Справа № 520/751/2020
Суддя: Мар'єнко Л.М.
Дата ухвалення: 2020-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Харків

10 березня 2020 р. справа №520/751/2020

Харківський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді Мар`єнко Л.М.,

розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду в письмовому порядку у спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області в особі відділу з питань призначення та перерахунків пенсії № 25 про визнання протиправною відмови, скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області в особі відділу з питань призначення та перерахунків пенсії № 25, в якому просив суд:

- визнати протиправною відмову відділу з питань призначення та перерахунків пенсій №25 Головного управління ПФУ в Харківській області в проведенні перерахунку та виплаті пенсії ОСОБА_1 відповідно до ч.3 ст.59 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, з 01.01.2020, із зазначених вище підстав;

- скасувати рішення відділу з питань призначення та перерахунків пенсій №25 Головного управління ПФУ в Харківській області від 28.12.2019 №411 по пенсійній справі 149120/106 ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління ПФУ в Харківській області в особі відділу з питань призначення та перерахунків пенсій №25 здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, та з проведенням подальшого перерахунку пенсії позивачу з 01 січня кожного наступного року, відповідно до ч.3 ст.59 Закону України № 796-ХІІ від 28.02.1991 року «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», відповідного розміру мінімальної заробітної плати, визначеної Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік, починаючи з 01.01.2020, із зазначених підстав.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що йому безстроково встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби при ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Також позивач зазначив, що перебуває на обліку в Індустріальному ОУПФ України м. Харкова та отримує пенсію згідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». 26.03.2018 позивач звернувся до відповідача із заявою про встановлення розміру пенсії відповідно ст. 59 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати. Проте, отримав рішення про відмову в перерахунку пенсії, у зв`язку з відсутністю підстав такого перерахунку. Позивач не погоджується з вказаною відмовою, оскільки наявні докази того, що позивач у період з 09.08.1988 по 20.10.1988 виконував обов`язки військової служби при ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, через що, на думку позивача, має право на отримання пенсії, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.

Відповідач проти позову заперечував, від представника відповідача - Мезенцевої Є. через канцелярію суду надійшов письмовий відзив на позов, в якому представник відповідача просила відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що відсутні підстави для перерахунку пенсії.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст. 229 КАС України.

Відповідно до ч.5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Враховуючи положення ч.11 ст.126 КАС, оцінивши повідомлені позивачем та відповідачем обставини, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Позивач - ОСОБА_1 приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у період з 09.08.1988 по 20.10.1988, перебуваючи на учбових зборах, є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії та інвалідом ІІІ групи, захворювання якого пов`язаного з виконанням обов`язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується копіями військового квитка, довідки медико-соціальної експертної комісії, довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках застрахованого, тощо (а.с. 9-19).

Позивач перебуває на обліку в ГУПФ України в Харківській області та отримує пенсію по інвалідності в розмірі відшкодування фактичних збитків, а також додаткову пенсію згідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Як вбачається матеріалів справи, 22.12.2019 позивач звернувся до пенсійного органу з заявою про перерахунок з 25.04.2019 та виплати пенсії по інвалідності з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, відповідно до ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

За результатами вказаного звернення прийнято рішення відповідачем від 28.12.2019 №411 відмовлено у перерахунку пенсії, оскільки підстави для перерахунку пенсії відсутні (а.с. 20-21).

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.

Суд зауважує, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 №628 "Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України" Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова реорганізовано шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Судом встановлено, що 05.09.2019 позивач звернувся з заявою до Московського відділу обслуговування громадян у м. Харкові (сервісний центр) про розгляд заяви про перерахунок пенсії, поданої 11.05.2019 (а.с. 27).

Листом від 25.09.2019р. №5953/03.27-20 (а.с.28) Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області направило копію протоколу відділу з питань призначення та перерахунків пенсій №27 управління застосування пенсійного законодавства ГУ ПФ України в Харківській області про розгляд спірних питань, які виникають під час призначення (перархунку) та виплати пенсій від 11.09.2019 №166002/112 (а.с.29-30), яким відмовлено позивачу в перерахунку пенсії з 25.04.2019, відповідно до ч.3 ст.59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» , як норми прямої дії, згідно висновків Конституційного суду України від 25.04.2019р. №1-р(ІІ)/2019 у справі №3-14/2019, з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, на підставі прямої дії.

Зі змісту вказаного рішення, оформленого протоколом від 11.09.2019 №166002/112 вбачається, що в зв`язку з тим, що порядок виконання рішення Конституційного суду України від 25.04.2019р. №1-р(ІІ)/2019 наразі визначено постановою Кабінету Міністрів України від 26.06.2019р. №543, якою внесені зміни до Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011р. №1210. Зазначена постанова набрала чинності з 01.07.2019р. та саме з цієї дати позивачу проведено перерахунок пенсії.

З вказаною відмовою позивач не погоджується у зв`язку з чим вернувся з даним позовом.

Згідно ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 6 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII, визначено види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Положеннями ч.7 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» закріплено, що строкову військову службу громадяни України проходять відповідно до законів України у Збройних Силах України та інших військових формуваннях з метою здобуття військово-облікової спеціальності, набуття практичних навичок і умінь для збройного захисту Вітчизни.

Водночас, суд зазначає, що основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок соціального захисту потерпілого населення визначає Закон України від 28.02.1991 №796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон №796).

Згідно положень ст. 59 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» стосуються військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (у редакції, чинній до 01 жовтня 2017 року) було визначено, що особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок чого стали інвалідами, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням цих осіб з п`ятикратного розміру заробітної плати, що був встановлений на час їхнього перебування в зоні відчуження.

Таким чином, положеннями ч.3 59 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у редакції, що діяла до 01 жовтня 2017 року) визначено одну категорію осіб, які мали право на обчислення пенсії з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, а саме: особи, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок чого стали інвалідами.

Проте, положеннями ч.3 ст. 59 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у редакції, що діяла з 01 жовтня 2017 року передбачено, що особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням таких осіб - з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом на 01 січня відповідного року.

Отже, з 01.10.2017 розширено у межах певної категорії військовослужбовців перелік осіб, на яких вказана норма розповсюджується, а саме, окрім осіб, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, також на осіб, які брали участь у інших ядерних аваріях та випробуваннях, та осіб, які брали участь у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї.

При цьому, суд зазначає, що є незмінною умова щодо проходження такими особами дійсної строкової служби у відповідний період, як визначення певної категорії серед всіх військовослужбовців, на яких розповсюджується норма статті 59 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Суд зауважує, що предметом даного розгляду справи є вирішення спору щодо застосування вказаної норми права до осіб, які приймали участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, не перебуваючи на дійсній строковій військовій службі.

Судом встановлено, що позивач під час проходження служби приймав участь в роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що архівною довідкою від 24.10.2018 №Щ-886/119-112/01-2018.

Водночас, суд бере увагу рішення Конституційного Суду України №1-р(II)/2019 від 25.04.2019, згідно з яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), словосполучення «дійсної строкової», яке міститься у положеннях частини третьої статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII зі змінами, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю.

Словосполучення «дійсної строкової», що міститься в положеннях частини третьої статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII зі змінами, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

У Рішенні Конституційного Суду України наголошується, що закріплений у Конституції України обов`язок громадян України потребує поваги, а статус військовослужбовців будь-яких категорій обумовлюється військовою службою, інститут якої надає їм спеціальний статус.

Вирішуючи порушені в конституційних скаргах питання, Конституційний Суд України зазначив, що аналіз положень статей 16, 17 Конституції України дає підстави для висновку, що особи, які під час проходження військової служби брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, мають спеціальний статус та особливі умови соціального захисту. За Конституцією України посилений соціальний захист вказаних категорій осіб вимагає від держави виконання обов`язку визначати такий обсяг їх соціального забезпечення, який гарантуватиме їм гідні умови життя, а також повне відшкодування заподіяної шкоди.

При цьому Конституційний Суд України звернув увагу, що держава може встановлювати певні відмінності щодо рівня соціального захисту вказаних категорій осіб, однак визначені законом відмінності не повинні: допускати жодних невиправданих винятків із конституційного принципу рівності, містити ознак дискримінації при реалізації зазначеними особами права на соціальний захист та порушувати сутність права на соціальний захист, а обґрунтування механізму нарахування соціальних виплат має відбуватись із урахуванням критеріїв пропорційності та справедливості.

Таким чином, Конституційним Судом України визначено, що законодавець не забезпечив певні категорії військовослужбовців, які виконують конституційно значущі функції щодо захисту Вітчизни, особливими умовами соціального захисту, обсяг яких має передбачати гідні умови їх життя й повне відшкодування заподіяної шкоди, чим порушив сутність конституційного права на соціальний захист, конституційні гарантії щодо безумовного забезпечення належного рівня їх соціального захисту.

Відповідно до положень ст. 152 Конституції України, закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

З огляду на викладене, з 25.04.2019 у позивача виникло право на відповідний перерахунок пенсії.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення про відмову позивачу у перерахунку пенсії від 28.12.2019 №411, є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Враховуючи викладене, з огляду на положення ст. 245 КАС України, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, відповідно до ч.3 ст.59 Закону України № 796-ХІІ від 28.02.1991 року «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», відповідного розміру мінімальної заробітної плати, визначеної Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік, починаючи з 01.01.2020.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправною відмову в проведенні перерахунку та виплаті пенсії ОСОБА_1 відповідно до ч.3 ст.59 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, з 01.01.2020, не підлягають задоволенню, оскільки належним захистом прав позивача є скасування про відмову позивачу у перерахунку пенсії від 28.12.2019 №411.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, та з проведенням подальшого перерахунку пенсії позивачу з 01 січня кожного наступного року, суд зазначає наступне.

Згідно позовної заяви, предметом розгляду в даній справі є нездійснення пенсійним органом відповідного перерахунку пенсії позивача.

Водночас, суд зауважує, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав та інтересів особи на момент її звернення до суду.

Отже, позовні вимоги щодо проведення подальшого перерахунку звернені на майбутнє, тобто є передчасними.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, та з проведенням подальшого перерахунку пенсії позивачу з 01 січня кожного наступного року..

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, позов ОСОБА_1 про визнання протиправною відмови, скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, підлягає частковому задоволенню.

Судовий збір підлягає розподілу відповідно до ст.139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 2, 6-11, 14,77, 139,243-246,250,255, 295, 297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області в особі відділу з питань призначення та перерахунків пенсії № 25 про визнання протиправною відмови, скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Скасувати рішення Головного управління ПФУ в Харківській області в особі відділу з питань призначення та перерахунків пенсій №25 від 28.12.2019 №411.

Зобов`язати Головне управління ПФУ в Харківській області в особі відділу з питань призначення та перерахунків пенсій №25 здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, відповідно до ч.3 ст.59 Закону України № 796-ХІІ від 28.02.1991 року «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», відповідного розміру мінімальної заробітної плати, визначеної Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік, починаючи з 01.01.2020.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення складено 13 березня 2020 року.

Суддя Мар`єнко Л.М.