Справа № 360/4238/19
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2020-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2020 року справа №360/4238/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєв Е.Г., суддів Компанієць І.Д., Ястребової Л.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2019 р. у справі № 360/4238/19 (головуючий І інстанції К.О. Пляшкова) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Луганській області (далі - відповідач, ГУ НП України у Луганській області), в якому просив: зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу матеріальної допомоги на оздоровлення за 2019 рік у розмірі посадового окладу.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2019 року позовні вимоги, задоволено частково а саме суд: визнав протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Луганській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для оздоровлення за 2019 рік; зобов`язав Головне управління Національної поліції в Луганській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для оздоровлення за 2019 рік. У задоволенні вимоги щодо визнання протиправними дій Головного управління Національної поліції в Луганській області відмовив.

Відповідач, не погодившись з судовим рішенням, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволені позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що умовою для виплати матеріальної допомоги на оздоровлення, є факт надання працівникові щорічної відпустки (повністю або її частини), тобто надання щорічної відпустки безпосередньо пов`язано із вказаною виплатою. Якщо працівник не скористався своїм правом на щорічну відпустку і під час звільнення одержує компенсацію за невикористану відпустку, матеріальна допомога на оздоровлення не виплачується. Позивачу у 2019 році щорічна чергова оплачувана відпустка за 2019 рік не надавалась, з рапортом про її надання не звертався. Позивачу відповідно до наказу від 22.05.2019 № 410 було виплачено компенсацію за невикористану в році звільнення відпустку у кількості 18 діб. Також, матеріальна допомога на оздоровлення надається в межах асигнування на зазначені цілі, а її надання є дискреційним повноваженням керівника органу НП в мажах цих асигнувань. Матеріальна допомога на оздоровлення у травні 2019 року не виплачувалась, рапорт позивачем було подано після формування потреби в коштах на додаткове фінансування, з 31.05.2019 позивача було звільнено. Позивач з рапортом про надання матеріальної допомоги для оздоровлення звернувся 22.05.2019, тобто у день видання наказу про звільнення зі служби в поліції, до чого часу позивач з рапортом не звертався.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є учасником бойових дій (а.с.5-8)

Позивач у період з 07 серпня 2000 року по 06 листопада 2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ, з 07 листопада 2015 року по 31 травня 2019 року в Національній поліції, 31 травня 2019 року позивача наказом ГУНП в Луганській області від 22 травня 2019 року № 410 о/с звільнено за пунктом 4 частини 1 статті 77 Закону України Про Національну поліцію (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) (а.с.26-29).

Позивач звернувся до начальника ГУНП в Луганській області із рапортом від 20 травня 2019 року про виплату матеріальної допомоги для оздоровлення за 2019 рік, на який 21 травня 2019 року начальником ГУНП в Луганській області накладено резолюцію до сплати (арк. спр. 9).

Позивач повторно звернувся до начальника ГУНП в Луганській області із рапортом від 31 травня 2019 року про виплату грошової допомоги для оздоровлення відповідно до поданого позивачем у поточному місяці рапорту (арк. спр. 10).

ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою від 16 серпня 2019 року із вимогою про виплату матеріальної допомоги на оздоровлення, за виплатою якої він також звертався з рапортами від 20 травня 2019 року та 31 травня 2019 року. Згідно з відбитком штампу вихідної кореспонденції до УФЗБО ГУНП в Луганській області заява надійшла поштою 21 серпня 2019 року за вх. № 73 (арк. спр. 65).

ГУНП в Луганській області листом від 13 вересня 2019 року повідомило позивача про розгляд його звернення від 21.08.2019 № 73, зазначивши, що станом на вересень 2019 року здійснити нарахування та виплату позивачу матеріальної допомоги на оздоровлення не можливо, оскільки позивач з ГУНП в Луганській області не перебуває у трудових відносинах (арк. спр. 11, 66).

Суми, які належали позивачу при звільненні зі служби в поліції, перераховані ОСОБА_1 .

Відповідно до платіжного доручення ГУНП в Луганській області від 29 травня 2019 року № 1970, оплаченого ДКСУ 30 травня 2019 року (арк. спр. 67), та витягу зі зведеної відомості для зарахування на картрахунки співробітникам ГУНП в Луганській області грошового забезпечення за травень 2019 року (арк. спр. 68), ОСОБА_1 виплачено грошове забезпечення у сумі 27720,35 грн.

Згідно з платіжним дорученням ГУНП в Луганській області від 13 червня 2019 року № 2294, оплаченим ДКСУ 14 червня 2019 року (арк. спр. 69), та витягом зі зведеної відомості для зарахування на картрахунки співробітникам ГУНП в Луганській області одноразової грошової допомоги при звільненні за червень 2019 року (арк. спр. 70), ОСОБА_1 виплачено одноразову грошову винагороду при звільненні у розмірі 149867,35 грн.

Згідно з довідкою ГУНП в Луганській області від 03 вересня 2019 року № 704/111/22-2019 про доходи ОСОБА_1 позивач матеріальну допомогу на оздоровлення за 2019 рік не отримував (арк. спр. 44).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 94 Закону № 580-VIII поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Відповідно до п.2 Постанови Кабміну України «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» від 11.11.2015 року №988 (далі- Постанова №988), аиплата грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ із специфічними умовами навчання здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ.

Відповідно до п.п. 3 п. 4 Постанови №988 (в редакції на час звернення з рапртом), надано право керівникам органів, закладів та установ Національної поліції в межах затверджених для них асигнувань на грошове забезпечення надавати поліцейським матеріальну допомогу для оздоровлення в розмірі посадового окладу.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі - Порядок).

Згідно з пунктом 3 розділу І Порядку, грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.

До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Пунктами 13 та 14 розділу І Порядку визначено, що виплата грошового забезпечення поліцейським та курсантам ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання здійснюється щомісяця в останній день місяця за поточний місяць. Виплата грошового забезпечення поліцейським поліції охорони здійснюється щомісяця до 07 числа за минулий місяць.

При прийнятті на службу до Національної поліції грошове забезпечення поліцейським нараховується з дня призначення на посаду. У разі звільнення зі служби грошове забезпечення поліцейським виплачується по день їх звільнення зі служби в поліції включно.

Пунктом 23 розділу І Порядку встановлено, що поліцейським, які звільняються зі служби в поліції та в установленому порядку мають право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, нарахування такої допомоги здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення з урахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, що мають постійний характер, та премій, установлених на день звільнення.

При цьому до розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні не включається винагорода за безпосередню участь у воєнних конфліктах, антитерористичних операціях та інших заходах в умовах особливого періоду.

Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення.

День звільнення вважається останнім днем служби.

Пунктом 13 розділу ІІ Поряду визначено, що поліцейським у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, один раз на рік надається матеріальна допомога для оздоровлення в розмірі посадового окладу.

Допомога для оздоровлення надається поліцейському за його рапортом, погодженим керівником фінансового підрозділу, в межах асигнувань на зазначені цілі.

Поліцейським, які перебувають у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в дозволених законодавством випадках - шести років, матеріальна допомога не надається.

Зі змісту вказаних норм законодавства випливає, що матеріальна допомога для оздоровлення надається один раз на рік, за наявності мотивованого рапорту особи з проханням надати їй зазначену матеріальну допомогу. Отже, ключовим моментом в цьому випадку є встановлення факту подачі позивачем рапорту щодо надання допомоги на оздоровлення та його погодження керівником фінансового підрозділу. При цьому, допомога надається в разі набуття права на щорічну основну відпустку, або без вибуття у відпустку за рапортом. Умовою для надання особі матеріальної допомоги для оздоровлення є погодження рапорту особи керівником фінансового підрозділу на здійснення виплати зазначеної матеріальної.

Матеріали справи свідчать, що рапорт про надання матеріальної допомоги за 2019 рік від 20 травня 2019 року був поданий позивачем та погоджений начальником ГУНП в Луганській області 21 травня 2019 року з накладенням резолюції до сплати під час несення служби. Отже, наявність рапорту та його погодження надають позивачу право на отримання матеріальної допомоги для оздоровлення в розмірі посадового окладу.

Суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що звільнення особи зі служби в поліції жодним чином не позбавляє особу права на отримання виплат, на які вона мала право, проте не отримала під час проходження служби за незалежних від неї обставин.

Суд не приймає посилання апелянта, як на підставу для відмови в задоволені позовних вимог на те, що матеріальна допомога на оздоровлення надається в межах асигнування на зазначені цілі, а її надання є дискреційним повноваженням керівника органу НП в мажах цих асигнувань, оскільки, як зазначалось, позивач після подання рапорту та його погодження набув право на отримання матеріальної допомоги, а відповідач у свою чергу обов`язок щодо її виплати. Право на отримання та обов`язок щодо сплати визначених у справі сум передбачені нормами законодавства, якими повинен керуватись відповідач у справі. Отже, відповідач повинен виконувати передбачені законодавством обов`язки щодо виплати належної позивачу суми допомоги. Відсутність коштів у роботодавця не виключає його вини у невиплаті належних звільненому працівникові коштів.

Відповідно до ч.1 статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Отже, оскаржуване судове рішення є обґрунтованим та винесеним з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому при таких обставинах апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись статями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2019 р. у справі № 360/4238/19 - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2019 р. у справі № 360/4238/19 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 17 березня 2020 року.

Суддя-доповідач: Е.Г. Казначеєв

Судді І.Д. Компанієць

Л.В. Ястребова