Справа № 805/3965/16-а
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2020-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

16 березня 2020 року

Київ

справа №805/3965/16-а

адміністративне провадження №К/9901/7107/20

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Уханенка С.А., перевіривши касаційну скаргу Міністерства юстиції України на постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2020 року про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної пенітенціарної служби України, Міністерства юстиції України, Управління Державної пенітенціарної служби України в Донецькій області, Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

10 березня 2020 року Міністерство юстиції України подало до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2020 року.

Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень, справу розглянуто за правилами загального позовного провадження.

З 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.

Так, відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень, прийнятих у справах, що не відносяться до справ незначної складності, є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.

Підставою перегляду оскаржуваних судових рішень заявник зазначив, що переглядаючи судове рішення за нововиявленими обставинами, суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 21 травня 2019 року у справі № 826/19414/14, від 21 липня 2019 року № 855/215/19, від 13 лютого 2019 року у справі № 750/5555/15-а, від 30 січня 2020 року № 127/2-а-4944/11 та від 04 липня 2019 року № 820/6229/14. На підтвердження таких доводів Міністерство юстиції України, зокрема вказало, що надані позивачем відомості про набрання законної сили вироку суду, яким його виправдано у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину, не є нововиявленими обставинами, оскільки на час розгляду справи позивач звертався до місцевого суду із заявою про відновлення матеріалів втраченого кримінального провадження і саме відсутність рішення відповідного суду про відновлення цих матеріалів було підставою для відмови у позові ОСОБА_1 . Водночас заявник посилається на висновки Верховного Суду, висловлені у постанові від 07 серпня 2019 року (справа № 820/2304/17) згідно з якими шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню відповідно до положень Закону України від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Перевіряючи доводи касаційної скарги щодо неврахування висновків Верховного Суду та аналізуючи зміст зазначених ним постанов Верховного Суду, судом касаційної інстанції встановлено, що обставини справи, встановлені у справах №826/19414/14, №855/215/19, №750/5555/15-а, №127/2-а-4944/11 та №820/6229/14 не є подібними до спірних правовідносин. Так у справах № 826/19414/14, №855/215/19, №750/5555/15-а Верховний Суд дійшов висновку, що у судове рішення, яким змінено правову позицію (справа № 127/2-а-4944/11, №750/5555/15-а) або рішення суду, яким встановлені обставини у іншій справі і яке вже існувало на час вирішення спору (№ 826/19414/14, №855/215/19) не є нововиявленими обставинами у розумінні частини другої статті 245 КАС України. У справі №820/6229/14 Верховний Суд висловив правову позицію щодо правильності застосування строків подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами (№ 820/6229/14).

Натомість зміст оскаржуваного судового рішення свідчить про те, що переглядаючи та скасовуючи рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 грудня 2017 року, яким позивача поновлено на роботі та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу, суд апеляційної інстанції виходив з того, що згідно з листом Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2017 року №01-06/879/17 станом на 30 жовтня 2017 року кримінальна справа №0522/7500/2012 щодо обвинувачення ОСОБА_1 за частиною другою статті 368 Кримінального кодексу України з Калінінського районного суду м.Донецька на адресу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області не надходила та не передавалась, а надана роздруківка з Єдиного державного реєстру судових рішень не містить в собі відомостей про набрання вироком законної сили.

Постановою Верховного Суду від 06 грудня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2018 року, якою скасовано рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 грудня 2017 року та відмовлено у позові залишено без змін.

У січні 2020 року до суду апеляційної інстанції надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд постанови Донецького апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2018 року за нововиявленими обставинами до якої він додав ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2018 року у справі № 185/3292/18 про часткове відновлення матеріалів втраченого кримінального провадження (справа №0522/7500/34/2012) щодо нього в частині вироку Калінінського районного суду м. Донецька від 07 квітня 2014 року, за яким ОСОБА_1 виправдано у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 368 КК України у зв`язку з відсутністю у його діях складу злочину. Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень ця ухвала набрала законної сили 05 жовтня 2018 року.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивачем наведено обставини, які дійсно є істотними для справи, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи, тобто є нововиявленими, а тому скасував постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2018 року та залишив в силі рішення суду першої інстанції про задоволення позову.

Наведене спростовує доводи Міністерства юстиції України щодо подібності обставинам цієї справи обставинам, встановленим у справах у справах №826/19414/14, № 855/215/19, №750/5555/15-а, №127/2-а-4944/11 та № 820/6229/14.

Крім того, висновки Верховного Суду у справі № 820/2304/17 стосуються застосування норми права щодо стягнення середнього заробітку за час відсторонення від посади та відшкодування майнової та моральної шкоди. Натомість у цій справі предметом спору, зокрема є правомірність звільнення та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Інші наведені заявником аргументи зводяться до переоцінки доказів, з посиланням на неповне з`ясування обставин справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 334 КАС України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються, зокрема, підстава (підстави) відкриття касаційного провадження.

Частиною першою статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення, зокрема, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Враховуючи те, що заявником не викладено передбачених цим Кодексом підстав для оскарження судового рішення у касаційному порядку, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Міністерства юстиції України на постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2020 року про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної пенітенціарної служби України, Міністерства юстиції України, Управління Державної пенітенціарної служби України в Донецькій області, Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу повернути особі, яка її подала.

2. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя С.А. Уханенко