Справа № 420/5104/19
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2020-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2020 р.м.ОдесаСправа № 420/5104/19

Категорія: 109020000 Головуючий в 1 інстанції: Танцюра К. О.

Місце ухвалення: м.Одеса

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Лук`янчук О.В.

суддів - Бітова А. І.

- Ступакової І. Г.

при секретарі - Черкасовій Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області в якому просив:

визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 , оформленої листом Головного управління Держгеокадастру в Одеській області № Л-13581/0-3135/0/37-19 від 23 травня 2019 року видати дозвіл на розроблення проекту землеустрою про відведення безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області (за межами населених пунктів),

зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Одеській області ухвалити наказ (рішення) організаційно-розпорядчого характеру за заявою ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га, згідно з графічними матеріалами, поданими в якості додатку до клопотання про надання дозволу на розроблення проекту відведення, - за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області (за межами населених пунктів),

стягнути з Головного управління Держгеокадастру в Одеській області на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у сумі 37 550,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначається, що 02.10.2018р. він направив до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області заяву про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою про відведення безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області (за межами населених пунктів), до якої додано: графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, копії паспорта та реєстраційного номера облікової картки платника податків, посвідчення учасника бойових дій та довідка про безпосередню участь особи в антитерористичній операції. Відповідач листом відмовив у задоволені вимог позивача на підставі того, що зазначена земельна ділянка наказом від 12.09.2018 р. № 77 Головного управління Держземагенства в Одеській області включена у перелік земельних ділянок право оренди на які виставляється на земельні торги окремими лотами і до якого включена земельна ділянка, що зазначена у заяві позивача. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24.04.2019р. по справі №420/1044/19 зобов`язано Головне управління Держгеокадастру в Одеській області повторно розглянути відповідне клопотання. Внаслідок повторного розгляду клопотання позивача відповідач на направив на адресу позивача лист № Л-13581/0-3135/0/37-19 від 23.05.2019 р., яким відмовлено у задоволенні клопотання на підставі того, що відповідач з`ясував, що на земельний масив надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, в тому числі і на бажану до відведення позивачем земельну ділянку. Позивач, посилаючись на положення ЗК України та практику Верховного Суду зазначив, що вважає дії відповідача незаконними, а підстави для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою на відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства є такими, що не відповідають законодавству України. При цьому, позивач наголосив, що він на протязі тривалого часу вимушений неодноразового, з одного й того самого питання, звертатися та відвідувати суди різних рівнів щодо поновлення своїх порушених прав, в зв`язку з незаконними діями відповідача. Таке відношення відповідача, як зазначив позивач, призводить до неможливості реалізації прав позивача як людини і громадянина, принижує честь і гідність відповідача, призводить до зневірення в можливості реалізації своїх прав, передбачених Конституцією України, зневірення в державі, інтереси якої реалізує, в даному випадку, відповідач. При цьому, позивач вказав, що протиправність дій відповідача вже встановлена рішенням суду, однак незважаючи на таке рішення суду, протиправні дії лише продовжуються, що є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основолопожних свобод та є підставою для стягнення моральної шкоди у розмірі 37550,00грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Держгеокадастру в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 , оформленої листом Головного управління Держгеокадастру в Одеській області № Л-13581/0-3135/0/37-19 від 23 травня 2019 року видати дозвіл на розроблення проекту землеустрою про відведення безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області (за межами населених пунктів).

Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Одеській області ухвалити наказ (рішення) організаційно-розпорядчого характеру за заявою ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га, згідно з графічними матеріалами, поданими в якості додатку до клопотання про надання дозволу на розроблення проекту відведення, - за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області (за межами населених пунктів).

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, невірне застосування норм матеріального та процесуального права, а тому просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги, зазначає, що надання Головним управлінням позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, на яку вже Головним управлінням видано наказ Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, призведе до порушення принципів земельного законодавства, передбачених статтею 5 Земельного кодексу України, та до очевидних несприятливих наслідків позивача у разі подальшого проходження процедури затвердження проекту відведення земельної ділянки, внаслідок чого позивач буде позбавлений права на завершення процедури відведення земельної ділянки та буде завдана матеріальна шкода у вигляді витрат на розроблення та погодження предпроектних рішень та проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки на території Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області. Водночас апелянтом також вказано про помилковість висновку суду першої інстанції про поновлення порушеного права позивача шляхом зобов`язання надати позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до начальника Головного управління Держгеокадастру в Одеській області із клопотанням від 02.10.2018р., в якому просив надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,00 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області (за межами населених пунктів). У вказаному клопотанні позивач зазначив, що ним не використано право на безоплатну передачу у власність земельної ділянки за вказаним цільовим призначенням.

У переліку додатків до вказаного клопотання позивачем зазначені: копія паспорту громадянина України, копія ідентифікаційного коду, графічний матеріал, на якому зазначено бажане місце розташування земельної ділянки та копія документу, що підтверджує участь військовослужбовця у виконання завдань щодо здійснення антитерористичних операцій у східних та пісенно-східних областях України.

За результатами розгляду клопотання ОСОБА_1 від 05.10.2018р., Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області складено Лист-відповідь від 29.10.2018р. за вих. №Л-13581/0-7698/0/37-18, яким відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, оскільки відповідно до доручення Віце-прем`єр-міністра України - міністра регіонального розвитку, будівництва за житлового комунального господарства України Гройсмана В.Б. від 08.10.2014р. №37732/0/1-14, та наказу Держземагентства України від 15.10.2014р. №328 Про введення в дію рішень колегії Держземагентства України від 14.10.2014р., Головним управлінням Держземагентства в Одеській області Наказом від 18.09.2014р. №77, із змінами від 12.09.2018р. №219, затверджено перелік земельних ділянок, право оренди на які виставляється на земельні торги окремими лотами, і до якого вже включена земельна ділянка, що вказана у заяві.

Не погодившись з вищевказаною відмовою в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, викладеною Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області в Листі-відповіді від 29.10.2018р. за вих. №Л-13581/0-7698/0/37-18, ОСОБА_1 звернувся до суду.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24.04.2019р. по справі №420/1044/19 частково задоволено позовну заяву ОСОБА_1 ; скасовано рішення Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про відмову у наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою, викладене в листі від 29.10.2018р. за вих. №Л-13581/0-7698/0/37-18 та зобов`язано Головне управління Держгеокадастру в Одеській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 05.10.2018р. №Л-13581/0/36-18 щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою про відведення безоплатно у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0га, для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області (за межами населених пунктів), з урахуванням окреслених у рішенні висновків, та правової оцінки суду; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Листом Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 23.05.2019р. №Л-13581/0-3135/0/37-19 Про надання відповіді адресованого ОСОБА_1 , зазначено, що управління на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду по справі №420/1044/19 повторно розглянуло клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,00 га на території Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області. Головне управління відмовило у наданні дозволу розробки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, посилаючись на те, що при повторному розгляді клопотання з`ясовано, що на земельний масив надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, в тому числі, і на бажану до відведення ОСОБА_1 земельну ділянку.

Не погодившись з такою відмовою відповідача ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що у спірних правовідносинах ГУ Держгеокадастру в Одеській області діяло протиправно, тому, враховуючи повторну відмову позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, суд, з метою ефективного захисту порушених прав та інтересів зобов`язав головне управління надати позивачу дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. При цьому відмовив у задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, оскільки в матеріалах справи відсутні документи, які б підтверджували факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, обґрунтування розміру заявленої моральної шкоди, а також інші обставини, що мають значення для вирішення цієї вимоги.

Перевіряючи правомірність та законність дій та рішень Держгеокадастру, з урахуванням підстав, за якими позивач пов`язує їх незаконність та протиправність, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно частини першої статті 3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до пункту б) частини першої статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Стаття 116 ЗК України передбачає, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Учасникам бойових дій (до яких відносяться особи, визначені статтями 5, 6 Закону №3551-XII) надаються відповідно до статті 12 (пункт 14) вказаного Закону, серед інших, такі пільги: першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва.

Повноваження відповідних органів виконавчої влади щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені статтями 118, 122, 123 ЗК України.

Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з положеннями частини сьомої наведеної статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок, що ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.02.2018 у справі №545/808/17.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме зі змісту спірного рішення відповідача, підставою для відмови у задоволенні заяви позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою вказано що при повторному розгляді клопотання з`ясовано, що на земельний масив надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, в тому числі, і на бажану до відведення ОСОБА_1 земельну ділянку.

За таких обставин, обґрунтування прийнятого рішення по клопотанню позивача не містить визначених частиною сьомою статті 118 ЗК України підстав для відмови у задоволенні заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, що є порушенням вказаної норми цього Кодексу та що вірно встановлено рішенням суду першої інстанції.

Також, колегія суддів зазначає, що правовий статус Головних управлінь Держгеокадастру в областях визначено відповідним Положенням про Головне управління Держгеокадастру в області, яке затверджене наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29 вересня 2016 року № 333 (далі - Положення № 333) та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2016 року за № 1391/29521. Пунктом 8 Положення № 333 передбачено, що Головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру.

За результатами розгляду будь-яких основних питань діяльності територіального органу Держгеокадастру, останнім має видаватися відповідний наказ. При цьому листи складаються у разі наданні відповіді на звернення громадян.

При цьому, рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або про відмову в його затвердженні повинно оформлятися розпорядчим індивідуальним правовим актом у формі наказу ГУ Держгеокадастру в області.

Разом з тим, в даному випадку позивач звернувся до відповідача не із зверненням, а із відповідним клопотанням, за наслідками розгляду якого суб`єкт владних повноважень мав би прийняти відповідні управлінські рішення, в той час, як останній протиправно направив позивачу відповідь у формі листа.

У зв`язку з викладеним, суд приходить до висновку про відсутність належним чином оформленого рішення ГУ Держгеокадастру у Одеській області у формі наказу, що свідчить про протиправну бездіяльність уповноваженого органу.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 19 лютого 2019 року у справі № 815/905/17.

При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 118 ЗК України порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянами передбачає реалізацію таких послідовних етапів: - звернення громадян з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; - надання дозволу відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування; - розробка суб`єктами господарювання за замовленням громадян проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; - погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку, передбаченому статтею 186-1 ЗК України; - затвердження відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Отже, передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 Земельного кодексу України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок. При цьому, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність, а тому надання тотожних дозволів щодо розробки проекту землеустрою на одну й ту саму земельну ділянку не порушує права іншої особи.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 27 березня 2018 року у справі № 463/3375/15-а (провадження К/9901/15205/18), зазначивши, що особи мають рівне право розробити проекти землеустрою, подальше затвердження яких відбувається із кінцевим визначенням особи, що отримує право власності або користування (оренду) на ділянку. У суб`єкта владних повноважень не має підстав вважати пріоритетність того чи іншого заявника на стадії надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Отже, колегія суддів зазначає, що надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не покладає на відповідача обов`язку (не є підставою для виникнення зобов`язання перед особою, яка розробила проект землеустрою) щодо надання цієї земельної ділянки у власність. Управління може відмовити у затвердженні проекту та наданні земельної ділянки у власність з підстав визначених законом, а відтак посилання апелянта на те, що відведення земельної ділянки у власність, на яку вже Головним управлінням видано наказ Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, призведе до порушення принципів земельного законодавства, передбачених статтею 5 Земельного кодексу України, та до очевидних несприятливих наслідків позивача у разі подальшого проходження процедури затвердження проекту відведення земельної ділянки, внаслідок чого позивач буде позбавлений права на завершення процедури відведення земельної ділянки та буде завдана матеріальна шкода у вигляді витрат на розроблення та погодження предпроектних рішень та проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки на території Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, являються передчасними.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відмова відповідача у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки є протиправною з підстав викладених вище.

При цьому, колегія суддів вважає безпідставними посилання апелянта на ст.136 ЗК України та його доводи про укладений головним управлінням з ДП "Одеський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" договір від 4.03.2019 р. №34 на підготовку лотів для продажу права оренди на земельних торгах та наказ ГУ Держгеокадастру в Одеській області від 06.11.2019 року, оскільки на момент звернення позивача з клопотанням до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області (за межами населених пунктів) наказ Головного управління Держгеокадастру від 06.11.2019 року №15-7399/19-19-СГ, договори оренди землі № 425 та №426 від 13.12.2019 року ще не було прийнято. При цьому реєстрацію земельних ділянок в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно також було проведено після звернення позивача з відповідним клопотанням щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Водночас, включення спірної земельної ділянки (тим більше не сформованої) до переліку земельних ділянок, права на які буде виставлено на земельні торги не є підставою для відмови позивачу у наданні згоди на розроблення проекту землеустрою.

Що стосується доводів апеляційної скарги про наявність у головного управління виключних "дискреційних повноважень" на вирішення питання щодо надання або відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, судова колегія виходить з наступного.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

У даній справі, повноваження щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою чи надання мотивованої відмови у його наданні, регламентовано ч.3 ст.118 ЗК України.

Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл або не надати (відмовити). За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Зважаючи на протиправну поведінку відповідача, а саме - невиконання ним обов`язку, передбаченого приписами діючого законодавства, та неврахування рішення суду, що набрало законної сили, за наявності достатніх та належним чином поданих позивачем документів, та недоведеність відповідачем існування, передбачених чинним законодавством, обставин, що можуть слугувати підставою для відмови у наданні дозволу, суд першої інстанції обґрунтовано зобов`язав головне управління надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Такий спосіб захисту порушеного права відповідає положенням п.4 ч.1 ст. 245 КАС України, є належним та ефективним, забезпечує позитивне вирішення його питання без невиправданих зволікань.

Подібну правову позицію вже висловлював Верховний Суд, зокрема у постановах від 23 січня 2020р. по справі №840/2979/18р., від 24 січня 2019р. по справі №806/2978/17, від 16 травня 2019р. по справі №812/1312/18 та від 14 серпня 2019р. по справі №0640/4434/18.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 16 березня 2020 року

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А. І. Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова