Справа № 500/1936/19
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2020-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2020 рокуЛьвівСправа № 500/1936/19 пров. № А/857/696/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Обрізка І.М., Сеника Р.П.,

з участю секретаря судових засідань Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2019 року у справі за її позовом до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),

суддя у І інстанції Мандзій О.П.,

час ухвалення рішення 15 год 16 хв,

місце ухвалення рішення м. Тернопіль,

дата складення повного тексту судового рішення 15 листопада 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

20 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із адміністративним позовом, у якому просила визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Тернопільській області (далі ГУ ДПС) від 13 травня 2019 року № Ф-1259-50 про сплату боргу (недоїмки).

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 500/1936/19 у задоволенні позову було відмовлено. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що відповідач, виявивши своєчасно несплачені платником єдиного внеску суми страхових внесків, який не виконав обов`язок щодо самостійного обчислення і сплати цих внесків у порядку і розмірах, визначених законом, діяв при формуванні оскаржуваної вимога про сплату боргу (недоїмки) правомірно.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити її позов у повному обсязі. Свої вимоги обґрунтовує тим, що контролюючим органом їй не надсилались жодних повідомлень до 13 травня 2019 року про необхідність сплати боргу. Окрім того, судом неправомірно відхилені аргументи щодо недотримання ГУ ДПС строку обчислення боргу зі сплати єдиного внеску, оскільки відповідачем була порушена процедура, яка передує прийняттю вимоги про сплату боргу (недоїмки).

При цьому наполягає на тому, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується, якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску. Недоїмкою ж є сума єдиного внеску, своєчасно не сплачена у строки, встановлені Законом. Проте, контролюючим органом вимога про сплату боргу (недоїмки) на адресу позивача не направлялась тривалий час, а заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску за цей час значно зростала, що свідчить про порушення податковим органом процедури, яка передує прийняттю вимоги про сплату боргу (недоїмки).

На думку скаржниці, бездіяльність зі сторони контролюючого органу щодо невинесення протягом тривалого часу після внесення змін в законодавство вимоги про сплату боргу(недоїмки) поклала на особу надмірний тягар зі сплати єдиного внеску, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги.

Учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибули, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, позивач ОСОБА_1 з 15 вересня 2008 року була зареєстрована як фізична особа-підприємець та припинила підприємницьку діяльність 04 червня 2019 року.

За даними інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 загальна заборгованість зі сплати ЄВ становить 21710,90 грн, з яких: за 2017 рік - 8448,00 грн, за 2018 рік - 9828,72 грн, за І квартал 2019 року - 2754,18 грн, а також 680,00 грн, нарахованих рішенням про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом №2464-VI, № від 25 лютого 2019 року, винесеного на підставі акта про результати камеральної перевірки №308/19-00-50-06/ НОМЕР_1 від 17 січня 2019 року.

ГУ ДФС 13 травня 2019 року на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів, сформовано оспорювану вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1259-50.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 15 липня 2019 року №32969/6/99-99-11-05-02-25 скаргу ОСОБА_1 про скасування вказаної вимоги відповідача про сплату боргу (недоїмки) було залишено без задоволення. Зазначене рішення позивачкою отримано 18 липня 2019 року.

Не погоджуючись з вимогою ГУ ДФС про сплату боргу (недоїмки) від 13 травня 2019 року №Ф-1259-50, ОСОБА_1 19 серпня 2019 року засобами поштового зв`язку звернулася до суду із цим адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Частиною 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС) передбачено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини 3 статті 122 КАС для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Дія Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон № 2464-VI) поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону (частина 1 статті 2 цього Закону).

Згідно з абзацами 4, 5, 6 частини 4 статті 25 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку. Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску.

Порядок узгодження сум недоїмки з єдиного внеску встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (абзац 8 частини 4 статті 25 Закону № 2464-VI).

Відповідно до абзацу 9 частини 4 статті 25 Закону № 2464-VI у разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку.

Приписами пункту 1.3 статті 1 Податкового кодексу України (далі ПК) визначено, що цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з банків, на які поширюються норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та погашення зобов`язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зборів на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій.

Таким чином, положення ПК не поширюються на відносини щодо порядку сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, як і відповідальність за порушення такого порядку.

З огляду на викладене апеляційний суд з урахуванням в силу приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» вважає, що при оскарженні рішень податкового органу, прийнятих в межах Закону № 2464-VI, строк звернення до адміністративного суду, визначений приписами пункту 56.18 статті 56, статті 102 ПК не застосовується, на що також вказував Верховний Суд у постановах від 31 січня 2019 року у справі №802/983/18-а, від 17 липня 2019 року у справі №0740/1050/18.

При цьому апеляційний суд наголошує на тому, що положення абзацу 5 частини 4 статті 25 Закону № 2464-VI вказують на те, що платник ЄВ має право оскаржити вимогу податкового органу в адміністративному і/або судовому порядку. Оскарження такої вимоги в адміністративному порядку не позбавляє його права на судове оскарження навіть у випадку, коли за наслідками адміністративного способу оскарження згоди з податковим органом не досягнуто (відмова у розгляді або у задоволенні скарги). Таке право може бути реалізоване з дотриманням строків, визначених абзацом 9 частини 4 статті 25 Закону №2464-VI, протягом 10 днів з дня надходження платнику ЄВ відповідного рішення органу ДФС України.

Аналогічна правова позиція була викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08 серпня 2019 року у справі №480/106/19.

Як безспірно встановлено судом на підставі матеріалів справи та не заперечується її учасниками, Коваль Н.М. засобами поштового зв`язку 19 серпня 2019 року звернулася до адміністративного суду із цим позовом після того, як 18 липня 2019 року отримала рішенням ДФС України від 15 липня 2019 року № 32969/6/99-99-11-05-02-25 про залишення без задоволення її скарги.

При цьому доводи позивачки про необхідність застосування до спірних правовідносин приписів пункту 56.19 статті 56 ПК судом апеляційної інстанції відхиляються з огляду на викладене обґрунтування. Будь-яких інших причин звернення до адміністративного суду із пропуском встановленого строку позивачкою не наведено і судом першої інстанції питання поновлення такого строку не вирішувалося.

Приписами частини 3 статті 123 КАС встановлено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду (частина 4 статті 123 КАС).

Згідно із приписами пункту 8 частини 1 статті 240 КАС суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до положень частини 1 статті 319 КАС судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду з підстав, встановлених статтею 240 цього Кодексу.

Підсумовуючи наведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Відтак, оскаржуване рішення суду першої інстанції слід скасувати та залишити позов ОСОБА_1 без розгляду.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 319, 320, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 500/1936/19 та залишити позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді І. М. Обрізко
Р. П. Сеник
Постанова у повному обсязі складена 12 березня 2020 року.