Справа № 569/6241/16-а
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2020-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2020 рокуЛьвівСправа № 569/6241/16-а пров. № 857/Н-41/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Курильця А. Р., Кушнерика М. П.,

з участю секретаря судового засідання - Ратушної М. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду заяву ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2017 року у справі за апеляційною скаргою Рівненського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області на постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 22 грудня 2016 року у справі №569/6241/16-а за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Рівненського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинення певних дій, -

головуючий-суддя Шевчук С. М.,

судді Бучик А. Ю., Майор Г. І.,

час ухвалення рішення 21.03.2017 року,

місце ухвалення рішення м. Житомир

дата складення повного тексту рішення не зазначена,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача - Рівненського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області, в якому просила визнати протиправним дії відповідача щодо відмови їй у проведенні перерахунку пенсії на випадок втрати годувальника; зобов`язати відповідача провести перерахунок пенсії на випадок втрати годувальника відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції, чинній на момент призначення пенсії, у розмірі 60% середньомісячної заробітної плати відповідної посади працівника прокуратури, згідно довідки Прокуратури Рівненської області від 13 квітня 2016 року №18-288 про заробітну плату, без обмеження граничного розміру пенсії, з урахуванням виплачених сум та здійснити виплату різниці в розмірі пенсії за минулий час (12 місяців) з 01 січня 2015 року між фактично отриманою і належною до сплати сумою пенсії, стягнути з відповідача понесені нею судові витрати.

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 22 грудня 2016 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Рівненського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Рівненської області про визнання дій протиправними та зобов`язання здійснити перерахунок і виплату пенсії по втраті годувальника- задоволено частково. Визнано протиправними дії Рівненського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні перерахунку пенсії на випадок втрати годувальника відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції, чинній на момент призначення пенсії, у розмірі 60% місячної заробітної плати відповідної посади працівника прокуратури. Зобов`язано Рівненське об`єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії на випадок втрати годувальника відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції, чинній на момент призначення пенсії, у розмірі 60% місячної заробітної плати відповідної посади працівника прокуратури, на підставі заяви ОСОБА_1 від 14 квітня 2016 року, починаючи з 1 квітня 2016 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2017 року постанову суду першої інстанції скасовано та прийнято нову постанову про відмову в задоволенні позову.

Постановою Верховного Суду від 11 липня 2019 року касаційну скаргу позивача залишено без задоволення, а постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2017 року без змін.

15 січня 2020 року позивач звернулася до Восьмого апеляційного адміністративного суду із заявою про перегляд за виключними обставинами постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2017 року. Заява мотивована тим, що рішенням Конституційного суду України від 13 грудня 2019 року справа №3-209/2018 (2413/18, 2807/19) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення 20 статті 86 Закону України Про прокуратуру від 14 жовтня 2014 року №1697-VII зі змінами, яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України. Положення частини 20 статті 86 Закону України Про прокуратуру від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Просить скасувати постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2017 року, заяву про перегляд постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2017 року задовольнити та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

Відповідач подав відзив на заяву про перегляд судового рішення за виключними обставинами, в якому зазначає про безпідставність тверджень позивача про перегляд судового рішення за виключними обставинами, оскільки на момент виникнення спірних правовідносин та під час розгляду справи судами правове регулювання було іншим. Просить відмовити позивачу у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами.

Учасники справи в судове засідання не прибули, хоча про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, тому колегія суддів вважає можливим проведення розгляду справи у відсутності сторін за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів, згідно з ч.4 ст.229 КАС України без фіксування судового засідання технічними засобами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та заяву про перегляд постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2017 року за виключними обставинами, колегія суддів виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з березня 2007 року перебуває на пенсійному обліку в Рівненському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Рівненської області та отримує пенсію по втраті втрати годувальника, призначену у відповідності до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» у редакції, чинній на час призначення пенсії у розмірі 60% середньомісячного заробітку на одного члена сім`ї.

14 квітня 2016 року позивач звернулася до відповідача із заявою про перерахунок з 1 січня 2016 року її пенсії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1013 від 09 грудня 2015 року «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» в зв`язку з підвищенням заробітної плати працівникам органів прокуратури.

Листом Рівненського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області №260/10 від 20 квітня 2016 року позивачу відмовлено у перерахунку пенсії через зміни в законодавстві, які не передбачають підстав для такого перерахунку.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції у постанові від 21 березня 2017 року зазначає про те, що на час звернення позивача до відповідача із заявою про перерахунок пенсії ч.13 та ч.18 ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру" втратили чинність. Згідно з ч.20 ст.86 Закону України " Про прокуратуру" (чинної на час виникнення спірних правовідносин) умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України, а тому вказані зміни до законодавства не позбавляють позивача права на перерахунок пенсії, який був йому гарантований ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру" при призначені пенсії, разом з тим визначення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури покладено на Кабінет Міністрів України, однак відповідний нормативно-правовий акт урядом прийнято не було.

Рішенням Другого Сенату Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року №7-р(II)/2019 (справа №3-209/2018(2413/18, 2807/19) положення ч.20 ст.86 Закону України Про прокуратуру від 14 жовтня 2014 року №1697-VII зі змінами, яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України визнано такими, що не відповідає Конституції України.

Конституційний Суд України у вказаному рішенні установив, що: - частина 20 статті 86 Закону України Про прокуратуру від 14 жовтня 2014 року №1697-VII зі змінами не підлягає застосуванню з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення; - частина 20 статті 86 Закону України Про прокуратуру від 14 жовтня 2014 року №1697-VII підлягає застосуванню в первинній редакції: 20. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки.

Конституційний Суд України констатував, що питання пенсійного забезпечення прокурорів, у тому числі умови та порядок перерахунку призначених їм пенсій, має визначати Верховна Рада України законом, а не Кабінет Міністрів України підзаконним актом.

Конституційний Суд України дійшов висновку, що оспорюване положення Закону порушує конституційні засади поділу державної влади в Україні на законодавчу, виконавчу і судову, призводить до порушення регулювання основ соціального захисту прокурорів, оскільки за його змістом регулювання порядку перерахунку призначеної пенсії працівникам прокуратури має здійснюватися актом Кабінету Міністрів України, а не законом України.

Відповідно до ч.1, 5 ст.361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Так, підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є: 1) встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане; 2) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні злочину, внаслідок якого було ухвалено судове рішення; 3) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні цієї справи судом.

Наведена стаття КАС України встановлює вичерпний перелік підстав для перегляду судового рішення за виключними обставинами з тим, щоб відповідно до принципу юридичної визначеності забезпечити стабільність судових рішень, але водночас надати можливість виправити судові рішення, неправосудність яких зазвичай обумовлена обставинами, незалежними від суду.

Ч.2 ст.152 Конституції України передбачає, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Згідно зі ст.91 Закону України Про Конституційний Суд України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

У Рішенні від 24 грудня 1997 року №8-зп у справі №3/690-97 Конституційний Суд України зазначив, що частина 2 статті 152 Конституції України закріплює принцип, за яким закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. За цим принципом закони, інші правові акти мають юридичну силу до визнання їх неконституційними окремим рішенням органу конституційного контролю.

У Рішенні від 30 вересня 2010 року №20-рп/2010 у справі №1-45/2010 за конституційним поданням 252 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України Про внесення змін до Конституції України від 8 грудня 2004 року № 2222-IV (справа про додержання процедури внесення змін до Конституції України) Конституційний Суд України вказав, що незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Отже, рішення Конституційного Суду України не має ретроактивності та змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення рішення, і не може застосовуватись до правовідносин, які виникли до прийняття такого рішення.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 23 січня 2019 року (справа №820/2462/17), від 19 листопада 2018 року (справа №755/4893/18 (755/18431/15-а), від 15 травня 2019 року (справа № 640/20317/16-а).

Таким чином, положення частини 20 статті 86 Закону України Про прокуратуру від 14 жовтня 2014 року №1697-VII зі змінами, яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України, визнані неконституційними та втратили чинність з 13 грудня 2019 року, як встановлено статтею 91 Закону України Про Конституційний Суд України, тобто, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення №7-р(II)/2019 (справа №3-209/2018(2413/18, 2807/19), що також прямо встановлено даним рішенням.

Отже, станом на день звернення позивача до відповідача із заявою про перерахунок пенсії у квітні 2016 року останній діяв відповідно до вимог чинного законодавства, адже на момент вчинення таких дій частина 20 статті 86 Закону України Про прокуратуру від 14 жовтня 2014 року №1697-VII була чинною.

Оскільки предметом розгляду справи Житомирським апеляційним адміністративним судом були правовідносини, що існували до прийняття рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року №7-р(II)/2019 (справа №3-209/2018(2413/18, 2807/19), а рішення суду, яке позивач просить переглянути за виключними обставинами, не містило вимог зобов`язального характеру (не було зобов`язано відповідача вчинити дії, у тому числі нарахувати та виплатити пенсію, стягнути кошти), оскільки за наслідком апеляційного перегляду в позові позивача було відмовлено, тому відповідно до п.1 ч.5 ст.361 КАС України відсутня підстава для перегляду рішення суду за виключними обставинами.

Обґрунтовуючи відмову в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з приписів чинних на той час правових норм.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.368 КАС України за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.

Враховуючи усе вищенаведене, колегія суддів вважає, що станом на момент ухвалення постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2017 року відмова відповідача у перерахунку пенсії була правомірною, а тому постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2017 року необхідно залишити в силі, а у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд цього судового рішення за виключними обставинами - відмовити.

Керуючись ст.229, 241, 243, 361, 368, 369 КАС України, суд,-

у х в а л и в :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2017 року у справі № 569/6241/16-а відмовити.

Постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2017 року у справі № 569/6241/16-а залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий- суддя О. І. Мікула
Судді А. Р. Курилець
М. П. Кушнерик
Повне судове рішення складено 12 березня 2020 року.