Справа № 812/1140/16
Суддя: Мартинюк Н.М.
Дата ухвалення: 2020-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

17 березня 2020 року

Київ

справа №812/1140/16

адміністративне провадження №К/9901/29917/18

розглянув у попередньому судовому засіданні у касаційній інстанції адміністративну справу №812/1140/16

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Луганській області

про визнання наказу в частині протиправним і зобов`язання вчинити дії,

за касаційною скаргою Головного управління Національної поліції в Луганській області

на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2016 року (прийняту у складі: головуючого судді Борзаниці С.В.)

і ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 6 березня 2017 року (прийняту у складі: головуючого судді Шишова О.О., суддів Сіваченка І.В., Чебанова О.О.).

УСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 у вересні 2016 року звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Луганській області (далі - «ГУНП в Луганській області»), в якому, з урахуванням уточнень, просив:

- визнати протиправним і скасувати наказ відповідача від 5 вересня 2015 рок №597 о/с в частині нарахування вислуги років для призначення та виплати пенсії позивачу;

- зобов`язати ГУНП в Луганській області додатково зарахувати до вислуги років ОСОБА_1 на пільгових умовах час його участі в антитерористичній операції (далі - «АТО») (додавши 4 роки 6 місяців) і призначити пенсію за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб».

Позов обґрунтований тим, що згідно наказу про звільнення вислуга років ОСОБА_1 на день звільнення у календарному обчисленні становить 21 рік 5 місяців 10 днів, загальний трудовий стаж - 28 років 2 місяці 14 днів. Позивач вважає оскаржуваний наказ в частині нарахування вислуги років для призначення пенсії незаконним, оскільки у її розрахунок відповідач не включив час участі позивача в АТО у період з 20 травня 2014 року до моменту звільнення, протягом якого один місяць служби рахується за три. У зв`язку з цим позивач вважає, що його вислуга років складає не 21 рік 5 місяців і 10 днів, а 25 років 11 місяців і 10 днів.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Луганський окружний адміністративний суд постановою від 25 листопада 2016 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 6 березня 2017 року, позов задовольнив частково:

- визнав протиправним і скасував наказ ГУНП в Луганській області від 5 вересня 2016 року №597 о/с в частині нарахування вислуги років для призначення й виплати пенсії ОСОБА_1 ;

- зобов`язав відповідача обчислити вислугу років позивача з урахуванням часу служби в пільговому обчисленні відповідно до положень Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» від 17 липня 1992 року №393 (далі - «Порядок №393»).

У задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач був особою рядового складу органів внутрішніх справ і поліцейським, а з 20 травня 2014 року до 9 вересня 2016 року безпосередньо брав участь в АТО, то йому до вислуги років для призначення пенсії повинен зараховуватися період участі в АТО на пільгових умовах у порядку, визначеному Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» і Порядком №393. З огляду на це, відповідач невірно розрахував вислугу років ОСОБА_1 для призначення пенсії в частині обчислення пільгового стажу.

Щодо позовних вимог про зобов`язання призначити пенсію, то суд першої інстанції зазначив, що відповідач не робив висновку щодо права позивача на призначення пенсії за пунктом «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» при обчисленні вислуги років, у зв`язку з чим ця позовна вимога є передчасною, а суд не може підміняти собою орган, на який законодавством покладено обов`язок щодо розрахунку та призначення пенсії.

Суд апеляційної інстанції, досліджуючи зміст довідки від 16 січня 2015 року №ВДЗ/910/А, зазначив, що період, який необхідно врахувати позивачу як пільговий становить з 20 травня 2014 року до 16 січня 2015 (тобто до дати видачі вказаної довідки). Проте відповідач взагалі не обчислив вислугу років на пільгових умовах за цей період, а тому неправильно здійснив розрахунок вислуги років ОСОБА_1 .

Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву (заперечення)

У касаційній скарзі відповідач, вказуючи на порушення судами норм матеріального права, просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. Зазначає про те, що позивач не має правових підстав для набуття права на пенсію саме за пунктом «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», згідно якого вислуга на час звільнення має становити 22 роки 6 місяців і більше, а тому й обрахував ОСОБА_1 вислугу років в календарному обчисленні, а не в пільговому.

Позивач відзиву на касаційну скаргу не подав.

II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що з 15 березня 1997 року до 6 листопада 2015 року позивач перебував на службі в органах внутрішніх справ України, а з 7 листопада 2015 року до 9 вересня 2016 року проходив службу в Національній поліції Україні (а.с. 10-11).

Наказом ГУНП в Луганській області від 5 вересня 2016 року №597 о/с ОСОБА_1 , старшого сержанта поліції, старшину роти дорожньо-патрульної служби, підпорядкованої ГУНП в Луганській області звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 частини першої статті 77 (за власним бажанням) з 9 вересня 2016 року з вислугою років на день звільнення у календарному обчисленні: 21 рік 5 місяців 10 днів, загальний трудовий стаж: 28 років 2 місяці 14 днів, з виплатою компенсації за невикористану в році звільнення відпустку у кількості 15 діб (а.с. 7).

У довідці Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області від 16 січня 2015 року № ВДЗ/910/А зазначено, що позивач «у період з 20 травня 2014 року по теперішній час» безпосередньо брав участь в АТО, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету і територіальної цілісності України в районах проведення АТО на території Луганської області (а.с. 14).

Відповідно до розрахунку вислуги років на пенсію старшого сержанта поліції ОСОБА_1 до вислуги років для призначення пенсії зарахований трудовий стаж з 5 січня 1988 року до 29 червня 1988 року, служба в Збройних Силах 4 липня 1988 року до 21 червня 1990 року, трудовий стаж з 5 вересня 1990 року до 14 березня 1997 року, служба в органах внутрішніх справ з 15 березня 1997 року до 6 листопада 2015 року, служба в Національній поліції України з 7 листопада 2015 року до 9 вересня 2016 року. Вислуга років згідно з розрахунком на 9 вересня 2016 року становить: час служби в календарному обчисленні: 21 рік 5 місяців 10 днів, загальний трудовий стаж: 6 років 9 місяців 4 дні. Вислуга років для призначення пенсії на 9 вересня 2016 року становить 28 років 2 місяці 14 днів (а.с. 47-48).

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХНЬОГО ЗАСТОСУВАННЯ (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року №580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється за власним бажанням.

Пунктом «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначено, що пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж» статті 12 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема, з 1 жовтня 2015 року до 30 вересня 2016 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше.

Згідно пункту «б» цієї ж статті пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д" статті 12 цього Закону, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку, крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону, за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України.

Обчислення вислуги років поліцейських здійснюється відповідно до Порядку №393.

Так, згідно абзацу першого пункту 1 Порядку №393 установлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, особам, зазначеним у пункті «ж» статті 12 такого Закону, до вислуги років зараховуються, зокрема, служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду; служба в Національній поліції.

Підпунктом «а» пункту 3 Порядку №393 визначено, що до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах один місяць служби за три місяці, зокрема, час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року №460-IX, що набрав чинності 8 лютого 2020 року, внесено ряд змін до Кодексу адміністративного судочинства України (далі - «КАС України»), зокрема до Глави 2 «Касаційне провадження» Розділу ІІІ «Перегляд судових рішень».

Разом з тим, пунктом 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Оскільки касаційна скарга ГУНП в Луганській області у цій справі подана до набрання чинності Законом України від 15 січня 2020 року №460-IX, то здійснюючи касаційний перегляд справи Верховний Суд керується положеннями КАС України, які діяли до набрання чинності вказаним Законом, тобто у редакції Кодексу, чинній до 8 лютого 2020 року.

Відповідно до частини першої статті 341 КАС України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги і на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України).

Підпунктом «а» пункту 3 Порядку №393 визначено, що до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах один місяць служби за три місяці, зокрема, час проходження служби, протягом якого особа брала участь в АТО.

Як встановили суди першої та апеляційної інстанції, ані витяг з наказу від 5 вересня 2016 року №597 а/с щодо звільнення позивача (а.с. 7), ані розрахунок відповідачем вислуги років для призначення пенсії позивачу (а.с. 47-48) не місять жодних даних стосовно часу служби ОСОБА_1 у пільговому обчисленні. Тобто ГУНП в Луганській області взагалі не обчислювало вислугу років позивача на пільгових умовах.

Як вірно встановлено судом апеляційної інстанції, відповідач повинен був обчислити вислугу років позивача на пільгових умовах за період його участі в АТО з 20 травня 2014 року до 16 січня 2015 року на підставі довідки від 16 січня 2015 року №ВДЗ/910/А, чого ним зроблено не було.

Відсутність такого обчислення суперечить приписам підпункту «а» пункту 3 Порядку №393 та має вплив на права позивача у разі призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Водночас слід зауважити, що відповідач міг обчислити час служби позивача і в календарному, і в пільговому обчисленні, для чого виділено окремі графи у відповідному розрахунку, однак такого обчислення він не здійснив і відповідно розрахунок вислуги років у пільговому обчисленні не був відображений в оскаржуваному наказі від 5 вересня 2016 року №597 а/с.

Разом з тим, Верховний Суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що питання про призначення ОСОБА_1 пенсії за пунктом «а» (як і за іншими пунктами) статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» відповідач не вирішував, а тому й позовна вимога про зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за пунктом «а» вказаної норми була передчасною.

За таких умов і доводи скаржника про те, що позивач не має права на пенсію за пунктом «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» жодним чином не пояснюють його висновків щодо відсутності підстав для обрахунку вислуги років позивача у пільговому обчисленні.

Так, для призначення пенсії за вислугу років особа подає заяву до уповноваженого структурного підрозділу відповідного міністерства, який, у свою чергу, оформляє всі необхідні документи і своє подання про призначення пенсії, ознайомлює з ним особу, якій оформлюється пенсія, і направляє до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи, тобто до відповідного Головного управління Пенсійного фонду України (пункти 1, 12 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року №3-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 лютого 2007 року №135/13402).

Оскільки суди не встановили жодних обставин щодо звернення ОСОБА_1 до ГУНП в Луганській області із заявою про призначення пенсії відповідно до вказаного Порядку, це додатково підтверджує правильність висновку суду першої інстанції про те, що питання про наявність у позивача права на призначення пенсії на підставі того чи іншого пункту статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не вирішувалося.

Отже, підстав для здійснення розрахунку вислуги років позивача виключно у календарному обчисленні у відповідача не було і він повинен був здійснити також і розрахунок у пільговому обчисленні.

Відтак, розглянувши доводи касаційної скарги, колегія суддів не встановила підстав для скасування оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої й апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції не розподіляються.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України у редакції, чинній до 8 лютого 2020 року, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Луганській області залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2016 року і ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 6 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не може бути оскаржена.

……………………………

…………………………….

…………………………….

Н.М. Мартинюк

А.В. Жук

Ж.М. Мельник-Томенко,

Судді Верховного Суду