Справа № 300/2004/19
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2020-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2020 рокуЛьвівСправа № 300/2004/19 пров. № А/857/1583/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Улицького В.З. та Кузьмича С.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Департаменту комунальних ресурсів Івано-Франківської міської ради на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.11.2019р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту комунальних ресурсів Івано-Франківської міської ради про визнання протиправними дій щодо продовження строків надання відповідей на інформаційній запити (суддя суду І інстанції: Матуляк Я.П., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 11.11.2019р., м.Івано-Франківськ; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

08.10.2019р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними дії відповідача Департаменту комунальних ресурсів Івано-Франківської міської ради щодо продовження строку надання позивачу відповідей на інформаційні запити № 35/34.1-03/768 (№ 30/09/2019/4) та № 35/34.1-03/769 (№ 30/09/2019/5) від 30.09.2019р. (а.с.5-6).

Розгляд цієї справи, що віднесена процесуальним законом до справ незначної складності, проведено судом першої інстанції в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (а.с.1-2).

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.11.2019р. заявлений позов задоволено; визнано протиправними дії відповідача Департаменту комунальних ресурсів Івано-Франківської міської ради щодо продовження строків надання позивачу відповідей на інформаційні запити позивача №№ 30/09/2019/4 та 30/09/2019/5 від 30.09.2019р.; вирішено питання про розподіл судових витрат (а.с.57-60).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач Департамент комунальних ресурсів Івано-Франківської міської ради, який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що у своїй сукупності призвело до невірного вирішення спору, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.95-103).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що під час вирішення спору суд не звернув увагу на приписи ч.ч.1 і 4 ст.20 Закону України «Про доступ до публічної інформації», якими передбачено можливість розпорядника інформації продовжити строк розгляду запиту на інформацію до 20 робочих днів за таких умов: запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних. Вказані поняття є оціночними, тому розпорядник інформації вправі самостійно вирішувати наявність таких обставин.

При цьому, Закон України «Про доступ до публічної інформації» не зобов`язує розпорядника інформації при розгляді запиту на інформацію вказувати технічні причини продовження строку розгляду запиту до 20 робочих днів; останній повинен лише вказати підстави для такого продовження.

Водночас, протягом 2019 року позивач скерував на адресу відповідача понад 90 запитів на інформацію в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації»; судом неналежно проаналізовано правову позицію, викладену в рішенні Касаційного адміністративного суду від 05.04.2019р. у справі № 9901/133/19.

Позивачем ОСОБА_1 скеровано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права, ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.135-141).

Розгляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як достовірно встановлено судом першої інстанції та слідує з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 звернувся 30.09.2019р. до відповідача із двома запитами на отримання інформації:

№ 30/09/2019/4, в якому запитував інформацію щодо оприлюднення на офіційних сторінках веб-сайтів та інформаційному стенді інформації про конкурс з відбору та визначення виконавців з проведення земельних торгів відносно призначеної для продажу, відповідно до рішення Івано-Франківської міської ради № 200-28 від 16.08.2019р. «Про проведення земельних торгів» земельної ділянки площею 0,0472 га по АДРЕСА_1 - АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер :05:001:0180 (а.с.14);

№ 30/09/2019/5, в якому запитував інформацію щодо надання належним чином засвідченої копії протоколу комісії з відбору та визначення виконавців із проведення земельних торгів відносно призначеної для продажу відповідно до рішення Івано-Франківської міської ради № 200-28 від 16.08.2019р. «Про проведення земельних торгів», земельної ділянки площею 0,0472 га по АДРЕСА_1 - АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер :05:001:0180 (а.с.16).

За результатами розгляду вказаних інформаційних запитів Департаментом комунальних ресурсів Івано-Франківської міської ради листами № 35/34.1-03/768 від 03.10.2019р. та № 35/34.1-03/769 від 03.10.2019р. повідомлено позивача про продовження строку розгляду запитів до 20 робочих днів в зв`язку з потребою пошуку інформації серед значної кількості даних (а.с.15, 17).

В подальшому листами № 35/34.1-03/768 від 23.10.2019р., № 35/34.1-03/769 від 23.10.2019р. Департаментом комунальних ресурсів Івано-Франківської міської ради на первинні інформаційні запити позивача були надані остаточні відповіді.

Зокрема, відповідно до листа відповідача № 35/34.1-03/768 від 23.10.2019р. повідомлено позивача про оприлюднення інформації щодо конкурсу з відбору виконавця земельних торгів на офіційному сайті управління земельних відносин Департаменту комунальних ресурсів Івано-Франківської міської ради (а.с.37).

Згідно листа відповідача № 35/34.1-03/769 від 23.10.2019р. скеровано позивачу витяг з протоколу № 7 від 12.09.2019р. засідання комісії з конкурсного відбору виконавців робіт із землеустрою, оцінки земель та виконання земельних торгів (а.с.32-34).

Вирішуючи наведений спір та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що, отримавши запити про надання публічної інформації, відповідач був зобов`язаний надати публічну інформацію в п`ятиденний строк. Використання можливості ненадання такої інформації в п`ятиденний строк є можливим лише за умови, якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, при цьому мотиви такого продовження мають бути належним чином обґрунтовані.

Наведені висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає такими, що відповідають фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства, з наступних причин.

Статтею 40 Конституції України передбачено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до преамбули Закону України «Про доступ до публічної інформації» цей Закон визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.

Згідно з ст.1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Положеннями ч.4 ст.13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» встановлено, що усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

Статтею 19 цього Закону передбачено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Згідно з ст.20 згаданого Закону розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Аналіз наведених положень вказує на те, що право на доступ особи до публічної інформації включає в себе не тільки право на отримання відповідної інформації, а й право на своєчасність її отримання.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач на запити про надання інформації лише повідомив позивача про продовження строку їх розгляду, вказавши причиною такого продовження «у зв`язку з потребою пошуку інформації серед значної кількості даних».

Формулювання «у зв`язку з потребою пошуку інформації серед значної кількості даних» є законодавчо визначеною підставою, за наявності якої розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту, однак такі дії повинні супроводжуватись обґрунтуванням підстави продовження, а не лише її вказанням.

Відтак, зазначення у відповіді такої підстави жодним чином не вказує на правомірність продовження строку розгляду інформаційного запиту та відповідно не є обґрунтуванням застосування такої підстави в розумінні ст.20 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що відповідач не виконав всіх встановлених Законом України «Про доступ до публічної інформації» дій, зокрема, не зазначив обґрунтування підстави в підтвердження необхідності продовження строку надання відповідей на запити позивача, що є прямим порушенням вимог ч.4 ст.20 вказаного Закону.

Звідси, отримавши запити про надання публічної інформації, відповідач зобов`язаний був надати таку інформацію в п`ятиденний строк. Використати можливість ненадання такої інформації в п`ятиденний строк можливо лише за умови, якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, при цьому мотиви такого продовження мають бути належним чином обґрунтовані.

Окрім цього, аналіз остаточних відповідей № 35/34.1-03/768 від 23.10.2019р., № 35/34.1-03/769 від 23.10.2019р. свідчить про незначний обсяг наданої інформації та про відсутність будь-яких об`єктивних труднощів у наданні такої інформації.

При вирішенні наведеного спору колегія суддів також враховує правову позицію, яка висловлена судом касаційної інстанції під час розгляду справ наведеної категорії.

Зокрема, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.03.2019р. у справі № 800/369/17 вказала на те, що право на доступ особи до публічної інформації включає в себе не тільки право на отримання відповідної інформації, а і право на своєчасність її отримання.

В частині доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що висловлені апелянтом доводи не були зазначені у відзиві на позовну заяву.

Разом з тим, апелянтом наголошено на тому, що протягом 2019 року на інформаційні запити Кобиліва Я.В. відповідач, як розпорядник інформації, надав інформацію на понад 90 запитів, і оскільки, справа розглядалась судом першої інстанції в порядку письмового провадження, це не дозволило суду дослідити вказаний доказ.

Разом з тим, відповідачем не подавалось до суду клопотання про розгляд справи в судовому засіданні та долучення до справи нових доказів, хоча процесуальним законом (ст.262 КАС України) така можливість передбачена.

Також розгляд справи в письмовому провадженні (без виклику осіб) не забороняє стороні подавати докази по справі, які вона вважає належними та необхідними для її розгляду.

Покликання про значний обсяг запитів позивача за певний період не може слугувати достатньою підставою для ненадання своєчасної відповіді на запити, оскільки Закон України «Про доступ до публічної інформації» не містить обмежень щодо кількості звернень особи із інформаційними запитами до розпорядника інформації.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» установлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини має доволі широке розуміння поняття «свобода доступу до інформації», яке висвітлено у справі «Sdruzeni Jihoceske Matky проти Республіки Чехія» № 19101/03, 2006р. Судова практика трактує право на доступ до інформації як «таке, що має на меті в більшій мірі заборону на обмеження державою доступу особи до інформації, яку інші хочуть або можуть захотіти отримати».

В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи позивача, наведені в позовній заяві, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими позовні вимоги задоволені у визначений спосіб.

Оцінюючи в сукупності наведені обставини справи, виходячи з вищевказаних положень нормативно-правових актів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про підставність та обґрунтованість заявленого позову, через що останній підлягає до задоволення, із вищевказаних мотивів.

За правилами ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта Департамент комунальних ресурсів Івано-Франківської міської ради.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно та повно встановив обставини справи, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судового рішення, а тому підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.311, ч.2 ст.313, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту комунальних ресурсів Івано-Франківської міської ради на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.11.2019р. в адміністративній справі № 300/2004/19 залишити без задоволення, а вказане рішення суду без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Департамент комунальних ресурсів Івано-Франківської міської ради.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дати складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді В. З. Улицький
С. М. Кузьмич

Дата складення повного судового рішення: 17.03.2020р.