Справа № 500/1704/19
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2020-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Судді Восьмого апеляційного адміністративного суду Онишкевича Т.В. у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування рішень.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 01листопада 2019 рокупозовЛисюка ОСОБА_2 було задоволено. Визнано протиправними та скасовано постанови Управління Держпраці у Тернопільській областівід 05 грудня 2018 року №ТР1610/759/АВ/ІП-ФС та №ТР1610/759/АВ/ТД-ФС.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, щоз урахуванням правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 21 грудня 2018 року (справа №814/2156/16) та від 22 квітня 2019 року (справа №806/2143/18), та беручи до уваги притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП)постановою Тернопільського міськрайонного судувід 24 січня 2019 року, оспорюваною постановою Управління Держпраці у Тернопільській областівід 05 грудня 2018 року №ТР1610/759/АВ/ІП-ФС на підставі абзацу 8 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України(далі КЗпП) його повторно притягнутодо відповідальності за те ж порушення, що свідчить про її невідповідність приписам статті 61 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України.

Щодо постановиУправління Держпраці у Тернопільській областівід 05 грудня 2018 року №ТР1610/759/АВ/ТД-ФС суд першої інстанції виходив із відсутності достатніх доказівдля накладення на позивача стягнення на підставі приписів абзацу 2 частини 2 статті 265 КЗпП.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04березня 2020 року апеляційну скаргуУправління Держпраці у Тернопільській області було залишено без задоволення, рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2019 року у справі №500/1704/19 без змін.

Не погоджуючись із прийнятим судом апеляційної інстанції судовим рішенням у частині вирішення судом першої інстанції позовних вимог щодо постановиУправління Держпраці у Тернопільській областівід 05 грудня 2018 року №ТР1610/759/АВ/ІП-ФС, вважаю за необхідне висловити свою окрему думку з огляду на таке.

Відповідно до приписів статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

В силу приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» не можу не погодитися із правовою позицією Верховного Суду (постановавід 21 грудня 2018 року у справі №814/2156/16) про те, що штраф, передбаченийабзацом 8 частини 2 статті 265 КЗпП та штраф, передбачений частиною 1 статті 41 КУпАП, накладається на роботодавця за порушення тотожних вимог трудового законодавства і у разі притягнення до відповідальності фізичної особи-підприємцяповністю збігаються суб`єкт відповідальності і вид порушення.

Разом із тим, вважаю хибним висновок суду апеляційної інстанції про те, що суд першої інстанції цілком обґрунтовано взяв до уваги постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 січня 2019 року у справі №607/25370/18, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 41 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн, а отже накладення на нього штрафу за те саме правопорушення також і постановою Управління Держпраці у Тернопільській областівід 05 грудня 2018 року № ТР1610/759/АВ/ІП-ФС є подвійним притягненням до відповідальності і така постанова є протиправною та підлягає до скасування.

При цьому наголошую на тому, що для мене цілком очевидним є те, що для висновку про подвійне притягнення особи до відповідальності визначальним є встановлення черговості прийняття відповідних рішень у часі, оскільки без первісного накладення стягнення є неможливим встановлення його повторності.

Разом із тим, як свідчать матеріали справи, постанова Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської областіу справі №607/25370/18, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 41 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн, датована 24 січня 2019 року, а накладення на позивача штрафуоскаржуваною постановою відповідача № ТР1610/759/АВ/ІП-ФС мало місце 05 грудня 2018 року.

Таким чином, на час прийняття 05 грудня 2018 рокуУправліннямДержпраці у Тернопільській областіоскаржуваної постанови №ТР1610/759/АВ/ІП- ОСОБА_3 ще не був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 41 КУпАП, постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської областіу справі №607/25370/18 від 24 січня 2019 року, а отже ні правових, ні фактичних підстав для висновку про подвійне притягнення його до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення саме оскаржуваною постановою відповідача у суду першої інстанції не було.

Підсумовуючи наведене та не вдаючись у правову оцінку наявності у діях ОСОБА_1 порушень, за які він був притягнений до відповідальності оскаржуваною постановою Управління Держпраці у Тернопільській області № ТР1610/759/АВ/ІП-ФСвід 05 грудня 2018 року,вважаю, що висновок суду першої інстанції, із яким погодився апеляційний суд, про подвійне притягнення його до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушеннятаким рішенням відповідача є помилковим.

Суддя Т. В. Онишкевич

Повний текст окремої думки виготовлено 28 березня 2019 року.