Справа № 420/4232/19
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2020-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2020 р.м.ОдесаСправа № 420/4232/19
Головуючий в 1 інстанції: Токмілова Л.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

доповідача, судді - Димерлія О.О.

суддів Єщенка О. В., Танасогло Т.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суд від 19 вересня 2019 року по справі № 420/4232/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 ( далі-позивач ) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області ( далі-відповідач ) про визнання бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, яка полягає у не нарахуванні і не виплаті позивачу компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строку виплати частини основного розміру пенсії нарахованої на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 червня 2018 року по справі № 815/1851/18 з 03.03.2017 року протиправною та такою, що порушує права позивача, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області нарахувати і виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходу з 03.03.2017 року, розрахував її розмір за методикою відповідно ст. 3 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 червня 2018 року по справі № 815/1851/18, яким зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області з 03 березня 2017 року перерахувати пенсію позивачу з грошового забезпечення, яку позивач отримував під час проходження військової служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, грошової допомоги на оздоровлення, грошової допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премії згідно Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, винагороди за безперервну службу, винагороди за участь в АТО, з яких утримувався єдиний соціальний внесок, розмір яких зазначений у довідці Військової академії м. Одеси від 18.12.2017 року № 6/66/439 про виплачене грошове забезпечення позивачу та здійснити виплату перерахованої пенсії, починаючи з 03 березня 2017 року.

ГУ ПФУ в Одеській області здійснив перерахунок розміру пенсії з 03.03.2017 року. Не нарахував та не виплатив позивачу компенсацію втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строку виплати частини основного розміру пенсії з 03.03.2017 року. Відповідач під час особистого прийому відмовив у нарахуванні та виплаті позивачу компенсації втрати частини доходу.

За наслідками розгляду зазначеної справи Одеським окружним адміністративним судом 19 вересня 2019 року прийнято рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначає, що з аналізу норм діючого законодавства, компенсація втрати частини доходів нараховується лише на нараховані та фактично виплачені доходи.

В ході судового розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що відповідачем на виконання рішення суду проведено перерахунок розміру пенсії позивача з 01.12.2018 р., що визнається учасниками справи та підтверджується копією відповідного розрахунку. Однак на час розгляду справи, виплату пенсії з урахуванням вказаного перерахунку не проведено, тобто вказаний дохід позивачу не виплачено.

З урахуванням наведеного, позовні вимоги щодо зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області нарахувати і виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходу з 03.03.2017 року, розрахував її розмір за методикою відповідно ст. 3 ЗУ «Про компенсацію громадянам витрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати» є передчасними та не підлягають задоволенню.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року по справі № 420/4232/19 та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що виходячи зі змісту і правової природи спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", окремих положень постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 "Про затвердження Порядку проведення компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати про проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати" дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

В зв`язку з відсутністю клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю, апеляційний суд відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача, розглянув та обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив матеріали справи та вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач проходив військову службу в Збройних Силах України на посаді начальника кафедри тактики військової академії та був звільнений у запас та виключений зі списку особового складу з 02.03.2017 року.

Позивачу призначена пенсія за вислугу років відповідно до Закону № 2262-XII, як особі, яка звільнена з військової служби з 03.03.2017 року.

На підставі довідки Військової академії м. Одеси від 18.12.2017 року №6/66/439 головним управлінням 14.11.2018 року проведено перерахунок пенсії на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21.06.2018 року.

Внаслідок проведеного згідно з рішенням суду перерахунку розмір пенсії позивачу з 01.12.2018 року становить 11959,38 грн.

Також, за період з 03.03.2017 рік по 30.11.2018 рік виникла доплата у розмірі 77213,31 грн. (а.с.12).

Позивач скаржиться на бездіяльність відповідача, щодо не нарахування та не виплати компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строку виплати частини основного розміру пенсії з 03.03.2017 року.

Відповідач зазначає, що 28.08.2018 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 року № 649 якою затверджено "Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду" виплата розрахованої доплати у розмірі 77213,31 грн. проводиться у такому порядку:

- доплата пенсії з дня набрання рішенням суду законної сили, тобто з 25.10.2018 року по 30.11.2018 року в сумі 3910,85 грн. виплачена позивачу по додатковій відомості 05.12.2018 року;

- залишок доплати пенсії за період з 03.03.2017 року по 24.10.2018 року в сумі 73302,46 грн буде виплачено згідно з Порядком затвердженим Постановою № 649 та розробленому відповідно до постанови Порядком ведення обліку рішення суду у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, затвердженим правлінням Пенсійного фонду України від 26.09.2018 № 20-1.

Розглянувши матеріали справи, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на таке:

Постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року № 649, затверджено Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, пунктом 1 якого передбачено, що цей Порядок визначає механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету.

В силу частини першої статті 49 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" №794-VII від 27.02.2014, акти Кабінету Міністрів України (постанови і розпорядження) є обов`язковими для виконання.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 649 боржник - це орган Пенсійного фонду України, визначений судом боржником у виконанні судового рішення; стягувач - фізична особа, на користь якої винесено рішення.

На виконання пункту 3 Порядку № 649 прийнято Порядок ведення обліку рішень суду у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, який затверджено постановою правління Пенсійного фонду України від 26 вересня 2018 року №20-1.

Відповідно до Порядку № 20-1 формує вказаний реєстр - Пенсійний фонду України.

Згідно з пунктом 5 Порядку № 649 для підтвердження суми, що підлягає виплаті, боржник подає до Пенсійного фонду України: документ, що підтверджує дату надходження судового рішення до боржника; копію судового рішення (судових рішень) або виконавчого листа; розрахунок суми, що підлягає виплаті, засвідчений керівником боржника або уповноваженою ним особою.

Відповідно до пункту 6 Порядку № 649 перевірку обґрунтованості розрахованої боржником суми, що підлягає виплаті, проводить в Пенсійному фонді України комісія з питань погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду (далі - комісія).

Пунктом 8 Порядку № 649 комісія приймає одне з таких рішень: про наявність підстав для виплати суми, зазначеної в розрахунку; про відсутність підстав для виплати суми, зазначеної в розрахунку.

У разі відсутності підстав для виплати суми, зазначеної в розрахунку, у п`ятиденний строк комісія повідомляє боржнику про прийняте рішення, зазначивши при цьому причини відмови.

У разі потреби комісія може прийняти рішення про повернення матеріалів боржнику на доопрацювання.

З матеріалів справи убачається, що на виконання судового рішення відповідачем здійснено перерахунок та нарахування сум пенсійних виплат та частково виплачену наявну заборгованість.У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що решта суми заборгованості буде виплачено в порядку та у спосіб визначені постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року №649.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що реєстр ведення обліку рішень суду у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, формує Пенсійний фонд України.

Виділення коштів із державного бюджету на фінансування даної бюджетної програми не залежить від волі територіального органу Пенсійного фонду України.

Отже, колегія суддів дійшла висноку, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області є правомірними та відповідають чинному законодавству України.

Стосовно доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції зазначає наступне:

Відповідно до ст. 22 Конституції України Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

У рішенні Конституційного Суду України від 22.09.2005 № 5-рп/2005 зазначено, що згідно зі ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані (частина друга), при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (частина третя). Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеженням. У традиційному розумінні діяльності визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними. Загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

У Рішенні № 20-рп/2011 від 26.12.2011 Конституційний Суд України зазначив, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави, проте мають забезпечувати конституційне право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, гарантоване ст. 48 Конституції України.

Зокрема, з урахуванням такого елемента принципу верховенства права, як пропорційність (розмірність) Конституційний Суд України зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, а оскільки держава зобов`язана регулювати економічні процеси, встановлювати й застосовувати справедливі та ефективні форми перерозподілу суспільного доходу з метою забезпечення добробуту всіх громадян, то механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження справедливого балансу між інтересами окремих осіб і інтересами всього суспільства. При цьому зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

На залежність розмірів соціальних виплат особі від економічних чинників Конституційний Суд України вказав і у Рішенні від 19.06.2001 № 9-рп/2001, зазначивши, що право на пенсію, її розмір та суми виплат можна пов`язувати з фінансовими можливостями держави, з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами у той чи інший період її розвитку, а також з часом ухвалення відповідних нормативно-правових актів.

Принцип збалансованості інтересів людини з інтересами суспільства сформульовано й у практиці Європейського суду з прав людини. Так, у рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Сорінг проти Сполученого Королівства" Суд зазначив, що Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) "спрямована на пошук справедливого співвідношення між потребами, пов`язаними з інтересами суспільства в цілому, і вимогами захисту основних прав людини" (Case v. the United Kingdom № 14038/88). У рішенні від 17 жовтня 1986 року у справі "Ріс проти Сполученого Королівства" Суд зазначив, що, з`ясовуючи, чи існує позитивне зобов`язання стосовно людини, "належить врахувати справедливий баланс, який має бути встановлений між інтересами всього суспільства й інтересами окремої людини" (Case. The, № 9532/81).

У рішенні від 09 жовтня 1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" Суд констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового (Case. Ireland, № 6289/73).

Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат - рішення Суду від 12 жовтня 2004 року у справі "Кйартан Асмудсон проти Ісландії" (Case of Kjartan Asmundsson v. Iceland, № 60669/00).

Європейський суд з прав людини у рішенні "Великода проти України" від 03 червня 2014 року зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися й передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист (Case of Velikoda v. Ukraine, № 43331/12).

З огляду на наведене, колегія суддів зазначає, що застосування до спірних відносин положень постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року № 649 в даному випадку не може вважатися звуженням прав позивача та не є підставою для визнання бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, яка полягає у не нарахуванні і не виплаті позивачу компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строку виплати частини основного розміру пенсії нарахованої на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 червня 2018 року по справі № 815/1851/18 з 03.03.2017 року протиправною, такою, що порушує права позивача та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області нарахувати і виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходу з 03.03.2017 року, розрахував її розмір за методикою відповідно ст. 3 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати».

Також колегія суддів звертає увагу на таке.

Приписами ст. 129-1 Конституції України встановлено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. З огляду на вищенаведене, у разі невиконання чи неналежного виконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження та за нормами КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого (іншого) судового провадження.

Колегія суддів, проаналізувавши предмет позову у цій справі, дійшла висновку, що він фактично спрямований на виконання судового рішення Одеського окружного адміністративного суд від 21 червня 2019 року по справі № 815/1851/18.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, повно і всебічно з`ясував обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують з наведених вище підстав.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову чи ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328,329 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суд від 19 вересня 2019 року по справі № 420/4232/19 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Головуючий суддя Димерлій О.О.
Судді Єщенко О.В. Танасогло Т.М.