавства, Державний кадастровий реєстратор у рішенні про відмову зазначає відомості, що виявлені у поданих документах та свідчать про їх невідповідність вимогам законодавства з посиланням на нормативно-правовий акт та його положення, з якими виявлено невідповідність поданих документів.

В оскаржуваних рішеннях відповідач зазначив про невідповідність поданих документів вимогам законодавства з посиланням на абзац 5 пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3613-VI.

Згідно з абзацом 5 пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3613-VI у разі якщо до 1 січня 2013 року була розроблена технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про надання або передачу земельної ділянки у власність або надання в користування, у тому числі на умовах оренди, а відомості про таку земельну ділянку не внесені до Державного реєстру земель, державна реєстрація такої земельної ділянки здійснюється на підставі зазначеної технічної документації із землеустрою в порядку, встановленому законом.

Аналізуючи вищенаведені норми, колегія суддів приходить до висновку про те, що державна реєстрація земельної ділянки, технічна документація на яку була розроблена до 01.01.2013 на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про надання або передачу такої земельної ділянки у власність або надання в користування, здійснюється на підставі зазначеної документації у встановленому даним Законом порядку.

З матеріалів справи встановлено, що технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, розроблена позивачам як членам фермерського господарства на рівні земельної частки (паю).

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про фермерське господарство» землі фермерського господарства можуть складатися із: а) земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; б) земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності; в) земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди.

Частинами першою та другою статті 13 цього Закону визначено, що члени фермерського господарства мають право на одержання безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю). Членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність із раніше наданих їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради.

Аналогічні приписи закріплені у статті 32 Земельного кодексу України (далі ЗК України), відповідно до частини першої якої громадянам України - членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність надані їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради.

Пунктом 8 Перехідних положень ЗК України передбачено, що члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств та працівники державних і комунальних закладів освіти, культури та охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонери з їх числа, які на час набрання чинності цим Кодексом не приватизували земельні ділянки шляхом оформлення права на земельну частку (пай), мають право на їх приватизацію в порядку, встановленому статтями 25 та 118 цього Кодексу. В сільськогосподарських акціонерних товариствах право на земельну частку (пай) мають лише їх члени, які працюють у товаристві, а також пенсіонери з їх числа.

Статтею 118 ЗК України (в редакції, чинній на момент розроблення позивачами технічної документації) передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та висновки конкурсної комісії (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян особами, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається Комісії з розгляду питань, пов`язаних з погодженням документації із землеустрою (далі - Комісія). Комісія протягом трьох тижнів з дня одержання проекту надає відповідному органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування свій висновок щодо погодження проекту або відмови у його погодженні. У разі відмови у погодженні проект повертається заявнику у зазначений у цій частині строк. Підставою відмови у погодженні проекту може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається Комісією до відповідного органу земельних ресурсів для здійснення такої експертизи.

Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, визначений у 2011 році статтею 118 ЗК України порядок передачі земельних ділянок у власність громадянам передбачав такі послідовні стадії:

1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність;

2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні);

3) погодження розробленого проекту землеустрою відповідною Комісією;

4) подання громадянином погодженого проекту землеустрою для затвердження до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення.

Відтак, із запровадженням у 2013 році автоматизованої системи Державного земельного кадастру державна реєстрація земельних ділянок, технічна документація на які розроблена до 01.01.2013, здійснюється на підставі затвердженої технічної документації відповідним рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, яким такі земельні ділянки надані у власність.

З матеріалів справи встановлено, що розпорядженням Ковельської РДА Волинської області від 28.07.2011 № 330 ОСОБА_1 - члену ФГ «Крона» - надано у власність земельні ділянки площею 2,3477 га, в тому числі: 1,60 га - ріллі, 0,7477 га пасовищ; ОСОБА_2 - члену ФГ «Крона» - надано у власність земельні ділянки площею 2,3669 га, в тому числі: 1,4967 га - ріллі, 0,8702 га - пасовищ із земель, що знаходяться в користуванні ФГ «Крона» в межах Мощенської сільської ради. Таке рішення Ковельською РДА прийнято за наслідками розгляду технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку та на підставі заяв членів ФГ «Крона» ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про надання земельних ділянок для ведення фермерського господарства.

Отже, вказаним розпорядженням надано позивачам у власність земельні ділянки для ведення фермерського господарства на рівні земельної частки (паю) загальною площею 4,7146 га.

Водночас технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки на рівні земельної частки (паю), яка подавалась позивачами державному кадастровому реєстратору для внесення відомостей до Державного земельного кадастру, розроблена на земельні ділянки загальною площею 9,2748 га.

Крім того, технічна документація містить два технічних завдання: на земельні ділянки площею 4,7146 га та земельні ділянки площею 9,2748 га (а.с.71, 137, 138), разом з тим у пояснювальній записці загальний розмір земельних ділянок становить 9,2748 га (а.с.69 зворот).

Таким чином, площа земельних ділянок, на яку розроблена технічна документація із землеустрою, є значно більшою (на 4,5602 га) за земельні ділянки, які передані позивачам у власність згідно з розпорядженням Ковельської РДА від 28.07.2011 № 330.

Судом першої інстанції враховано та вірно зазначено, що рішенням Люблинецької селищної ради Ковельського району Волинської області від 02.06.2017 № 9-30/2017, яким затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки на рівні земельної частки (паю) членам фермерського господарства «Крона» ОСОБА_1 , ОСОБА_2 для ведення фермерського господарства в межах Мощенської сільської ради Ковельського району Волинської області загальною площею 9,2748 га, з яких загальна площа частки (паю) ОСОБА_1 4,5602 га, ОСОБА_2 4,7146 га, не вирішено питання про передачу у власність позивачам земельних ділянок зазначеною площею.

Відтак, матеріалами справи підтверджується наявність рішення органу виконавчої влади про надання у власність позивачам земельних ділянок загальною площею 4,7146 га, з яких ОСОБА_1 площею 2,3477 га, ОСОБА_2 площею 2,3669 га, та відсутність такого ж рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання чи передачу у власність земельних ділянок загальною площею 4,5602 га.

З огляду на зазначене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в рішеннях державного кадастрового реєстратора від 08.07.2019 №№ РВ-019, РВ-019 про відмову у внесенні відомостей (змін) до Державного земельного кадастру відповідачем правомірно зазначено, як одну із підстав відмови невідповідність поданих позивачами документів вимогам законодавства, а саме: неподання рішення відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про надання або передачу земельної ділянки у власність.

Наявні у позивачів рішення Мощенської сільської ради від 16.12.1992 № 13/2 про передачу у постійне користування ОСОБА_2 (матері позивачів) земельної ділянки площею 5 га та розпорядження Ковельської РДА від 13.10.2009 № 469 про надання в оренду ФГ «Крона» земельної ділянки площею 4,7146 га підтверджують лише право користування (оренди) таких ділянок фермерським господарством, однак не посвідчують право власності на такі ділянки за позивачами.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції в частині висновків та мотивів відмови в позові є правомірним та скасуванню не підлягає.

Одночасно апеляційний суд вважає за необхідне доповнити мотивувальну частину рішення суду першої інстанції додатковими обґрунтуваннями, викладеними вище в даній постанові.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає частково.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до пункту 2 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо:

1) справу розглянуто неповноважним складом суду;

2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими, якщо апеляційну скаргу обґрунтовано такою підставою;

3) справу розглянуто адміністративним судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою;

4) суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі;

5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у судовому рішенні;

6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу;

7) суд розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Оскільки як зазначалося вище, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про необхідність доповнення мотивувальної частини рішення суду першої інстанції, вказане рішення підлягає зміні.

Керуючись статтями 241, 242, 308, 310, 315, 317, 321, 325, 370 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2019 року у справі № 140/2813/19 змінити, доповнивши його мотивувальну частину висновками, викладеними у мотивувальній частині даної постанови.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення виключно з підстав та у випадках, визначених частиною 4 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді С. М. Кузьмич
З. М. Матковська
Повне судове рішення складено 12.03.2020