Справа № 420/6204/19
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2020-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2020 р.м.ОдесаСправа № 420/6204/19

Категорія: 106030000 Головуючий в 1 інстанції: Завальнюк І.В.

Місце ухвалення: м. Одеса

Дата складання повного тексту: 10.12.2019 р.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Лук`янчук О.В.

Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута згідно п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції (далі ГУНП) в Одеській області про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити компенсацію за невикористану додаткову відпустку строком 56 діб за три роки (2015-2018 роки включно).

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що з серпня 2004 року по 06 листопада 2015 року він проходив службу в органах внутрішніх справ (далі ОВС), а з 07 листопада 2015 року - в органах НП. В червні 2015 року йому видано посвідчення учасника бойових дій, а з 20 березня 2018 року звільнено з органів НП. Позивач зазначає, що має право на отримання додаткової щорічної відпустки 14 днів як учасник бойових дій, яку підчас служби в поліції не отримував. У рік звільнення позивача зі служби йому повинна була бути виплачена грошова компенсація за всі невикористані дні додаткової відпустки, проте цього зроблено не було, що зумовило його звернутись за судовим захистом.

Відповідач позов не визнав, вказуючи, що згідно Закону України "Про Національну поліцію" поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону. Отже твердження позивача про те, що йому належало виплатити компенсацію за усі роки з моменту отримання статусу учасника бойових дій не ґрунтуються на вимогах законодавства. Крім того, посвідчення учасника бойових дій видане Управлінням МВС України в Одеській області, яке є окремою юридичною особою та не має жодного відношення до ГУНП в Одеській області, яке участі у встановленні вказаного статусу позивачеві не приймало та було необізнане про цей факт взагалі. При цьому, під час проходження служби та після звільнення позивач не звертався до ГУНП в Одеській області із рапортом, зверненням тощо з приводу надання йому додаткової оплачуваної відпустки чи компенсації та невикористані в році звільнення відпустки. Отже відповідач, не знаючи про статус учасника бойових дій позивача та за відсутністю звернень позивача з цього питання, не мало жодної можливості вжити заходи щодо надання йому відпустки (так як підставою для цього є рапорт поліцейського) чи виплати йому компенсації за невикористану в році звільнення відпустку. Посилання позивача на рішення у справі №620/4218/18 є безпідставними, так як в зазначеній справі судом вирішено спір за участю військовослужбовця, а не поліцейського, і порядки виплати їм грошового забезпечення відрізняються (врегульовані різними нормативно-правовими актами).

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; НОМЕР_1 ) до ГУНП в Одеській області (65014, м. Одеса, вул. Єврейська, 12; 40108740) про зобов`язання вчинити певні дії, задоволено частково.

Зобов`язано ГУ НП в Одеській області розглянути питання нарахування та виплати компенсації ОСОБА_1 за невикористану додаткову відпустку за період його роботи з органах національної поліції з 07 листопада 2015 року по 20 березня 2018 року.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ГУНП в Одеській області ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права, з порушенням норм процесуального права, а також у зв`язку з тим, що висновки суду суперечать обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги ГУНП в Одеській області зазначає, що положеннями ч.9 ст. 93 Закону України "Про Національну поліцію" встановлено що поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення.

Тобто, якщо розрахувати тривалість відпустки в році отримання позивачем посвідчення учасника бойових дій та в році звільнення позивача пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення, то в 2015 році позивач мав право на отримання 1 дня щорічної додаткової оплачуваної відпустки (14/12 х 1 = 1.1), а в 2018 році позивач мав право на 2 дні щорічної додаткової оплачуваної відпустки (14/12 х 2 = 2,3).

В свою чергу, ч.10 ст. 93 Закону України "Про Національну поліцію" встановлює що за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Вищезазначена норма також окремо зазначена в п.8 р. III "Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання", затвердженого Наказом МВС України від 06 квітня 2016 року №260, який в свою чергу визначає критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських.

Тобто твердження позивача про те, що йому були зобов`язані виплатити компенсацію за усі роки з моменту отримання ним статусу учасника бойових дій не узгоджується з діючими нормами Закону України "Про Національну поліцію".

Також апелянт, наголошую увагу на те, що в посвідченні про встановлення ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій зазначене Управління МВС України на Одеській залізниці, яке є окремою юридичною особою та не має жодного відношення до ГУНП в Одеській області, та наявний підпис полковника міліції ОСОБА_2 , що в свою чергу свідчить про те, що ГУНП в Одеській області не приймало участь у встановленні позивачу статусу учасника бойових дій. а відповідно й взагалі не знало про те що ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій.

У відзиві ОСОБА_1 на апеляційну скаргу вказується, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ГУНП в Одеській області, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.

Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції:

ОСОБА_1 проходив службу в ОВС з серпня 2004 року по листопад 2015 року.

30 червня 2015 року позивачу Управлінням МВС України на Одеській залізниці видане посвідчення учасника бойових дій № НОМЕР_2 .

07 листопада 2015 року прибув з ОВС до ГУ НП в Одеській області для проходження служби та до 31 жовтня 2016 року перебував на посаді старшого інспектора Краснооконянського відділення поліції Котовського відділу поліції ГУ НП в Одеській області.

З 31 жовтня 2016 по 23 лютого 2017 року перебував на посаді старшого інспектора з ювенальної превенції сектору превенції Окнянського відділення поліції Подільського відділу поліції ГУ НП в Одеській області.

З 23 лютого 2017 року по 26 березня 2018 року перебував на посаді начальника сектору превенції Окнянського відділення поліції Подільського відділу поліції ГУ НП в Одеській області.

Наказом №397 о/с від 20 березня 2018 року ОСОБА_1 звільнено з органів НП за п.7 ч.1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (за власним бажанням).

Вважаючи, що він має право на грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки за період проходження служби в НП в період листопад 2015 - березень 2018 років, позивач звернувся за судовим захистом із даним адміністративним позовом.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, як учасник бойових дій, мав право на додаткову відпустку із збереженням заробітної плати з набуттям статусу учасника бойових дій та з урахуванням доповнення Закону України "Про відпустки" ст. 16-2 згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення рівня соціального захисту окремих категорій ветеранів війни" №426-VIII від 14 травня 2015 року, та відповідно набув право на компенсацію за невикористані додаткові відпустки по 14 днів щорічно. Однак, обов`язок обліку таких відпусток та дотримання пов`язаних із ними гарантій покладається на роботодавця.

Судова колегія вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 6-14, 73, 74, 77, 78 КАС України, ст.ст. 92, 93 Закону України "Про Національну поліцію", ч.1 ст. 83 КЗпП України, ч.1 ст. 24 Закону України "Про відпустки", які регулюють спірні правовідносини.

Судова колегія не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.

Закон України "Про Національну поліцію" визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до ст. 92 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом.

Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Згідно п.8 р. ІІІ Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішній справ України 06 квітня 2016 року №260, за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до п.9 ст. 93 Закону України "Про Національну поліцію" , поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року.

Згідно п.10 ст. 93 Закону України "Про Національну поліцію" , за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Статтею ст. 60 Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Судова колегія вважає, що оскільки, положеннями Закону України "Про Національну поліцію" та Порядку №260 не врегульовано питання компенсації не відбутої частини відпустки поліцейському за минулі роки, суд першої інстанції доречно застосував норми КЗпП України та Закону України "Про відпустки".

Відповідно до норм ч.1 ст. 83 КЗпП України, ч.1 ст. 24 Закону України "Про відпустки" у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що невикористана додаткова відпустка за попередні роки в році звільнення не може бути залишена без розрахунку з поліцейським, оскільки це суперечить суті та гарантіям як трудового так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Посилання апелянта на те, що грошова компенсація при звільненні поліцейського виплачується лише за невикористану в році звільнення відпустку, а тому, правові підстави для виплати позивачу компенсації за невикористану ним відпустку за попередні роки, відсутні, колегія суддів відхиляє, оскільки відпустка за попередні роки зберігається за особою, що підтверджується наведеними вище доводами.

Аналогічної правової позиції щодо застосування норм КЗпП України та Закону України "Про відпустки" в правовідносинах щодо нарахування та виплати компенсації за невикористані дні щорічних та додаткових відпусток поліцейських викладено в постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №826/8185/18.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що визначення розміру недоотриманих за вказаний строк виплат є виключною компетенцію органів Національної поліції, а тому суд не повинен та не уповноважений втручатися у дискреційні повноваження щодо виконання відповідачем обов`язку з визначення суми недоотриманих виплат, за умови, що спір з безпосередньо цього приводу відсутній.

За таких обставин, судова колегія вважає правильним висновок суду першої інстанції, що належним та достатнім способом захисту порушеного права позивача за встановлених судом обставин є зобов`язання ГУНП в Одеській області розглянути питання нарахування та виплати компенсації позивачу за невикористану додаткову відпустку за період його роботи з органах національної поліції з 07 листопада 2015 року по 20 березня 2018 року, але за умови викладених вище судом апеляційної інстанції висновків.

Інші доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, та є тотожними відзиву на адміністративний позов, факти та мотивування яких повністю спростовуються матеріалами справи та обставинами, які повно та об`єктивно були встановлені судом першої інстанції при вирішенні спірного питання.

Судова колегія не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.

Враховуючи все вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, судова колегія,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.