Справа № 363/1103/19
Суддя: Черпіцька Людмила Тимофіївна
Дата ухвалення: 2020-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 363/1103/19 Суддя (судді) першої інстанції:Чірков Г.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого-судді: Черпіцької Л.Т.
суддів:Глущенко Я.Б., Пилипенко О.Є.,
за участю секретаря:Закревської І.Л.,
представника позивача Мельник М.М.,
представника відповідача Чумак А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 14 січня 2020 року у справі за адміністративним позовом Вишгородського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області до Громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вишгородський районний відділ Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив затримати з метою ідентифікації громадянина Республіки Вірменії ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 з поміщенням останнього в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на строк, необхідний для ідентифікації вищезазначеної особи, але не більш як на шість місяців; примусово видворити з території України означеного громадянина; допустити негайне виконання рішення суду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач проживає в Україні без документів на право проживання, порушує міграційне законодавство України, ухиляється від виконання рішення Вишгородського районного відділу від 08 лютого 2018 року про примусове повернення до країни походження, у зв`язку з чим є необхідність затримання з метою ідентифікації означеного громадянина та подальшого примусового видворення з території України.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 14 березня 2019 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2019 року, адміністративний позов задоволено повністю, затримано відповідача з метою ідентифікації з поміщенням його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на строк, необхідний для ідентифікації, але не більш, як на шість місяців, та примусово видворено за межі України.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що громадянин Республіки Вірменії ОСОБА_1 грубо порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, тому є обґрунтовані підстави для прийняття судом рішення про затримання з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства та подальшого примусового видворення відповідача за межі України. Допущено негайне виконання рішення суду.

Постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 15 жовтня 2019 року були скасовані рішення судів попередніх інстанцій, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Верховний Суд, оцінюючи аргументи учасників справи та висновки судів, рішення яких переглядались, дійшов висновку про порушення права на захист громадянина Вірменії ОСОБА_1 , а також акцентував увагу, що суди першої та апеляційної інстанцій не врахували наявність в матеріалах справи копії закордонного паспорту останнього, як і не надали оцінки доводам ОСОБА_1 про те, що він на території України має сім`ю, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 14 січня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції, прийнявши до уваги твердження представника відповідача та долучену до матеріалів справи копію закордонного паспорта ОСОБА_1 , дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що у ОСОБА_1 немає документа, який дає йому право на виїзд з України, а тому ці обставини за жодних умов не можуть бути підставою для його затримання з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України. А також дійшов висновку, що примусове видворення відповідача призведе до втручання в право на сімейне життя останнього, враховуючи, що судами не встановлено належних та допустимих доказів на підтвердження необхідності такого втручання у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати, та ухвалити нове рішення про задоволення позову, оскільки вважає, що рішення було прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги аналогічні, викладеним у позові.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та врахувавши підстави скасування касаційним судом рішення суду апеляційної інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції було встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 13 березня 2019 року під час проведення цільових профілактичних заходів з нагляду та контролю за виконанням законодавства в міграційній сфері працівниками Вишгородського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області в м. Вишгород по вул. Кургузова, 3 виявлено громадянина Республіки Вірменії ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебуває на території України без наявних законних підстав, які б надавали йому правил законно перебувати на території України на визначений термін.

В результаті проведення перевірки наявних у громадянина Республіки Вірменії ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 документів встановлено, що останній знаходиться на території України без будь- яких законних підстав.

08.02.2018 Вишгородським РВ УДМС України в Київській області було прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни вищевказаного іноземця та було зобов`язано останнього виїхати з території України в строк до 15.03.2018, яке громадянином Республіки Вірменії ОСОБА_1 не виконано та проігноровано.

На момент проведення перевірки, документи, які б підтверджували особу та законність його перебування на території України не встановлені.

Додатково апеляційним судом встановлено, що громадянин Республіки Вірменії ОСОБА_1 в`їхав в Україну 25 травня 2015 року через пункт пропуску Горностаївка на підставі закордонного паспорта Республіки Вірменія НОМЕР_1 , діючого до 12 лютого 2025 року.

Згідно свідоцтва про шлюб, виданого повторно 19 березня 2015 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_9 зареєстрували шлюб ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В матеріалах міститься довідка для оформлення громадянства №534-10042015/32028, згідно якої ОСОБА_1 станом на 21 квітня 2015 року до кримінальної відповідальності не притягався, не знятої чи не погашеної судимості немає та в розшуку не перебуває.

Як вбачається з рішення Вишгородського РВ УДМС України в Київській області від 08.02.2018 про примусове повернення до країни походження або третьої країни ОСОБА_1 , ним 08.02.2018 особисто під власноручний підпис отримано його паспорт.

В той же час, згідно пояснень ОСОБА_1 , наданих начальнику Вишгородського РВЦМ України в Київській області (а.с. 202), ним у 2017 році був втрачений паспорт та в подальшому відшуканий.

В ході розгляду даної справи ОСОБА_1 також стверджував про те, що його паспорт втрачений, внаслідок чого суд попередньої інстанції при прийнятті рішення надав оцінку спірним правовідносинам , дослідивши копію паспорта ОСОБА_1 .

Однак в судовому засіданні 11 березня 2020 року представником відповідача був представлений суду апеляційної інстанції оригінал паспорта ОСОБА_1 , а також надані пояснення щодо необізнаності про стан сімейних стосунків ОСОБА_1 .

Зважаючи на додатково встановлені обставини, колегія суддів відзначає наступне.

Згідно п. 3 ч. 4 статті 46 КАС України громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, громадські об`єднання, юридичні особи, які не є суб`єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень про примусове видворення за межі території України.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, або орган охорони державного кордону на підставі відповідного рішення з наступним повідомленням протягом 24 годин прокурора розміщує іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першої цієї статті, у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

У разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

Згідно вимог ч. 3 ст. 29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці або особи без громадянства, прийняті відповідно до між -народного договору про реадмісію, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню у разі, якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких іноземців або осіб без громадянства відсутній договір про реадмісію.

Як роз`яснено в п. 26 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2009 року № 1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» іноземець та особа без громадянства можуть бути примусово видворені за межі України з підстав та в порядку, що визначені ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»,ст. 13 Закону України «Про імміграцію».

Примусове видворення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Отже, під час вирішення питання про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства обов`язково слід враховувати, що особа в будь-якому разі не підлягає видворенню, якщо підпадає під ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

В ході розгляду даного спору, а також під час даного апеляційного перегляду справи, відповідач визнає, що перебуває на території держави Україна незаконно та повинен був до 15.03.2018 року виїхати з неї.

Судом також встановлено, що громадянин Республіки Вірменії ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту. З відповідними заявами громадянин Республіки Вірменії ОСОБА_1 до працівників ДМС України не звертався.

Жодних доказів на підтвердження вчинення дій ОСОБА_1 з моменту перетину кордону у травні 2015 року, які б свідчили про намір отримати громадянство України або возз`єднатися з сім`єю матеріали справи не містять. Більш того, реєстрація ОСОБА_1 з громадянкою України шлюбу 28 липня 1995 року та відсутність жодних доказів на підтвердження вчинення будь-яких дій спрямованих на легалізацію на території України, також вказує на відсутність наміру отримати громадянство України або возз`єднатися з сім`єю.

Під час апеляційного перегляду встановлено, що громадянин Республіки Вірменії ОСОБА_1 протягом тривалого періоду не вчиняв дій спрямованих на легалізацію на території України, та не використовував будь-які засоби, як внутрішні процедурні, так адміністративні та судові, які передбачені в національному законодавстві.

Наведене також підтверджується представником відповідача - Чумаком А.В., наданими в судовому засіданні. Будь-які поважні причини, які б унеможливлювали або перешкоджали легалізації ОСОБА_1 на території України суду не повідомлені. Обґрунтовані пояснення щодо такої тривалої бездіяльності відповідача його представником суду також не представлені.

Таким чином, ОСОБА_1 не підпадає під захист ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Статтею 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (із змінами і доповненнями) від 04.11.1950, ратифікованою Верховною Радою України 11.09.1997, задекларовано право кожного на свободу та особисту недоторканість, за винятком певних випадків, зокрема, коли здійснюється законний арешт або затримання з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадяться процедури депортації або екстрадиції.

Відповідно до пункту 1.8 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрацією державної прикордонної служби України та Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року № 353/271/150, примусове видворення передбачає: виявлення порушника, поміщення його в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України (далі - ПТПІ), документальне оформлення примусового видворення, подальше супроводження іноземця до пункту пропуску через державний кордон України чи до країни походження.

Відповідно до пункту 1 Типового положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1110, (далі - Типове положення) пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, є державною установою, що призначена для тимчасового утримання іноземців та осіб без громадянства у разі, коли вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або є обґрунтовані підстави вважати, що вони ухилятимуться від виконання такого рішення, або прийнято адміністративним судом постанову про їх примусове видворення за межі України, або вони прибули на територію України відповідно до міжнародних договорів про реадмісію, або не мають законних підстав для перебування на території України і підлягають примусовому видворенню за її межі.

На виконання абзацу 3 пункту 3 розділу IV «Прикінцеві положення» Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та Типового положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1110, з метою нормативно-правового врегулювання порядку дій посадових осіб пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, територіальних органів та територіальних підрозділів Державної міграційної служби України, органів охорони державного кордону з питань розміщення іноземців та осіб без громадянства в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, їх утримання, ідентифікації, примусового видворення, а також звільнення з пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 29 лютого 2016 року № 141 затверджено Інструкцію про порядок утримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні (далі -Інструкція № 141).

Згідно з пункту 12 Розділу ІІ Інструкції № 141 іноземці та особи без громадянства утримуються в ПТПІ протягом строку, необхідного для виконання постанови адміністративного суду: про примусове видворення з України; затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з України; затримання з метою ідентифікації та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, але не більш як 12 місяців.

Аналіз наведених норм чинного законодавства дає підстави вважати, що клопотання про затримання щодо іноземця або особи без громадянства може бути подано стосовно особи, до якої подано та розглядається адміністративний позов про примусове видворення, при цьому підставою затримання повинні слугувати докази на підтвердження обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі.

Згідно ст. 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

З огляду на те, що громадянин Республіки Вірменії ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 незаконно перебуває в Україні, добровільно не виконав рішення компетентного органу від 08.02.2018 про примусове повернення за межі України, вбачаються всі обґрунтовані підстави вважати, що він ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, що підтверджується його ухиленням від добровільного виїзду, відсутністю законного джерела існування та власності на території України, а також маніпуляційним зловживанням з періодичною втратою паспорта, суд вважає позов в частині примусового видворення з території України Громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в цій частині.

Втім, зважаючи на те, що ОСОБА_1 має дійсний закордонний паспорт Республіки Вірменія НОМЕР_1 , який оглянуто колегією суддів в судовому засіданні 11 березня 2020 року, повністю втрачається необхідність його ідентифікації.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про примусове видворення з території України Громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ).

Керуючись статтями 289, 308, 310, 312, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

1. Апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області задовольнити частково.

2. Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 14 січня 2020 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про примусе видворення з території України Громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позову.

3. Примусово видворити з території України Громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ).

4. Допустити негайне виконання рішення суду.

5. В іншій частині рішення Вишгородського районного суду Київської області від 14 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, встановлені статтями 328-329 КАС України.

Головуючий суддя:Л.Т. Черпіцька
Судді:Я.Б. Глущенко
О.Є.Пилипенко