Справа № 826/10692/17
Суддя: Черпіцька Людмила Тимофіївна
Дата ухвалення: 2020-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого-судді: Черпіцької Л.Т.
суддів:Пилипенко О.Є., Собківа Я.М.
за участю секретаря:Закревської І.Л.,
представник позивача Хлопузян Р.Д., Собко О.В.,
представник відповідачаВиноградов В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 жовтня 2019 року у справі за адміністративним позовом Акціонерного товариства «Укргазвидобування» до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

Публічне акціонерне товариство «Укргазвидобування» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДФС у Харківській області (правонаступником якого є Головне управління ДПС у Харківській області), про визнання протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 20.06.2017 №.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що спірне податкове повідомлення-рішення є незаконним, у відповідача були відсутні підстави для його винесення, а викладені в акті порушення податкового законодавства є безпідставними.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 жовтня 2019 року адміністративний позов задоволено повністю.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, виходив з того, що рішенням суду у справі №826/5155/17, яке набрало законної сили, встановлено протиправність ненадання позивачу розстрочення сплати грошового зобов`язання в сумі 296612813,44 грн з 30.01.2018, наслідком чого є протиправність застосування до позивача штрафу за податковим повідомленням-рішенням від 20.06.2017 № за несвоєчасну сплату узгодженого грошового зобов`язання.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що позивачу було відомо про відсутність станом на 30.01.2017 рішення ДФС України про надання розстрочення податкового зобов`язання, ним свідомо було порушено строки сплати узгодженого грошового зобов`язання з рентної плати за користування надрами видобування природного газу, а відтак, відсутні законодавчо визначені підстави звільнення платника податків від відповідальності, передбаченої ст. 126 ПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач, посилаючись на те, що вимоги апеляційної скарги є необґрунтовані та не можуть бути задоволені, просить в її задоволенні відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні 12 лютого 2020 року колегія суддів постановила ухвалу про заміну процесуального правонаступника шляхом заміни відповідача у справі (Головне управління ДФС у Харківській області) його правонаступником Головним управлінням ДПС у Харківській області.

Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що по Нововодолазькому відділенню Південної об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області позивачем задекларовані грошові зобов`язання з рентної плати за користування надрами для видобування природнього газу за грудень 2016 року у сумі 296612813,44 грн.

Граничний строк сплати вказаної суми грошових зобов`язань - 30.01.2017.

ГУ ДФС у Харківській області 26.05.2017 була проведена камеральна перевірка Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування», з питання дотримання термінів сплати податкових зобов`язань з рентної плати видобування природного газу за грудень 2016 року, за результатами якої складено акт від 26.05.2017 №4066/20-40-12-04-17/30019775.

В акті перевірки контролюючим органом встановлено факт несвоєчасної сплати узгоджених податкових зобов`язань, з рентної плати за користування надрами для видобування природного газу за грудень 2016 року (від 20.01.2017 №), чим порушено п. 57.1 ст. 57 та п. 257.5 ст. 57 Податкового кодексу України, відповідальність передбачена абз. 2 п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України.

На підставі акта перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 20.06.2017 № про зобов`язання сплатити штраф у розмірі 10% в сумі 29661281,34 грн за затримку на 1 календарний день сплати грошового зобов`язання.

За результатами оскарження позивачем названого податкового повідомлення-рішення в адміністративному порядку, його залишено без змін.

Судом першої інстанції також було встановлено, що в провадженні Окружного адміністративного суду міста Києва перебувала справа №826/5155/17 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» до Державної фіскальної служби України про визнання протиправною бездіяльність Державної фіскальної служби України у неприйнятті рішення про розстрочення грошових зобов`язань чи відмови у наданні розстрочення у строк, передбачений законодавством України, за заявами ПАТ «Укргазвидобування», поданими до податкових органів за місцем розташування філій та відділень, таких як:

грошових зобов`язань за грудень 2016 року з рентної плати за користування надрами для видобування природного газу у сумі 446680169,46 грн, строк якої ще не настав, на строк 11 місяців з періодами сплати рівними частинами;

рентної плати за користування надрами для видобування газового конденсату у сумі 4482404,95 грн., строк якої ще не настав, на строк 11 місяців з періодами сплати рівними частинами;

грошових зобов`язань за грудень 2016 року з рентної плати за користування надрами для видобування природного газу у сумі 296612813, 44 грн., строк якої ще не настав, на строк 11 місяців з періодами сплати рівними частинами;

рентної плати за користування надрами для видобування газового конденсату у сумі 8424976,94 грн., строк якої ще не настав, на строк 11 місяців з періодами сплати рівними частинами;

грошових зобов`язань за грудень 2016 року з рентної плати за користування надрами для видобування природного газу у сумі 118949574,36 грн. строк якої ще не настав, на строк 11 місяців з періодами сплати рівними частинами;

рентної плати за користування надрами для видобування газового конденсату у сумі 1682763,51 грн. строк якої ще не настав, на строк 11 місяців з періодами сплати рівними частинами;

А також про визнання протиправною відмови Державної фіскальної служби України у прийнятті рішень про надання розстрочення за заявами ПАТ «Укргазвидобування» та зобов`язання Державну фіскальну службу України прийняти рішення про надання розстрочення за заявами ПАТ «Укргазвидобування».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києві від 26.03.2018 у справі №826/5155/17, залишеним без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 05.07.2018, позовні вимоги задоволені частково та визнано протиправною бездіяльність Державної фіскальної служби України, що полягає у неприйнятті рішення про розстрочення грошових зобов`язань чи відмови у наданні розстрочення у строк, передбачений законодавством України за заявами ПАТ «Укргазвидобування», поданими до регіональних податкових інспекцій. В іншій частині (зобов`язання Державну фіскальну службу України прийняти рішення про надання розстрочення за заявами ПАТ «Укргазвидобування») відмовлено.

Вказаним рішенням встановлено, що ПАТ «Укргазвидобування» 19.01.2017 подало заяву про розстрочення грошових зобов`язань у відповідності до вимог ст. 100 ПК України та п. 3.1 Порядку №574 із доданням необхідних документів для прийняття рішення про розстрочення грошових зобов`язань.

27 березня 2017 року позивач, у відповідь на заяву про розстрочення грошових зобов`язань, отримав лист Державної фіскальної служби України від 22.03.2017 №6903/7/99-99-17-04-17, в якому зазначено про те, що оскільки за даними інформаційної системи органів ДФС грошові зобов`язання платником сплачені в повному обсязі, порушене питання щодо розстрочення сплати грошових зобов`язань втратило актуальність.

Ухвалюючи рішення у справі №826/5155/17 суд дійшов висновку про необґрунтованість посилань контролюючого органу на те, що прийняття рішення про розстрочення грошових зобов`язань, які є погашеними, не передбачено нормами податкового законодавства, адже прийняття рішення про розстрочення грошових зобов`язань ставиться в залежність виключно від наявності підстав, визначених п.3.1 Порядку №574, а не від наявності факту сплати боргу. При цьому, суд зазначив, що подання заяви про розстрочення (відстрочення) грошових зобов`язань (податкового боргу) не припиняє сплату платником податку грошового зобов`язання (податкового боргу) до дня прийняття рішення про розстрочення (відстрочення) (п.1.8 Порядку), внаслідок чого у випадку сплати заявником податкових зобов`язань з порушенням граничних строків та за умови прийняття рішення про розстрочення сплати грошових зобов`язань в порядку та у строки, визначені вказаними вище нормами, штрафні санкції до даного суб`єкта господарювання за порушення строків сплати грошових зобов`язань не застосовуватимуться.

В той же час, єдиною підставою для відмови позивачу в задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання Державну фіскальну службу України прийняти рішення про надання розстрочення стала недоцільність втручання суду в дискреційні повноваження контролюючого органу.

Так, пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України (тут і надалі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями пунктів 50.1 статті 50, пункту 57.3 статті 57, пункту 100.6 статті 100, пункту 203.2 статті 203 Податкового кодексу України визначено строки сплати узгоджених зобов`язань, в тому числі, у випадку розстрочення їх сплати.

Відповідно до пункту 203.2 статті 203 ПК України платник податку зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

За правилом пункту 126.1 статті 126 ПК України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Статтею 32 ПК України передбачено, що зміна строку сплати податку та збору здійснюється шляхом перенесення встановленого податковим законодавством строку сплати податку та збору або його частини на більш пізній строк.

Зміна строку сплати податку не скасовує діючого і не створює нового податкового обов`язку.

Зміна строку сплати податку здійснюється у формі: відстрочки; розстрочки.

Зі змісту положень абзацу 1 пункту 100.1, пункту 100.2, абзацу 1 пункту 100.11 статті 100 ПК України розстроченням грошових зобов`язань або податкового боргу є перенесення рішенням контролюючого органу строків сплати платником податків його грошових зобов`язань або податкового боргу, яке здійснюється за заявою такого платника податків окремо за кожним податком і збором.

Відповідно до пункту 100.4 статті 100 ПК України підставою для розстрочення податкового боргу платника податків є надання ним достатніх доказів існування обставин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, що свідчать про наявність загрози виникнення або накопичення податкового боргу такого платника податків, а також економічного обґрунтування, яке свідчить про можливість погашення податкового боргу та/або збільшення податкових надходжень до відповідного бюджету внаслідок застосування режиму розстрочення, протягом якого відбудуться зміни політики управління виробництвом чи збутом такого платника податків.

Розстрочені суми грошових зобов`язань або податкового боргу (в тому числі окремо - суми штрафних (фінансових) санкцій) погашаються рівними частками починаючи з місяця, що настає за тим місяцем, у якому прийнято рішення про надання такого розстрочення (пункт 100.6 статті 100 ПК України).

Розстрочення податкового боргу передбачає встановлення форми розрахунків платника з бюджетом шляхом вчинення послідовних дій з погашення боргу частинами і в певні строки, що застосовується як у процедурі примусового стягнення податкового боргу, так і під час добровільного погашення платником грошових зобов`язань, за умови надання платником податків доказів наявності обставин, які свідчать про загрозу виникнення або накопичення податкового боргу такого платника (перелік таких обставин та належних доказів, які підтверджують їх існування, встановлений Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 № 1235).

Згідно з пп. 20.1.29 п.20.1 ст.20 ПК України контролюючі органи мають право приймати рішення про розстрочення та відстрочення грошових зобов`язань або податкового боргу, а також про списання безнадійного податкового боргу у порядку, передбаченому законодавством.

Прийняття рішення про розстрочення або відстрочення сплати грошових зобов`язань або податкового боргу є виключно правом контролюючого органу, та здійснюється на розсуд останнього в межах наданих повноважень з дотриманням встановленої процедури.

Між тим, колегія суддів звертає увагу, що за умови розстрочення, як у даних спірних правовідносинах узгодженого грошового зобов`язання, необхідність якого повинна підтверджуватись доказами наявності обставин, які свідчать про загрозу виникнення податкового боргу у платника, до моменту набрання таким грошовим зобов`язанням статусу податкового боргу, змінюється обсяг відповідальності платника податків, відповідно нівелюється можливість застосування до платника податків штрафних санкцій, передбачених ст. 126 ПК України.

Такий висновок судів ґрунтується на правовій позиції з цього питання, викладеній у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2014 року у справі № 21-279а14.

Водночас, колегія суддів акцентує увагу, що встановлення в окремому складі податкового правопорушення елементу вини платника податків та надання юридичної оцінки характеристиці діяльності правопорушника в конкретних умовах є першочерговим.

В контексті значення поняття «вина» для юридичної особи слід виходити з того, що юридичну особу можна вважати винною, якщо юридичним фактом, що лежить в основі протиправних дій юридичної особи, є події і фактичні обставини, виникнення яких зумовлено певними протиправними діями або бездіяльністю.

Як наслідок, юридична особа вважається винною в порушенні законодавства, якщо вона мала можливість для дотримання його вимог, однак не здійснила всіх належних для цього заходів.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач вживав усіх залежних від нього заходів щодо недопущення порушення строків сплати грошових зобов`язань.

Натомість, беручи до уваги преюдиційні факти, встановлені судовим рішенням у справі №826/5155/17, податковий орган, вважаючи, що питання щодо розстрочення сплати грошових зобов`язань втратило актуальність внаслідок сплати в повному обсязі платником грошових зобов`язань, по-перше, протиправно не прийняв рішення у спосіб, встановлений податковим законодавством. По-друге, податковий орган не надав жодного значення наслідкам порушення позивачем граничного строку сплати грошового зобов`язання, один день якого призвів до накладення на позивача штрафу в розмірі 296612813,44 грн.

Викладене беззаперечно вказує на відсутність вини у діях платника, як одного з елементів складу податкового правопорушення.

Відповідно ч. 4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, учасники адміністративного процесу звільнені від надання доказів на підтвердження обставин, які встановлені судом при розгляді іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи, а натомість мають право посилатися на зміст судового рішення у відповідних справах, що набрало законної сили, в якому відповідні обставини зазначені як установлені.

Водночас, наведена преюдиція не має абсолютного характеру і не може сприйматися судом як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Втім для спростування преюдиційних обставин, передбачених частиною четвертою статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, учасник адміністративного процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази.

У даному разі податковим органом не наведено обґрунтованих доводів та не подано належних доказів, які б давали підстави для іншої правової кваліфікації діям податкового органу, які стали наслідком порушення позивачем граничного строку сплати грошового зобов`язання, ніж надана судом у адміністративній справі №826/5155/17.

А відтак є цілком об`єктивні підстави погодитись з правовою позицією суду першої інстанції, що спірне податкове повідомлення-рішення форми є таким, що не ґрунтується на нормах закону, а тому воно підлягає скасуванню.

Враховуючи вищенаведене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 жовтня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 06 березня 2020 року.
Головуючий суддя:Л.Т. Черпіцька
Судді:О.Є. Пилипенко
Я.М. Собків