Справа № 420/334/19
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2020-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2020 р.м.ОдесаСправа № 420/334/19

Головуючий в 1 інстанції: Тарасишина О.М. Дата і місце ухвалення: 25.04.2019р., м. Одеса Дата виготовлення повного тексту: 25.04.2019р.
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лук`янчук О.В.

(у зв`язку із неявкою у судове засідання сторін, справа

розглядається в порядку письмового провадження

відповідно до п.2 ч.1 ст. 311 КАС України)

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, ОСОБА_2 , про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И Л А :

В січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Одеській області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, ОСОБА_2 , в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП в Одеській області від 13.02.2018р. №417 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників СУ ГУНП в Одеській області» в частині пункту 1 щодо накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби капітана поліції ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП в Одеській області від 13.03.2018р. №379 о/с в частині звільнення капітана поліції ОСОБА_1 (0041877) зі служби в поліції за п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію»;

- поновити капітана поліції ОСОБА_1 (0041877) на посаді старшого слідчого в особливо важливих справах відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого управління ГУНП в Одеській області або на рівнозначній посаді;

- допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 (0041877) на службі в поліції на посаді старшого слідчого в особливо важливих справах відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого управління ГУ НП в Одеській області або на рівнозначній посаді;

- стягнути з ГУНП в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Позов обґрунтовував тим, що спірними наказами відповідач незаконно притягнув старшого слідчого в особливо важливих справах відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого управління ГУНП в Одеській області капітана поліції ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції за п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію». Підставою для застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції визначено факт внесення прокуратурою Одеської області до ЄРДР відомостей про кримінальні правопорушення, передбачені ч.2 ст.364, ч.2 ст.366, ч.4 ст.187 КК України, та повідомлення ОСОБА_1 підозри у їх вчиненні. При цьому, такими діями ГУНП в Одесткій області порушено принцип презумпції невинуватості, закріплений статтею 62 Конституції України, так як ОСОБА_1 себе винним не визнає та жодних діянь, несумісних з посадою працівника поліції, не здійснював. Також, позивач посилався на те, що під час визначення виду дисциплінарного стягнення ГУНП в Одеській області не враховано того факту, що з 07.11.2015р. (часу прийняття на службу до органів Національної поліції України) він жодного разу не притягувався до дисциплінарної відповідальності. У висновку службового розслідування від 29.01.2018р. не зазначено, які саме порушення службових обов`язків були допущені ОСОБА_1 , які б давали підстави для притягнення його до дисциплінарної відповідальності з подальшим звільненням його зі служби в поліції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2019 року позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано накази ГУНП в Одеській області за №417 від 13.02.2018р. та за №379 о/с від 13.03.2018р. в частині звільнення капітана поліції ОСОБА_1 (0041877) зі служби в поліції за п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію».

Зобов`язано ГУНП в Одеській області поновити капітана поліції ОСОБА_1 (0041877) на посаді старшого слідчого в особливо важливих справах відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності СУ ГУНП в Одеській області або на рівнозначній посаді.

Стягнуто з ГУНП в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 59 619,77 грн.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 (0041877) на службі в поліції на посаді старшого слідчого в особливо важливих справах відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності СУ ГУНП в Одеській області або на рівнозначній посаді та стягнення грошового забезпечення за один місяць.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ГУНП в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення від 25.04.2019р. з прийняттям нового судового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

В своїй скарзі апелянт зазначає, що 26.10.2017р. прокуратурою Одеської області внесено відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато кримінальне провадження №0001457 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України, за фактом зловживання службовим становищем, серед інших, слідчим в особливо важливих справах відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого управління ГУНП в Одеській області капітаном поліції Рагулічем В.І. За фактом вказаної події проведено службове розслідування, яким підтвердилися відомості, які стали підставою для його проведення

Також, апелянт посилається на те, що при вирішенні спору судом першої інстанції не надано належної правової оцінки посиланням відповідача, що позов подано ОСОБА_1 з порушенням строку звернення до суду, встановленого ч.5 ст.122 КАС України. Копію наказу ГУНП в Одеській області від 13.02.2018р. №417 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників СУ ГУНП в Одеській області», який в подальшому було реалізовано наказом від 13.03.2018р. №379 о/с, отримано позивачем 28.02.2018р. у державній установі «Одеська установа виконання покарань (№21)», під час дії у відношенні до ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про що позивач самостійно зазначає у поданому ним до суду першої інстанції клопотанні про поновлення строку звернення до суду. Після ознайомлення з наказом від 13.02.2018р. №417 позивач усвідомлював, що в подальшому вказаний наказ буде реалізовано наказом по особовому складу.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.07.2019р. апеляційну скаргу ГУНП в Одеській області задоволено частково, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25.04.2019р. скасовано та прийнято по справі нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без розгляду на підставі пункту 8 частини 1 статті 240 КАС України.

Постановою Верховного Суду від 20.02.2020р. скасовано постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.07.2019р. та направлено справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи рішення апеляційного суду Верховний Суд зазначив, що початок перебіг строків звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Тобто, законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати та/або дізнатися про ці факти. ОСОБА_1 із наказом про притягнення його до дисциплінарної відповідальності був ознайомлений 28.02.2018р. При цьому, позивач проходив службу в Національній поліції, у зв`язку з чим був обізнаний з Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», в тому числі щодо порядку і строків реалізації наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності. Верховний Суд зазначив, що суд апеляційної інстанції встановивши, що ОСОБА_1 відбував запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та у вигляді цілодобового домашнього арешту, не встановив чи існували об`єктивні причини, які б свідчили про неможливість отримувати ним інформацію та копії документів, пов`язаних із застосованим дисциплінарним стягненням, шляхом листування з роботодавцем або шляхом отримання юридичних послуг під час дії відносно нього запобіжних заходів.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, з урахуванням висновків Верховного Суду, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення скарги ГУНП в Одеській області, скасування рішення суду першої інстанції від 25.04.2019р. та прийняття по справі нового судового рішення - про залишення адміністративного позову ОСОБА_1 без розгляду, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що з 07.11.2015р. ОСОБА_1 проходив службу в поліції на посаді старшого слідчого в особливо важливих справах відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого управління ГУНП в Одеській області з присвоєнням спеціального звання «капітан поліції».

13.02.2018р. ГУНП в Одеській області прийнято наказ №417 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників СУ ГУНП в Одеській області», яким, за грубе порушення вимог ст.7 Дисциплінарно статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006р. №3460-IV, ст.8, пп.1, 2 п.1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», ст.40, 41, 91, ч.1 ст.92, ст.93, ч.1 ст.218, ст.104 та 234 КПК України, Присяги поліцейського, пункту першого розділу другого Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 9.11.2016р. за №1179, п.5 розділу 2, п.п.2 п.1, п.6 розділу 2 Інструкції про порядок ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015р. №1377, п.1.3, 1.4 розділу 2 Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генеральної прокуратури України від 17.08.2012р. №69, пп.3 п.8 розділу 2 Інструкції з організації взаємодії органів досудового розслідування з іншими органами та підрозділами Національної поліції України в запобіганні кримінальним правопорушенням, їх виявленні та розслідуванні, затвердженої наказом МВС України від 7.07.2017р. за №575, розділу другого Інструкції з діловодства в системі Національної поліції України, затвердженої наказом Національної поліції України від 20.08.2016р. №414 та Положення про слідче управління Головного управління Національної поліції в Одеській області, затвердженого наказом ГУНП в Одеській області від 29.12.2016р. №3381, що виразилось у перевищенні повноважень слідчого, не реєстрації отриманої інформації у відношенні громадян ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які перевозили грошові кошти у особливо великих розмірах, для перевірки їх законного походження, вступі у неділові стосунки з капітанами поліції ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і працівниками прокуратури Одеської області для незаконного присвоєння цих коштів, незаконному збиранні інформації у відношенні вказаних громадян, розробці схеми для вчинення кримінальних правопорушень, не складанні 18.09.2017р. протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від гр. ОСОБА_11 , не попередженні останнього про кримінальну відповідальність, передбачену ст.383 КК України, невжитті дієвих заходів щодо направлення за підсудністю кримінальних проваджень за №00000782, №00000516 до СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУ НП, не проведені по цим провадженням відповідних слідчих (розшукових) та негласних слідчих (розшукових) дій, не реєстрації доручення про проведення слідчих (розшукових) дій від 6.06.2017р., введенні в оману під час інструктажу 8.06.2017р. працівників управління «КОРД» ПОП та 18.10.2017р. працівників батальйону поліції особливого призначення ГУНП щодо незаконних дій вказаних громадян, безпідставному проведенні обшуку у квартирі АДРЕСА_1 , заподіянні матеріальної шкоди транспортним засобам, підкиданні до об`єктів обшуків зброї та боєприпасів, не фіксації у протоколах обшуків вилучених грошових коштів, незаконному присвоєнні цих коштів та неповідомленні про вказані порушення безпосередньому керівництву, що призвело до внесення відомостей до ЄРДР, оголошення підозри про вчинення кримінального правопорушення, що набуло суспільного резонансу та негативно вплинуло на формування громадської думки щодо стану правопорядку та діяльності поліції, рівня довіри населення до поліції, відповідно до ст.2, п.8, ст.12, ст.13 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006р. №3460-IV, на ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

У зв`язку із реалізацією вказаного дисциплінарного стягнення, 13.03.2018р. ГУНП в Одеській області прийнято наказ за №379 о/с, яким капітана поліції ОСОБА_1 , старшого слідчого в особливо важливих справах відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого управління ГУНП в Одеській області, звільнено зі служби в поліції з 13.03.2018р. за п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію».

Не погоджуючись з правомірністю наказів від 13.02.2018р. №417 та від 13.03.2018р. №379 о/с ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про їх скасування 21.01.2019р.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов ОСОБА_1 , визнав обґрунтованими доводи позивача про незаконність зазначених наказів ГУНП в Одеській області. При цьому, суд першої інстанції відмовив в задоволенні клопотання ГУНП в Одеській області про залишення позову ОСОБА_1 без розгляду у зв`язку з пропуском ним строку звернення до суду, встановленого частиною 5 статті 122 КАС України. Суд першої інстанції дійшов висновку, що строк звернення до суду пропущено позивачем з поважних причин, так як до останнього було застосовано запобіжні заходи у кримінальному провадженні №0001457 у вигляді тримання під вартою та цілодобового домашнього арешту.

Враховуючи висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 20.02.2020р. у даній справі, колегія суддів, передусім, вважає за необхідне вирішити питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду з даним позовом та, у разі пропуску такого строку, щодо наявності поважних причин, які б дали підстави для його поновлення.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частини перша, друга статті 55 Конституції України).

Частиною п`ятою статті 125 Конституції України визначено, що з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди.

За визначенням частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У свою чергу, частина перша статті 5 КАС України передбачає право кожної особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Строк звернення до адміністративного суду регламентовано статтею 122 КАС України, за приписами частин першої, другої якої, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 статті 122 КАС України визначено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому, згідно ч. 5 ст. 122 КАС України, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Законодавче обмеження строку звернення до адміністративного суду обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Вказаною нормою ч. 5 ст. 122 КАС України встановлено скорочені строки звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, які не ставлять під сумнів саму суть права доступу до суду, а переслідують легітимну мету як найскорішого поновлення порушених прав добросовісного позивача. При цьому, не порушується пропорційність між застосованими законодавцем засобами (строком звернення до суду за захистом порушеного права протягом одного місяця з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів) та метою звернення до суду.

Встановлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

З огляду на принцип верховенства права у демократичному суспільстві національне законодавство має забезпечувати достатній рівень доступу до суду в аспекті права на суд. Для того, щоби право на доступ до суду було ефективним, особа має мати зрозумілу та реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Белле проти Франції» (Bellet v. France) від 4 грудня 1995 року, заява № 23805/94, § 36).

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справі «Перетяка та Шереметьев проти України» (Peretyaka And Sheremetyev v. Ukraine) від 21 грудня 2010 року, заяви № 17160/06 та № 35548/06, § 33).

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Процесуальний кодекс установлює обмеження щодо відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Одним із механізмів забезпечення реалізації гарантованого Конвенцією права особи на доступ до правосуддя, з урахуванням принципу правової визначеності, є поновлення судом пропущеного з поважних причин строку на звернення до суду в розумних межах, з дотриманням засад оптимальності і пропорційності.

Виходячи з наведеного, можна дійти висновку, що поновлення встановленого процесуальним законом строку для звернення до адміністративного суду здійснюється у розумних межах та лише у виняткових, особливих випадках, виключно за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав, свобод або законних інтересів.

Як вже зазначалося колегією суддів, предметом спору є оскарження ОСОБА_1 наказів ГУНП в Одеській області від 13.02.2018р. №417 та від 13.03.2018р. №379 о/с.

Копію наказу ГУНП в Одеській області від 13.02.2018р. №417 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників СУ ГУНП в Одеській області» позивач отримав 28.02.2018р. під час його перебування у державній установі «Одеська установа виконання покарань (№21)», про що свідчить його особистий підпис про ознайомлення з наказом із зазначенням відповідної дати. (т.1 а.с.179)

Також, при зверненні з позовом до суду ОСОБА_1 не заперечував про те, що він був обізнаний з Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», в тому числі щодо порядку і строків реалізації наказу від 13.02.2018р. №417 про притягнення до дисциплінарної відповідальності. Крім того, у зв`язку з прийняттям наказу від 13.03.2018р. №379 о/с позивачу припинено виплату грошового забезпечення, яке проводилося щомісячно. А відтак, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апелянта, що про своє звільнення позивач був обізнаний ще в березні 2018 року.

В постанові Верховного Суду від 20.02.2010р. у даній справі не зазначено про помилковість висновків суду в цій частині.

Таким чином, колегією суддів встановлено, що при зверненні до суду в січні 2019 року із позовом про скасування наказів ГУНП в Одеській області від 13.02.2018р. №417 та від 13.03.2018р. №379 о/с ОСОБА_1 пропущено строк звернення з позовом до суду, передбачений частиною 5 статті 122 КАС України.

Вирішуючи питання про наявність поважних причин пропуску позивачем такого строку, які є підставою для його поновлення, колегія суддів виходить з наступного.

Неможливість звернутися до суду з даним позовом у встановлені приписами КАС України строки, ОСОБА_1 пояснює тим, що ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2017 року до нього, як підозрюваного у кримінальному провадженні №0001457, було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 59 днів, з 01 грудня 2017 року по 29 січня 2018 року.

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 24.01.2018р. продовжено ОСОБА_1 строк тримання під вартою на 60 діб, тобто до 24.03.2018р.

Надалі запобіжний захід у вигляді тримання під вартою безперервно продовжувався.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 19.10.2018р. відмовлено у задоволені клопотання прокурора про продовження відносно ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на 60 діб, тобто до 18 грудня 2018 року.

За таких обставин, ОСОБА_1 зазначає, що у нього не було можливості оскаржити спірні накази ГУНП в Одеській області, що і призвело до порушення процесуальних строків.

Колегія суддів критично ставиться до таких посилань позивача, оскільки вважає, що ні наявність кримінального провадження, а ні перебування його під вартою, жодним чином не позбавляють його можливості оскаржити в судовому порядку його звільнення.

На виконання висновків Верховного Суду щодо необхідності встановлення чи існували об`єктивні причини, які б свідчили про неможливість отримувати позивачем інформації та копії документів, пов`язаних із застосованим дисциплінарним стягненням, шляхом листування з роботодавцем або шляхом отримання юридичних послуг під час дії відносно нього запобіжних заходів, колегія суддів встановила, що під час дії запобіжного заходу у вигляді тримання від вартою у ОСОБА_1 був захисник (адвокат), який надавав йому правову допомогу, в тому числі шляхом оскарження в апеляційному порядку ухвали слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси від 07.12.2017р. про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З наявних в матеріалах справи ухвал Приморського районного суду м.Одеси у кримінальному провадженні №0001457 від 26.10.2017р., в якому позивач має статус підозрюваного, вбачається з у період з 01.12.2017р. по 19.10.2018р. у ОСОБА_1 захисник не змінювався.

З вказаного слідує, що під час дії запобіжного заходу позивач мав реальну можливість отримання юридичних послуг та користувався нею. А відтак, на думку колегії суддів, останній мав можливість звернутися з позовом до суду щодо оскарження свого звільнення, однак виявив байдужість.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази щодо письмового звернення ОСОБА_1 до ГУНП в Одеській області (шляхом листування) з метою отримання інформації та копій документів, пов`язаних із застосованим дисциплінарним стягненням, ненадання відповіді на який могло б розцінювалися як поважна причина неможливості реалізації позивачем своїх прав.

До того ж, колегія суддів наголошує, що стаття 122 КАС України відлік обчислення строку звернення до суду пов`язує не тільки з днем, коли особа дізналася про порушення її прав, а й повинна була дізнатися про таке порушення.

Поняття «повинна була дізнатись», використане у ст. 122 КАС України, слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про прийняття оскаржуваного рішення. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Таким чином, на думку колегії суддів, позивачем не зазначається та з матеріалів справи не вбачається обставин, що заважали б йому та могли бути об`єктивними перешкодами для звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів у передбачений законом строк.

В постанові Верховного Суду від 18.04.2018р. у справі №807/867/16 зазначено, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Підтверджених належними доказами об`єктивних перешкод для своєчасного вчинення ОСОБА_1 відповідних дій щодо оскарження його звільнення в судовому порядку колегією суддів у даній справі не встановлено.

Згідно п.4 ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

У свою чергу, пунктом 8 частини 1 статті 240 КАС України встановлено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Отже, враховуючи те, що ОСОБА_1 пропущено встановлений законом строк звернення до суду із даними позовними вимогами та будь-яких доказів, на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом позивачем не наведено та поважність причин пропуску строку не доведено, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а позовна заява - залишенню без розгляду на підставі п.8 ч.1 ст.240 КАС України.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 319, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2019 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, ОСОБА_2 , про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, залишити без розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 17 березня 2020 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук