Справа № 460/73/20
Суддя: Друзенко Н.В.
Дата ухвалення: 2020-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

27 лютого 2020 року м. Рівне №460/73/20

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Друзенко Н.В. за участю секретаря судового засідання Головатчик А.А., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доУправління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Рівненській області
про визнання дій неправомірними, скасування рішення, стягнення матеріальних та моральних збитків,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Рівненській області про визнання протиправними дії щодо повернення коштів Фонду в сумі 4873,60 грн. та застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування - 2436,80 грн.; про скасування рішення від 18.12.2019 про повернення коштів Фонду та застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 7310,40 грн.; про стягнення матеріальних та моральних збитків в сумі 100000 грн.

Після усунення недоліків позовної заяви, ухвалою суду від 29.01.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, розгляд справи призначено на 27.02.2020.

27.02.2020 позивачем подано клопотання про проведення судового засідання з викликом осіб та розгляд справи перенести на іншу дату.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Згідно з частиною шостою статті 262 КАС України, суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін:

1) у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу;

2) якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Суд зауважує, що згідно з приписами частини шостої статті 12 та частин першої, другої та третьої статті 257 КАС України, вказана адміністративна справа є справою незначної складності.

При цьому, на переконання суду, характер спірних правовідносин і предмет доказування у даній справі не потребують заслуховування пояснень представників сторін та, відповідно, проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Одночасно, суд зазначає, що на обґрунтування клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін позивачем не було наведено жодних доводів та аргументів.

Враховуючи викладене, клопотання позивача про проведення судового засідання з викликом осіб до задоволення не підлягає.

Крім того, у суду відсутні підстави для перенесення розгляду справи на іншу дату.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що як фізична особа-підприємець зареєстрований 31.10.2018, взятий на облік як платник ЄСВ і є застрахованою особою з 01.11.2018, тимчасова непрацездасність настала 07.11.2018, а тому розрахунковий період повинен бути з 01.11.2018 по 07.11.2018. Позивач зазначає, що оскільки є особою з інвалідністю, то відповідно до Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування звільнений від сплати ЄСВ за себе та може бути застрахованою особою на добровільних засадах, подав звіт по ЄСВ з 01.11.2018. На підстав викладеного позивач просив позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач проти задоволення позову заперечив, подав відзив на позовну заяву. В обґрунтування заперечення зазначає, що спірне рішення прийняте в межах повноважень та у встановлено законодавством порядку, а тому вважає позовні вимоги необґрунтованими та просить відмовити в задоволенні позову повністю.

Позивач подав відповідь на відзив, в якій підтримав попередньо наведені ним доводи та аргументи.

Відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши позовну заяву та відзив, з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази, суд встановив такі обставини справи та фактичні правовідносини сторін.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначає Закон України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 23.09.1999 №1105-XIV (далі Закон № 1105-XIV).

Частиною першою статті 4 Закону №1105-XIV визначено, що Фонд соціального страхування України є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом.

Згідно з частинами першою та третьою статті 8 Закону №1105-XIV виконавча дирекція Фонду є постійно діючим виконавчим органом правління Фонду. Робочими органами виконавчої дирекції Фонду є її управління в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, що створюються за рішенням правління Фонду на підставі затвердженої ним структури органів Фонду. Управління виконавчої дирекції Фонду є юридичними особами, мають самостійні кошториси, печатки із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, а також мають відділення в районах і містах обласного значення. Відділення управлінь виконавчої дирекції Фонду є відокремленими підрозділами робочих органів виконавчої дирекції Фонду, що створюються за рішенням правління Фонду без статусу юридичної особи.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону №1105-XIV, основними завданнями Фонду та його робочих органів є: реалізація державної політики у сферах соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, медичного страхування; надання матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг відповідно до цього Закону; профілактика нещасних випадків; здійснення перевірки обґрунтованості видачі та продовження листків непрацездатності застрахованим особам, у тому числі на підставі інформації з електронного реєстру листків непрацездатності; здійснення контролю за використанням роботодавцями та застрахованими особами коштів Фонду; аналіз та прогнозування надходження коштів від сплати єдиного внеску.

Згідно з частиною другою статті 9 Закону №1105-XIV, Фонд та його робочі органи відповідно до покладених на них завдань проводять розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення, страхових виплат; здійснюють заходи з профілактики страхових випадків; здійснюють контроль за використанням коштів Фонду, веденням і достовірністю обліку та звітності щодо їх надходження та використання, застосовують в установленому законодавством порядку фінансові санкції та накладають адміністративні штрафи; здійснюють інші функції, передбачені статутом Фонду.

Пунктом 3 частини першої статті 10 Закону №1105-XIV визначено, що Фонд має право перевіряти достовірність відомостей, поданих роботодавцем для отримання коштів Фонду, дотримання порядку використання роботодавцем виділених йому коштів Фонду та зупиняти виплати з Фонду в разі відмови або перешкоджання з боку роботодавця у проведенні перевірки, виявлення фактів подання ним Фонду недостовірних відомостей або порушення порядку використання роботодавцем коштів Фонду.

У відповідності до частин другої та четвертої статті 10 Закону №1105-XIV, Фонд зобов`язаний здійснювати контроль за дотриманням порядку використання страхувальником страхових коштів, контролювати правильність витрат за соціальним страхуванням, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань соціального страхування.

З матеріалів справи встановлено, що 29.11.2019 на підставі наказу №194-од від 21.10.2019 та направлення №37 від 28.11.2019 уповноваженою особою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Рівненській області проведено виїзну перевірку дотримання страхувальником, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), вимог законодавства у сфері загальнообов`язкового державного соціального страхування за період з 31.10.2018 по 27.08.2019. За результатами перевірки складено акт від 29.11.2019 №30 (а.с.25-34).

Перевіркою встановлено, що в період з 31.10.2018 по 27.08.2019 Фондом на підставі заяв-розрахунків поданих фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 профінансовано допомогу по тимчасовій непрацездатності за рахунок коштів Фонду в загальному розмірі 107065,12 грн., в тому числі по листку непрацездатності серія АДН № 944252 та по листку непрацездатності серія АДН № 923047.

Перевіркою встановлено порушення позивачем порядку використання коштів Фонду, а саме витрати по тимчасовій непрацездатності проведені з порушенням чинного законодавства, внаслідок чого допущено переплату по одному листку непрацездатності серія АДН № 944252 на суму 4873,60 грн. та недоплату по одному листку непрацездатності серія АДН № 923047 в сумі 173,16 грн. (а.с.30, аркуш акта 6).

На акт перевірки позивачем надано заперечення, за результатах розгляду якого висновки акта перевірки залишені без змін (а.с.35, 57-58).

Відповідно до частини третьої статті 15 Закону №1105-XIV, достовірність зазначених у документах даних перевіряється Фондом. У разі подання недостовірних відомостей, використання роботодавцем коштів Фонду з порушенням встановленого порядку роботодавець добровільно чи на підставі рішення суду повинен відшкодувати страховику заподіяну шкоду.

Згідно з частиною п`ятою статті 15 Закону №1105-XIV роботодавець несе відповідальність за: 1) порушення порядку використання коштів Фонду, несвоєчасне або неповне їх повернення; 2) несвоєчасне подання або неподання відомостей, встановлених цим Законом; 3) подання недостовірних відомостей про використання коштів Фонду; 4) шкоду, заподіяну застрахованим особам або Фонду внаслідок невиконання або неналежного виконання обов`язків, визначених цим Законом.

У разі порушення порядку використання страхових коштів роботодавці відшкодовують Фонду в повному обсязі неправомірно витрачену суму страхових коштів та/або вартість наданих соціальних послуг і сплачують штраф у розмірі 50 відсотків такої суми (частина шоста статті 15 Закону № 1105-XIV).

Відповідно до пункту 4.1 розділу IV Інструкції про порядок проведення перевірок страхувальників по коштах Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, прийняття рішень за їх результатами та процедуру оскарження, затвердженої постановою правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 22.12.2010 № 29, за матеріалами акта перевірки та результатами розгляду заперечень страхувальника (за їх наявності) керівник органу Фонду або його заступник приймає рішення про повернення коштів Фонду та застосування фінансових санкцій до страхувальника відповідно до статей 21, 22, 28, 30 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням", яке надсилається страхувальнику разом з листом про результати розгляду заперечень (за їх наявності) протягом 20 календарних днів з дня підписання акта перевірки.

18.12.2019 на підставі акта №30 від 29.11.2019 заступником начальника Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Рівненській області прийнято Рішення про повернення коштів Фонду та застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування №210, за яким позивачем до Фонду соціального страхування України підлягають поверненню витрати по тимчасовій непрацездатності проведені з порушенням порядку використання коштів Фонду в розмірі 4873,60 грн. та застосовано до позивача штраф за порушення порядку використання страхових коштів Фонду в розмірі 2436,80 грн. (50% від суми лише переплачених коштів). Загальна сума, яка підлягає перерахуванню до бюджету Фонду становить - 7310,40 грн. (а.с.3).

Вважаючи вказане рішення протиправним, позивач оскаржив його до суду.

Вирішуючи адміністративний спір по суті суд зазначає наступне.

Відповідно до листа непрацездатності серії АДН №944252 ОСОБА_1 був звільнений від роботи з 07.11.2018 по 26.11.2018 (а.с.36).

Частиною першою статті 22 Закону №1105-XIV визначено, що допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), у разі тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві.

Згідно з частиною другою статті 22 Закону №1105-XIV допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК) інвалідності (встановлення іншої групи, підтвердження раніше встановленої групи інвалідності) незалежно від звільнення, припинення підприємницької або іншої діяльності застрахованої особи в період втрати працездатності, у порядку та розмірах, встановлених законодавством.

Частиною другою статті 33 Закону №1105-XIV визначено, що порядок обчислення середньої заробітної плати (доходу) для надання допомоги по тимчасовій непрацездатності визначається Кабінетом Міністрів України.

В свою чергу, постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 №1266 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, подальшими змінами (далі - Порядок № 1266).

Пунктом 1 Порядку №1266 визначено, що цей Порядок визначає механізм обчислення середньої заробітної плати для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності у разі настання страхового випадку.

За пунктом 3 Порядку №1266, середньоденна заробітна плата (доход) обчислюється шляхом ділення нарахованої за розрахунковий період заробітної плати (доходу), на яку нарахований єдиний внесок на кількість календарних днів провадження підприємницької діяльності.

Визначення розрахункового періоду встановлено пунктом 25 Порядку №1266, яким передбачено, що розрахунковим періодом, за який обчислюється середня заробітна плата, є 12 календарних місяців (з першого до першого числа) за останнім основним місцем роботи.

За пунктом 27 Порядку №1266, коли застрахована особа перебувала у трудових відносинах менше ніж календарний місяць, розрахунковий період визначається за фактично відпрацьований час (календарні дні) перед настанням страхового випадку.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець 31.10.2018 (а.с.59-60), вказана обставина сторонами не заперечується.

Страховий випадок у ФОП ОСОБА_1 наступив 07.11.2018, що підтверджується листком непрацездатності АДН № 944252 (а.с.36).

Враховуючи, що до початку страхового випадку ФОП ОСОБА_1 здійснював підприємницьку діяльність менше ніж календарний місяць, то розрахунковим періодом для нього є фактично відпрацьований час (календарні дні) перед настанням страхового випадку за період з 31.10.2018 по 06.11.2018.

З наявного в матеріалах справи листа Головного управління ДПС у Рівненській області від 11.02.2020 №158/9/17-00/51-05 встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа- підприємець 31.10.2018, запис про державну реєстрацію №0007918. З 31.10.2018 ФОП ОСОБА_1 перебував на загальній системі оподаткування обліку та звітності.

Відповідно до поданої заяви про застосування спрощеної системи оподаткування від 31.10.2018 №Т8671/14/17-14 ФОП ОСОБА_1 з 01.11.2018 по 27.08.2019 перебував на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності (2 група).

ФОП ОСОБА_1 від сплати єдиного внеску звільнений, як особа з інвалідністю, проте, на добровільних засадах є застрахованою особою з 01.11.2018 по 31.07.2019, самостійно визначає базу нарахування та сплачує єдиний соціальний внесок .

Відповідно до Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджене наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 №435, ФОП ОСОБА_1 сформовано та подано Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за формою №Д5 згідно з додатком 5, а саме:

- Звіт з листопада по грудень 2018 року за № від 28.01.2019, сума нарахованого ЄСВ - 24500 грн;

- Звіт з січня по липень 2019 року за №3708 від 02.09.2019, сума нарахованого ЄСВ - 6426,42 грн.

Сплачено єдиного соціального внеску за даний період 44547,30 грн., станом на 01.01.2020 по ІКП рахується переплата 13620,88 грн.

Договір про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування з ФОП ОСОБА_1 не укладався (а.с.37-41, 61).

Таким чином, ФОП ОСОБА_1 перебував у статусі платника ЄСВ починаючи з 31.10.2018, однак користуючись пільгою щодо звільнення від сплати ЄСВ, як особа з інвалідністю мав право не сплачувати ЄСВ.

Разом з тим, пунктом 27 Порядку №1266 при визначенні розрахункового періоду враховується, що у разі коли застрахована особа здійснювала діяльність менше ніж календарний місяць, розрахунковий період визначається за фактично відпрацьований час (календарні дні) перед настанням страхового випадку, і визначення такого періоду не ставиться в залежність від сплати ЄСВ, а лише залежить від періоду здійснення діяльності.

Зважаючи, підприємницька діяльність ФОП ОСОБА_1 була зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тимчасова непрацездатність розпочалася 07.11.2018, то фактично відпрацьованим часом перед настанням страхового випадку є період з 31.10.2018 по 06.11.2018, а не як вказує позивач з 01.11.2018 по 07.11.2018.

Слід зазначити, що покликання позивача на лист Міністерства соціальної політики України від 02.03.2018 №3101/0/52-18/211 є безпідставним, оскільки ФОП ОСОБА_1 не укладався договір про добровільну участь у системі соціального страхування, а консультація надана Міністерством прямо пов`язана із укладенням такого договору.

Під час проведення перевірки та підготовки заперечень ФОП ОСОБА_1 не надано договору про добровільну участь у системі соціального страхування.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідачем правомірно прийнято рішення від 18.12.2019 №210 про повернення коштів Фонду та застосування до позивача фінансових санкцій за порушення законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Щодо позовної вимоги про стягнення матеріальних та моральних збитків, то суд звертає увагу на наступне.

Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

Позивачем не надано суду доказів спричинення страждання чи приниження внаслідок прийняття спірного рішення, яку саме шкоду воно йому заподіяло та чим керувався при визначенні матеріальних та моральних збитків в сумі 100000 грн.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про необґрунтованість та безпідставність заявлених позовних вимог, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.

Питання про розподіл судових витрат за приписами статті 139 КАС України судом не вирішується, оскільки позивач згідно з пунктом 10 частини першої статті 5 Закону України Про судовий збір від сплати судового збору звільнений.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Рівненській області (33028, місто Рівне, вулиця Кавказька, 2; ) про визнання дій неправомірними, скасування рішення, стягнення матеріальних та моральних збитків - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складений 27 лютого 2020 року.

Суддя Друзенко Н.В.