Справа № 640/12607/19
Суддя: Федотов Ігор В'ячеславович
Дата ухвалення: 2020-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів: Єгорової Н.М. та Сорочка Є.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства оборони України на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 серпня 2019 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та нечинним рішення про проведення переговорної процедури, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Міністерства оборони України про визнання протиправним і нечинним рішення про проведення переговорної процедури для потреб оборони на закупівлю (ідентифікатор закупівлі UA-2019-06-20-002146-с) продуктів харчування та сушених продуктів різних (15890000-3) (продукти харчування (комплект продуктів харчування за Каталогом продуктів) для особового складу (годування штатних тварин) військових частин (установ) та військових навчальних закладів Збройних Сил України в стаціонарних та польових умовах, код ДК 021:2015 - 15890000-3 - продукти харчування та сушені продукти різні.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 липня 2019 року задоволено заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про забезпечення позову та вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони Міністерству оборони України проводити переговорну процедуру для потреб оборони на закупівлю (ідентифікатор закупівлі UA-2019-06-20-002684-с, UA-2019-06-20-002146-с, UA-2019-06-20-001951-с, UA-2019-06-20-002161-с, UA-2019-06-20-001738-с) продуктів харчування та сушених продуктів різних (15890000-3) (продукти харчування (комплект продуктів харчування за Каталогом продуктів) для особового складу (годування штатних тварин) військових частин (установ) та військових навчальних закладів Збройних Сил України в стаціонарних та польових умовах), код ДК 021:2015 - 15890000-3 - продукти харчування та сушені продукти різні.

Після цього Міністерство оборони України звернулося до суду з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою від 16 липня 2019 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 серпня 2019 року у задоволенні клопотання Міністерства оборони України про скасування заходів забезпечення позову було відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, Міністерство оборони України подало апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та скасувати заходи забезпечення позову, встановлені ухвалою суду першої інстанції від 16.07.2019 року. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт, зокрема вказує на те, що оскаржувана ухвала є невмотивованою, а вжиті заходи забезпечення позову призводять до неможливості виконання суб`єктами господарювання - переможцями процедур закупівель, договірних зобов`язань.

Сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 та 2 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається, крім іншого, неправильне тлумачення закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи заяву позивача про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що переговорна процедура проведена з урахуванням та у відповідності до Каталогу продуктів харчування у 2019 році, який ймовірно затверджено з порушенням норм чинного законодавства, а тому невжиття заходів забезпечення даного адміністративного позову у визначений заявником спосіб може мати наслідком заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Інститут забезпечення адміністративного позову регламентовано статями 150, 151 КАС України, які закріплюють підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також способи забезпечення позову в адміністративному процесі.

Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті визначених законом заходів з метою створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

Відповідно до вимог частини 1 статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи може вжити визначені цією статтею заходи забезпечення адміністративного позову.

Підставою для вжиття заходів забезпечення позову можуть стати такі обставини:

- невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачем за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

- очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Відповідно до частини 2 статті 151 КАС України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття забезпечення позову для заінтересованих осіб.

В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (частина 6 статті 154 КАС).

Тобто, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування: або обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі. А також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

Отже, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі № 826/8556/17.

Як було встановлено в ухвалі про забезпечення позову від 16.07.2019 року, яка в апеляційному порядку не оскаржувалася, проведення переговорної процедури з урахуванням та у відповідності до Каталогу продуктів харчування у 2019 році, який ймовірно затверджено з порушенням норм чинного законодавства може дійсно не лише утруднити, але й унеможливити виконання судового рішення та вплинути на майнові інтереси не лише позивача, а й інших осіб - учасників процедури закупівлі, військовослужбовців та інш.

Крім того, у вказаній ухвалі суд дійшов висновку про наявність ознак очевидної протиправності оскаржуваного регуляторного акту (Наказ №90 від 04.03.2019 року), прийнятого Міністерством оборони України, що може призвести до порушення прав позивача під час його реалізації, а саме - під час проведення процедури закупівлі, в частині законності визначення належного предмета закупівлі, як вимогу до учасників переговорної процедури із закупівлі продовольчого забезпечення для потреб оборони.

Обґрунтовуючи клопотання про необхідність скасування заходів забезпечення позову, Міноборони України, зазначило, що, спірний наказ Міністерства оборони України №90 «Про перехід військових частин (установ, закладів) Збройних Сил України на систему продовольчого забезпечення із застосуванням каталогу продуктів харчування у 2019 році» не поширює свою дію на позивача.

Крім того, оскаржувана процедура закупівлі проводилась Міністерством оборони України у відповідності до вимог Закону України «Про публічні закупівлі». В свою чергу позивачем процедури закупівлі, всупереч вказаному Закону не було оскаржено до уповноваженого органу.

Також, відповідач аргументує, що вжиття судом заходів забезпечення позову визначених оскаржуваною ухвалою призводить до унеможливлення виконання суб`єктами господарювання-переможцями процедур закупівель договірних зобов`язань в значних об`ємах для потреб Збройних Сил України, що в свою чергу підриває обороноздатність Збройних Сил України та держави в цілому.

Водночас, відхиляючи зазначені аргументи відповідача суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оцінка дійсності порушення права захисту чи інтересу особи - позивача є предметом дослідження та оцінки під час розгляду даної справи по суті.

Однак, судом першої інстанції не враховано наступне.

Як було зазначено вище, відповідно до ч. 2 ст. 151 КАС України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Разом з тим, на переконання судової колегії, застосування таких заходів забезпечення позову, як заборона Міністерству оборони України проведення переговорної процедури для потреб оборони на закупівлю продуктів харчування та сушених продуктів різних фактично унеможливлює виконання суб`єктами господарювання - переможцями процедур закупівлі, договірних зобов`язань для потреб Збройних Сил України, що, у свою чергу, в умовах існуючого збройного конфлікту може мати негативні непередбачувані наслідки у вигляді неможливості своєчасного забезпечення харчуванням особового складу Збройних Сил України.

Крім того, колегією суддів враховується, що у постанові від 06.02.2019 року у справі №826/13306/18 Верховний Суд підкреслив, що рішення суду за позовами про визнання протиправним та скасування рішення не потребують виконання. Їх значення полягає у констатації факту правомірності оскаржуваного рішення і позбавлення його правових наслідків шляхом скасування. Тому у справі за таким позовом не може бути ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду. Отже і заходів забезпечення позову вони не потребують.

У справі «Беєлер проти Італії» Європейський суд з прав людини зазначив, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, лише якщо забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогам захисту основоположних прав конкретної особи. Питання щодо того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.

Крім того, у рішенні від 09.01.2007 року у справі «Інтерсплав» проти України» Суд наголосив, що втручання має бути пропорційним та не становити надмірного тягаря, іншими словами воно має забезпечувати «справедливий баланс» між інтересами особи і суспільства.

Тобто, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову перш за все необхідно перевірити наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, зазначені заявником у клопотанні про забезпечення позову доводи не свідчать про наявність законних та переконливих підстав для вжиття заходів забезпечення позову, передбачених статтею 151 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Таким чином, викладені вище обставини свідчать про відсутність належного обґрунтування того, що захист прав та інтересів заявника стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а вказані заходи забезпечення позову не спричинять негативних наслідків для інших учасників правовідносин.

Крім того, колегія суддів зауважує, що з метою унеможливлення тривалої дії заходів забезпечення позову у зв`язку з виникненням нових обставин або встановлення фактів помилковості або передчасності їх вжиття законодавцем і запроваджено інститут скасування заходів забезпечення позову як судом з власної ініціативи, так і за вмотивованим клопотанням сторони.

Відповідно до ч. 1 ст. 157 КАС України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що викладені у клопотанні Міноборони України про скасування заходів забезпечення позову аргументи вказують на обґрунтованість його вимог, а обрані заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позовними вимогами.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні питання про скасування заходів забезпечення позову було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, та зроблено висновки, що не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити - ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою у задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову відмовити.

Керуючись ст. 243, 311, 315, 317, 322 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 серпня 2019 року - скасувати.

Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 липня 2019 року у справі №640/12607/19 скасувати.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді: