Справа № 206/3147/19
Суддя: Маковська Олена Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2020 року Справа № 206/3147/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маковської О.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до відповідача 1 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідача 2 Центрального відділу обслуговування громадян Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та відповідача 3 Лівобережного відділу обслуговування громадян Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
До Самарського районного суду м.Дніпропетровська 04.06.2019 надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Дніпро, в якому позивач просить:
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач безпідставно, на думку позивача, відмовив зарахувати до стажу роботи за даними трудової книжки спірні період роботи позивача, оскільки записи в трудовій книжці мають виправлення та різні відбитки печаток підприємства. Вказані обставини стали підставою для відмови в призначенні позивачеві пенсії за віком.
Ухвалою Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 06.06.2019 адміністративну справу передано на розгляд до Дніпропетровського окружного адміністративного суду на підставі пункту 2 частини 1 статті 29 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.07.2019 року зазначена справа розподілена судді Маковській О.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.11.2019 справу прийнято до свого провадження та відкрито спрощене позовне провадження без виклику учасників справи.
Від відповідача 24.12.2019 до суду надійшла копія пенсійної справи та відзив на позов, у якому відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що при відпрацюванні документів позивача для призначення пенсії, виявлено помилки в оформленні трудової книжки, а саме: записи в трудовій книжці мають виправлення та різні печатки. Тому, на думку відповідача, спірні періоди роботи не можливо зарахувати до стажу роботи, а тому є підстави для відмови у призначенні позивачу пенсії за віком.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 07.11.2018 ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
З наданої відповідачем копії пенсійної справи вбачається, що позивачу не зараховано до трудового стажу наступні період роботи: з 19.03.1984 по 01.10.1985, з 10.11.1989 по 01.08.1991 та з 06.08.1991 по 01.04.2000.
Відповідач листом від 15.01.2019 №74/0309/26 повідомив позивача, що спірні періоди роботи з 19.03.1984 по 01.10.1985 не зараховано до стажу, оскільки в трудовій книжці виправлення в даті наказу про звільнення; період з 10.11.1989 по 01.08.1991 не зараховано до стажу, оскільки міститься не чіткий місяць звільнення; з 06.08.1991 по 01.04.2000 не зараховано до стажу, оскільки різні печатки та необхідна довідка про перейменування. У зв`язку з тим, що не виконано умови статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в призначенні пенсії за віком відмовлено.
При дослідженні матеріалів справи судом встановлено, що позивачем до матеріалів справи долучено копію трудової книжки, в якій записи №5 та №6 (періоди роботи з 19.03.1984 по 01.10.1985) не містить жодних виправлень.
В той же час, відповідачем до відзиву додано копію пенсійної справи, в матеріалах якої міститься копія трудової книжки позивача, в якій записи №5 та №6 (періоди роботи з 19.03.1984 по 01.10.1985) містять виправлення в наказах про прийняття та звільнення.
Таким чином, судом встановлено, що записи у копіях, наданих позивачем та ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, №5 та №6 трудової книжки позивача, відрізняються.
У зв`язку із необхідністю дослідження судом оригіналу трудової книжки, ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.01.2020 здійснено перехід зі спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 28.01.2020.
В судове засідання 28.01.2020 сторони не з`явились. Розгляд справи відкладено на 06.02.2020.
В судове засідання 06.02.2020 сторони не з`явились. Розгляд справи відкладено на 25.02.2020.
В судове засідання 25.02.2020 з`явилась ОСОБА_1 , яка надала до суду оригінал трудової книжки для огляду. Проте, позивач не змогла надати пояснення щодо наявності в записах №5 та №6 в трудовій книжці (яка подана позивачем до органів пенсійного фонду для призначення пенсії) виправлень в наказах про прийняття та звільнення, та відсутності виправлень в записах №5 та №6 в трудовій книжці (яка подана позивачем до суду).
Оглянувши оригінал трудової книжки суд встановив, що запис №5 про прийняття позивача на посаду вихователя в я/сад №35 з 19.03.1984 міститься виправлення в даті наказу, в записі №6 про звільнення з вказаної посади міститься виправлення в номері наказу.
Судове засідання відкладено на 05.03.2020 для повторного виклику відповідача.
В судове засідання 05.03.2020 з`явився представник відповідача, яка надала пояснення щодо причин не зарахування спірного періоду роботи до трудового стажу. Також вказала на те, що їй не відомо щодо виправлень в записах №5 та №6. Щодо розгляду справи в порядку письмового провадження не заперечувала.
Суд ухвалив подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.
Судом встановлено та підтверджується наявною в матеріалах справи копією трудової книжки ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ), що:
- 19.03.1984 позивач прийнята на посаду вихователя в я/сад №35 (запис №5) та звільнена з вказаної посади 01.10.1985 (запис №6);
- 10.11.1989 позивач прийнята на посаду вихователя (запис №11) та звільнена з даної посади 01.08.1991 (запис №12);
- 06.08.1991 позивач прийнята в члени агрофірми в дитячий садок вихователем (запис №13) та звільнена з членів КСП агрофірми ім. М.О. Посмішного 01.04.2000.
Крім того, судом встановлено в матеріалах пенсійної справи, що надана відповідачем до суду містяться копії архівних довідок, які підтверджують спірні періоди роботи позивача.
Вирішуючи питання по суті позовних вимог суд виходить з наступного.
Відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення 58 років 06 місяців та за наявності страхового стажу не менше 25 років (01.01.2018 по 31.12.2018).
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон України від 09.07.2003 №1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі- Закон №1058).
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За правилами частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, з яким кореспондується обов`язок держави щодо його забезпечення. Реалізація цього обов`язку здійснюється органами державної влади відповідно до їх повноважень.
Відповідно до статті 1 Закону №1058, пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Згідно статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою КМУ від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).
Так, пунктом 1 Порядку №637 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Пунктом 3 зазначеного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.
Аналіз наведених правових положень свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
Порядок ведення трудових книжок регулюється Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (надалі - Інструкція №58).
Згідно пункту 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Відповідно до п.4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Пунктом 4 постанови КМУ від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» передбачено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Неточність зображення печатки на записах в трудовій книжці не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства. Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
В даному випадку, суд зазначає, що доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи позивача відповідачем суду не надано, а тому, на думку суду, їх безпідставно не взято до уваги відповідачем при обрахуванні стажу роботи, необхідного для призначення пенсії.
З урахування викладеного, суд приходить до висновку, що спірні періоди роботи позивача з 19.03.1984 по 01.10.1985, з 10.11.1989 по 01.08.1991 та з 06.08.1991 по 01.04.2000 мають бути зараховані да загального страхового стажу позивача.
Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача призначити та виплатити позивачу пенсію з дати звернення до органу пенсійного фонду, суд зазначає наступне.
Статтею 58 Закону №1058 визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати.
Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії. Повноваження адміністративних судів визначені Кодексом адміністративного судочинства України. При цьому, суд не може підміняти державний орган, приймати рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.
У рішеннях по справах «Клас та інші проти Німеччини», «Фадєєва проти Росії», «Єрузалем проти Австрії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.
Відповідно до частини 4 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Виходячи зі змісту положень Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади. Позивач, заявляючи вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплатити пенсію з дати звернення до відповідача, фактично просить суд втрутитися у дискреційні повноваження відповідача.
Аналогічна правова позиція щодо наведених обставин викладена у постанові Верховного Суду від 07.03.2018 року у справі №233/2084/17 (№К/9901/2399/17).
В зв`язку з викладеним, суд вважає, що з метою відновлення прав позивача, належить вийти за межі позовних вимог на підставі частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім і необхідним (ефективним) - з урахуванням дискреційних повноважень відповідача на прийняття рішення щодо призначення пенсії.
Таким чином, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права буде зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та прийняти рішення відповідно до норм чинного законодавства України з урахуванням даних висновків суду.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірність своїх дій щодо підстав незарахування спірних періодів роботи до страхового стажу ОСОБА_1 .
Враховуючи, що позивачем не надано суду доказів порушення його прав Центральним відділом обслуговування громадян Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та Лівобережним відділом обслуговування громадян Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, визначених позивачем, як відповідачів у справі, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись статтями 139, 241-246, 257 - 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Позовну заяву ОСОБА_1 до відповідача 1 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідача 2 Центрального відділу обслуговування громадян Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та відповідача 3 Лівобережного відділу обслуговування громадян Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у зарахуванні ОСОБА_1 до страхового стажу періоду роботи 19.03.1984 по 01.10.1985, з 10.11.1989 по 01.08.1991 та з 06.08.1991 по 01.04.2000.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 256,13 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Маковська