Справа № 462/6642/19
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2020-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2020 рокуЛьвівСправа № 462/6642/19 пров. № А/857/2713/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Обрізка І.М., Попка Я.С.,

з участю секретаря судових засідань Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 11 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до поліцейського роти № 4 Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції капрала поліції Гапонюка Ігоря Миколайовича, Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

суддя у І інстанції Кирилюк А.І.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складення повного тексту рішення 11 лютого 2020 року,

ВСТАНОВИВ :

23 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив скасувати постанову поліцейського роти № 4 Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції капрала поліції Гапонюка І.М. (далі Інспектор) серії ВР № 036379 від 16 жовтня 2019 року про накладення стягнення у виді штрафу у сумі 425 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП).

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 11 лютого 2020 року у справі № 462/6642/19 вказаний позов було задоволено. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем у встановленому законом порядку не надано до суду доказів правомірності винесення оскаржуваної постанови та вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 КУпАП. Тому оспорювана постанова серії ВР № 036379 від 16 жовтня 2019 року підлягає скасуванню.

У апеляційній скарзі Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції просить його скасувати та прийняте нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 8.7.3 «ґ» Правил дорожнього руху України (далі ПДР) і оскаржувану постанову винесено у межах повноважень та з дотриманням закону.

Учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибули, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як слідує із матеріалів справи, 16 жовтня 2019 року Інспектором було винесено постанову серії ВР № 036379 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у виді штрафу у розмірі 425 грн на підставі частини 2 статті 122 КУпАП за те, що той 16 жовтня 2019 року о 14 год 20 хв на перехресті проспекту Перемоги та вул. Грибоєдова у м. Луцьку, керуючи транспортним засобом «Skoda Octavia Tour», д.н.з. НОМЕР_1 , проїхав перехрестя на жовтий забороняючий сигнал світлофора, чим порушив вимоги пункту 8.7.3 «ґ» ПДР.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як визначено статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до пункту 8.7.3 «ґ» ПДР жовтий сигнал світлофора забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів.

Частиною 2 статті 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність, зокрема, за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (частина 2 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України).

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Таким чином, фактичні дані, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, встановлюються, зокрема, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, іншими визначеними законодавством доказами.

Як слідує з матеріалів справи, факт вчинення адміністративного правопорушення був зафіксований на відеозаписі з нагрудного відео реєстратора Інспектора, з якого видно, що під час перетину перехрестя «пр-т Перемоги вул. Грибоєдова» для службового автомобіля патрульної поліції горить червоно-жовтий сигнал світлофору, відповідно у напрямку № 2 (світлофор для транспортного засобу «Skoda Octavia Tour») горить жовтий сигнал світлофору. З відеозапису також видно, що транспортний засіб «Skoda Octavia Tour» здійснює в`їзд на перехрестя на жовтий сигнал світлофору та завершує проїзд перехрестя на червоний сигнал світлофору, оскільки у цей час світлофор для пішоходів по проспекту Перемоги відображав зелене світло.

При цьому суд апеляційної інстанції враховує надану відповідачем інформацію режиму роботу світлофорів та графік їх перемикань (Циклограма світлофорного об`єкту 33220002 Луцьк пр. Перемоги К.Савури; а.с. 31-32), відповідно до якої світлофор у напрямку руху автомобіля під керуванням ОСОБА_1 обладнаний мигаючим зеленим сигналом, який попереджає водіїв про необхідність зменшення швидкості для забезпечення можливості своєчасної зупинки. Разом із тим, позивач при проїзді перехрестя жодним чином не відреагував на відповідний сигнал світлофора, не намагався зменшити швидкість руху транспортного засобу аж до його повної зупинки, а свідомо продовжував рух на заборонений сигнал, що спростовує посилання ОСОБА_1 на необхідність завершення ним маневру проїзду перехрестя.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 КУпАП, підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

Відповідно до частини 1 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права (частина 2 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частиною 1 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (частина 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України).

При цьому апеляційний суд наголошує на тому, що відповідно до частини 4 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Згідно із приписами частини 3 статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Підсумовуючи наведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції при вирішенні даного адміністративно-правового спору допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Відтак, оскаржуване судове рішення слід скасувати та прийняти постанову, якою позовну заяву ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Керуючись статтями 241, 243, 272, 286, 308, 310, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції задовольнити.

Скасувати рішення Залізничного районного суду м. Львова від 11 лютого 2020 року у справі № 462/6642/19 та прийняти постанову, якою позовну заяву ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову серії ВР № 036379 від 16 жовтня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді І. М. Обрізко
Я. С. Попко
Постанова у повному обсязі складена 12 березня 2020 року.