Справа № 640/1077/20
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2020-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2020 року м. Київ № 640/1077/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Маруліної Л.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні без здійснення фіксування звукозаписувальним засобом адміністративну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Фідобанк" Білої Ірини Володимирівни
до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції
про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити дії, -
ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Фідобанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Фідобанк» Білої Ірини Володимирівни (далі також - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі також - відповідач), в якому просить:

- скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №60747901 від 02.12.2019 року Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві (на сьогодні Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ);

- зобов`язати Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вчинити дії щодо виключення з Єдиного реєстру боржників відомостей щодо боржника Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Фідобанк» за виконавчим провадженням №60747901 від 02.12.2019 року.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що відповідачем протиправно відкрито виконавче провадження №60747901 стосовно боржника - Публічного акціонерного товариства «Фідобанк», оскільки Рішенням Правління Національного банку України від 18.07.2016 року №142-рш відкликано банківську ліцензію та ліквідовано Публічне акціонерне товариство «Фідобанк», що унеможливлює примусове виконання постанови від 27.11.2019 року про стягнення виконавчого збору, винесену у виконавчому провадженні №60350741, відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, протиправність постанови про відкриття виконавчого провадження позивач вбачає у тому, що боржником у Єдиному реєстрі боржників зазначено Публічне акціонерне товариство «Фідобанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Фідобанк», що суперечить положенням Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду з цього питання.

Вважаючи постанову про відкриття виконавчого провадження №60747901 протиправною, позивач просить скасувати цю постанову та зобов`язати відповідача вчинити дії щодо виключення Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Фідобанк» з Єдиного реєстру боржників за виконавчим провадженням №60747901.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.02.2020 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 20.02.2020 року.

Пунктом 3 резолютивної частини ухвалено питання поважності причин пропуску строку звернення до суду розглянути після отримання матеріалів виконавчого провадження.

Пунктами 6, 7 резолютивної частини ухвали витребувано у відповідача належним чином засвідчені копії виконавчого провадження ВП №60747901. Зобов`язано відповідача подати до суду належним чином засвідчені копії виконавчого провадження ВП №60747901 та відзив відповідно до статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, який, з урахуванням вимог статей 269, 287 КАС України у строк до 18.02.2020 року.

У судове засідання 20.02.2020 року прибув представник позивача.

З матеріалів справи судом встановлено, що відповідачем ухвали суду від 10.02.2020 року в частині подання до суду матеріалів виконавчого провадження з метою розгляду справи у встановлений статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України строк, не виконано.

З огляду на невиконання відповідачем ухвали суду від 10.02.2020 року в частині надання відзиву та матеріалів виконавчого провадження, з метою всебічного та об`єктивного розгляду справи суд дійшов висновку про повторне витребування належним чином засвідчених копій виконавчого провадження ВП №60747901.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.02.2020 року витребувано повторно у Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження №60747901, які встановлено подати у строк до 02.03.2020 року.

Призначено наступне судове засідання на 05.03.2020 року.

Через канцелярію суду 25.02.2020 року відповідачем подано належним чином завірені матеріали виконавчого провадження №60747901.

У судове засідання 05.03.2020 року належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи сторони не прибули.

Судове засідання відкладено до 12.03.2020 року.

Через канцелярію суду 06.03.2020 року відповідачем подано належним чином завірені матеріали виконавчого провадження №60747901 повторно.

У судове засідання 12.03.2020 року сторони не прибули.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

18.07.2016 року Правлінням Національного банку України прийнято Рішення №142-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Фідобанк».

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 19.07.2016 року №1265 розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» з 20.07.2016 року по 19.07.2018 року включно; делеговано повноваження ліквідатора банку та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.07.2018 року №1836 продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПУАТ «Фідобанк» на два роки з 20.07.2018 року по 19.07.2020 року включно. Продовжено повноваження ліквідатора.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 25.10.2019 року №2732 змінено уповноважену особу ПУАТ «Фідобанк».

У межах виконавчого провадження №60350741 головним державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Мороз Лесею Євгенівною винесено постанову від 27.11.2019 року про стягнення виконавчого збору з боржника Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Фідобанк» у розмірі 1120,64 грн.

Постановою головного державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Стельмах Олесею Олександрівною від 02.12.2019 року відкрито виконавче провадження №60747901 з примусового виконання постанови від 27.11.2019 року №60350741, боржником в якому визначено Публічне акціонерне товариство «Фідобанк».

27.12.2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою про закінчення виконавчого провадження (вх.447608) на підставі пункту 4 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Листом від 06.02.2020 року відповідачем повідомлено позивача про відсутність підстав для закінчення виконавчого провадження №60747901 з підстав, зазначених позивачем.

Вважаючи постанову державного виконавця від 02.12.2019 року про відкриття виконавчого провадження протиправною, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Щодо дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду.

Статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України) встановлено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

Відповідно до частини першої статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 287 КАС України позовну заяву може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Так, оскаржувану позивачем постанову винесено 02.12.2019 року, водночас, позовну заяву до суду позивачем подано лише 16.01.2020 року, тобто, з порушенням десятиденного строку.

Відповідно до частини третьої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Так, на виконання ухвали суду від 21.01.2020 року про залишення позову без руху, через канцелярію суду 03.02.2020 року позивачем подано заяву про поновлення пропущеного процесуального строку звернення до адміністративного суду, яку обґрунтовано тим, що про наявність постанови від 02.12.2019 року про відкриття виконавчого провадження №60747901 позивач дізнався з Автоматизованої системи виконавчих проваджень лише 27.12.2019 року.

Позивачем зауважено, що оскаржуваної постанови поштою не отримував, ознайомився із матеріалами виконавчого провадження №60747901 та безпосередньо отримав копію постанови від 02.12.2019 року про відкриття виконавчого провадження 08.01.2020 року.

Крім того, позивач вказує, як на поважність причин пропуску строку звернення до суду, на довгий процес реорганізації органів виконавчої служби.

Враховуючи викладене, просить поновити пропущений строк звернення до суду та вирішити справу по суті позовних вимог.

З метою встановлення факту спростування бо підтвердження обставин, викладених позивачем, суд дійшов висновку про розгляд питання поновлення строку звернення до суду після отримання матеріалів виконавчого провадження, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України від 02.06.2016 року № 1404-VIII «По виконавче провадження» (із змінами і доповненнями) копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Отже, рекомендоване поштове відправлення є доказом своєчасності та взагалі факту надіслання органом виконавчої служби постанови про відкриття виконавчого провадження.

Водночас, дослідивши матеріали виконавчого провадження №60747901, судом встановлено відсутність відповідного рекомендованого поштового відправлення постанови від 02.12.2019 року про відкриття виконавчого провадження №60747901.

Згідно з частиною дев`ятою статті 80 КАС України у разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

Враховуючи встановлене, суд дійшов висновку про визнання обставини не надіслання відповідачем постанови про відкриття виконавчого провадження №60747901 позивачу та вважати цю обставину поважною причиною пропуску позивачем строку звернення до суду та його поновлення.

Крім того, з матеріалів виконавчого провадження №60747783 судом встановлено наявність розписки представника позивача про ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження 08.01.2020 року, що є додатковою підставою для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними, оскільки відповідачем жодної обставини, вказаної позивачем, не спростовано.

Щодо протиправності постанови від 02.12.2019 року про відкриття виконавчого провадження №60747901, суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини врегульовано Законом України від 02.06.2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (із змінами і доповненнями) (далі також - Закон №1404), Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5 (із змінами і доповненнями) (далі також - Інструкція №512/5).

Відповідно до статті 1 Закону № 1404 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 5 Закону №1404 примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Пунктом 5 частини першою статті 3 Закону №1404 встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Згідно з частиною першою, пунктами 16, 18 частини третьої статті 18 Закону №1404 виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 4 Закону №1404 виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника.

Спеціальним законом, яким врегулювано правовідносини у сфері гарантування вкладів фізичних осіб є Закон України від 23.02.2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (із змінами і доповненнями) (далі також - Закон №4452).

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 2 Закону №1404 уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Пунктом 8 статті 35 Закону №4452 визначено, що уповноважена особа Фонду у своїй діяльності підзвітна Фонду, який несе відповідальність за дії уповноваженої особи Фонду щодо процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону №4452 Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону №4452 Фонд здійснює інші функції в межах своїх повноважень, визначених цим Законом, іншими актами законодавства.

Згідно з частинами першою, четвертою статті 39 Закону №4452 встановлено, що протягом 30 днів з дня початку тимчасової адміністрації виконавча дирекція Фонду затверджує план врегулювання з обов`язковим дотриманням принципу найменших витрат для Фонду. Після затвердження плану врегулювання тимчасова адміністрація та/або ліквідація банку здійснюються на підставі і на виконання плану врегулювання.

Таким чином, після прийняття Правлінням НБУ та Виконавчою дирекцією Фонду рішень, виведення банку з ринку здійснюється виключно в порядку та на виконання розробленого Фондом плану врегулювання. Наявність діючого плану врегулювання, розробленого та затвердженого у встановленому Законом порядку, призводить до чинності запровадженої Фондом процедури виведення банку з ринку та обов`язковості виконання Фондом передбачених Законом функції та повноважень відносно такого банку.

Положеннями Закону №4452 визначено, що під час здійснення процедури виведення банку з ринку не допускається індивідуальне задоволення вимог кредиторів такого банку. Вимоги кредиторів задовольняються виключно в черговості та порядку, передбаченої статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Фонд або уповноважена особа Фонду, в разі делегування останній відповідних повноважень, вживає ряд заходів, передбачених приписами статей 45-52 Закону, в тому числі здійснює публікацію оголошення про початок процедуру ліквідації, прийняття та розгляд кредиторських вимог, формує та подає на затвердження Фонду реєстр вимог кредиторів, формує та затверджує ліквідаційну масу банку, забезпечує проведення її оцінки та реалізації з метою задоволення вимог кредиторів банку.

Відповідно до пунктів 2, 7 частини другої статті 46 Закону №4452 з дня початку процедури ліквідації банку банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається.

Суд зазначає, що інформація про ліквідацію банку є загальнодоступною.

З матеріалів виконавчого провадження, наданих відповідачем, судом встановлено, що спірну постанову про відкриття виконавчого провадження № 60747901 винесено 02.12.2019 року, в якій зазначено боржником саме Публічне акціонерне товариство «Фідобанк».

Водночас, з матеріалів справи та виконавчого провадження №60747901 судом встановлено, що 18.07.2016 року Правлінням Національного банку України прийнято Рішення №142-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Фідобанк», яким відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації банку, про що позивачем повідомлено Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби міста Києва заявою від 27.12.2019 року (вх.47608) про закінчення виконавчого провадження з вказаних обставин.

З огляду на положення 4 частини четвертої статті 4 Закону №1404, постанова від 27.11.2019 року про стягнення виконавчого збору з боржника Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Фідобанк» у розмірі 1120,64 грн., винесена у межах виконавчого провадження №60350741, як виконавчий документ, підлягала поверненню стягувачу без прийняття до виконання.

Крім того, відповідно до пункту 7 частини другої статті 46 Закону України від 23.02.2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (із змінами і доповненнями) (далі також - Закон №4452) з дня початку процедури ліквідації банку втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається.

Отже, слід дійти висновку про протиправність винесеної постанови від 02.12.2019 року про відкриття провадження №60747901 та про її скасування та задоволення позову в цій частині.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача вчинити дії щодо виключення з Єдиного реєстру боржників відомостей щодо боржника Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Фідобанк» за виконавчим провадженням №60747901 від 02.12.2019 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 1 Закону №4452 уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Відповідно до змісту постанови від 02.12.2019 року про відкриття провадження №60747901, боржником визначено Публічне акціонерне товариство «Фідобанк».

Згідно з витягом з Єдиного реєстру боржників від 15.01.2020 року (11:42), долученим позивачем до матеріалів позовної заяви, встановлено, що Шевченківським районним відділом державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві вчинено Запис 2: Боржник - Публічне акціонерне товариство «Фідобанк», , номер виконавчого провадження 60747901.

Отже, слід дійти висновку, що права саме уповноваженої особи Фонду відповідачем не порушено, оскільки відомості внесено не стосовно неї, а щодо безпосередньо ПАТ «Фідобанк».

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Виходячи з положень частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Частиною першою статті 6 Конвенції гарантовано право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У справі «Горнсбі проти Греції» Європейським судом з прав людини в пункті 40 рішення зазначено, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (пункт 68 рішення у справі «Піалопулос та інші проти Греції»).

Європейський суд з прав людини в пункті 26 рішення у справі «Глоба проти України» відзначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (див., наприклад, рішення у справі «Бурдов проти Росії» (Burdov v. Russia), заява №59498/00, пункт 34, ECHR 2002-III, та рішення від 06.03.2003 року у справі "Ясюнієне проти Литви", заява № 41510/98, пункт 27). Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (див. рішення від 07.06.2005 року у справі «Фуклев проти України» (Fuklev v. Ukraine), заява № 71186/01, п. 84).

В пункті 27 рішення у справі "Глоба проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Конституційний Суд України також неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року № 11-рп/2012).

Конституційний Суд України бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Статтею 124 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до абзаців 2, 3 частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, оцінюючи дії відповідача, вчинені саме в межах виконавчого провадження №60747901, суд дійшов висновку, що державним виконавцем протиправно винесено оскаржувану постанову від 02.12.2019 року про відкриття виконавчого провадження №60747901.

Зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності та враховуючи, що судом виявлено порушення відповідачем вимог законодавства, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Згідно з квитанцією 31.01.2020 року №873436 позивачем сплачено судовий збір в сумі 2 102 грн. 00 коп.

Відтак, з огляду на часткове задоволення позову, суд дійшов висновку про присудження на користь позивача суму сплаченого ним судового збору у розмірі 1 051 грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 6, 9, 11, 73 - 78, 90, 241- 246, 250, 271, 287, 296-297 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Фідобанк" Білої Ірини Володимирівни задовольнити частково.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві (на сьогодні Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 02.12.2019 року про відкриття виконавчого провадження №60747901.

3. В іншій частині відмовити.

4. Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Фідобанк" Білої Ірини Володимирівни (ідентифікаційний код 14351016; 01004, м. Київ, бул. Шевченка, буд. 8/26) за рахунок бюджетних асигнувань Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (ідентифікаційний код 34967593; 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 110) судовий збір у розмірі 1 051 (одна тисяча п`ятдесят одна) грн. 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статтями 287, 293, 295 - 297 КАС України.

Згідно з частиною шостою статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

У відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України:

Позивач: Публічне акціонерне товариство «Фідобанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Фідобанк» Білої Ірини Володимирівни (ідентифікаційний код 14351016; 01004, м. Київ, бул. Шевченка, буд. 8/26);

Відповідач: Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (ідентифікаційний код 34967593; 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 110).

Повне рішення складено 12.03.2020 року.

Суддя Л.О. Маруліна