Справа № 826/12310/18
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2020-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2020 року м. Київ № 826/12310/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на

здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Банк

Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича (01032, місто Київ, бул. Т.

Шевченка, 35)

про зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) з адміністративним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича (далі по тексту - відповідач), в якому (з урахуванням заяви про закриття провадження у справі в частині) просить:

- зобов`язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_1 як вкладника Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський», який має право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором поточного банківського рахунку «Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу (депозиту) №980-013-000000036 від 23 січня 2015 року, номер рахунку № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 , ідент. номер НОМЕР_2 .

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що договори, які було укладено між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр» за своєю природою та змістом не є розрахунковим документом. Договір про обслуговування банком банківського рахунку суб`єкта господарювання передбачає право банка відмовити у проведенні розрахункових та касових операцій при наявності фактів, що свідчать про порушення клієнтом норм чинного законодавства України, умов цього договору та банківських правил оформлення розрахункових, касових документів, заяв, доручень і строків їх подання до банку. При цьому, публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» при проведенні розрахункових операцій зазначених фактів не було встановлено, а відтак операції по перерахунку коштів є правомірними та відповідали діючому законодавству України. Крім того, Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр» мало право на дострокове повернення позики за умов, якщо це передбачалось договорами, або коли вимагає позикодавець чи не заперечує позикодавець.

На думку представника позивача, розміщеним на індивідуальній основі або на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайний, може вважатись лише вклад, який запропонований окремій особі на підставі, зокрема, окремих рішень уповноважених осіб банку, тобто такі умови не пропонуються публічно невизначеному колу осіб. У разі неприйняття банком бідь-яких документів, у яких фіксуються пільги для певних клієнтів банку такі умови договору не можна вважати індивідуальними.

Також, на переконання представника позивача, остання в силу закону не могла бути обізнаною про проблемність банку, відтак у відповідності до статті 75 Закону України «Про банки та банківську діяльність», рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії проблемного є банківською таємницею, а тому воно не поширюється та не розголошується для доступу, та підлягає розголошенню обмеженому колу осіб, до якого позивача не віднесено.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 листопада 2018 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

У відзиві на адміністративний позов представник відповідача зазначив, що суму коштів, що обліковується на рахунках позивача, остання отримала на умовах договору позики №980-013-000229821 від 28 квітня 2016 року та вони є сумою поверненої позики та процентів за користування нею, тобто вказані грошові кошти отримані позивачем на підставі договорів позики. На думку представника відповідача, укладені договори позики є двосторонніми, укладеними позивачем безпосередньо з Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр», без участі банку як повіреного, а кошти, що вносились/отримувались за такими договорами по своїй природі не є вкладами згідно Закону України «Про банки і банківську діяльність» та Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», відтак гарантії останнього не поширюються на ситуацію з позивачем.

Крім того, представник відповідача стверджував, що жодних спеціальних дій уповноважена особа Фонду щодо визнання нікчемним будь-яких правочинів не вчиняла та не могла вчиняти, адже Фонд та його уповноважені особи не наділені повноваженнями вчиняти дії прямо не передбачені законодавством. При цьому, правочин є нікчемним з підстав, визначених законодавством і такий правочин недійсний з моменту його вчинення незалежно від наявності/відсутності будь-яких актів комісій/наказів уповноваженої особи Фонду, або визнання його (правочину) таким судом.

Додатково представник відповідача стверджував, що Банк мав право на проведення нових кредитних операцій виключно в межах суми, що становила різницю між визначеним обсягом кредитних операцій з юридичними особами на дату прийняття постанови Правління Національного банку України від 22 грудня 2015 року №917/БТ (з подальшими змінами) та величиною зазначеного показника на поточну дату проведення кредитної операції - вільного ліміту кредитних операцій з юридичними особами. Тобто, 19 травня 2016 року Банк здійснив кредитні операції на загальну суму 1 431 957 997,25 грн. шляхом укладення договорів відступлення прав вимоги №1805 від 18 травня 2016 року та №1 від 19 травня 2016 року з подальшим відображенням в балансі розрахунків за ними.

З огляду на викладене вище та відсутність клопотання про розгляд справи у судовому засіданні, справа розглядається в порядку спрощеного провадження без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі, на підставі наявних у справі матеріалів (у письмовому провадженні).

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, 23 січня 2015 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Банк «Михайлівський» укладено договір №980-013-000000036, умовами якого передбачено, що банк по ініціативі клієнта відкриває клієнту на його ім`я поточний рахунок № НОМЕР_1 в гривні для зберігання грошей клієнта та здійснює його розрахунково-касове обслуговування за допомогою платіжних інструментів відповідно до вимог законодавства України, умов цього договору та розпоряджень клієнта, а клієнт зобов`язується сплачувати послуги банку.

Пунктом 4 вказаного договору визначено, що сторони встановили, що складовою та невід`ємною частиною договору будуть умови відкриття та обслуговування поточних рахунків фізичних осіб в Публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський», що затверджені наказом Банку №678 від 14 листопада 2014 року.

В подальшому, 28 квітня 2016 року між ОСОБА_1 (сторона-1) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр» (сторона-2) укладено договір №980-013-000229821 «Суперкапітал» (Новий) (з виплатою процентів щомісячно), згідно умов якого сторона-1 передає стороні-2 у власність грошові кошти в розмірі, порядку та на строк, передбачені цим договором, а сторона-2 зобов`язується повернути кошти стороні-1 та виплатити проценти, в порядку та на умовах, встановлених цим договором. Пунктом 1.2 договору визначено, що сторона-2 приймає від сторони-1 у власність кошти на наступних умовах: сума коштів - 30 000,00 грн., строк користування коштами - не більше 91 дня; кошти передаються з дати укладення цього договору по 28 липня 2016 року, розмір процентів за користування коштами - 32,3 %.

Відповідно до пункту 1.3 договору днем надання суми коштів у власність (позику) стороні-2 вважається день зарахування суми коштів, зазначеної у підпункті 1 пункту 1.2 договору на поточний рахунок сторони-2 відповідно до умов цього договору.

Наявними матеріалами справи підтверджується, що 24 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» Волкова О.Ю. із заявою про включення її до переліку рахунків вкладників та надати підстави невключення до переліку рахунків вкладників, копії наказів №41, 42, що стали підставою для невключення ОСОБА_1 до переліку рахунків вкладників, та надати довідку про стан поточного рахунку, копію поточного рахунку № НОМЕР_3 за договором поточного банківського рахунку «Поточний рахунок для обслуговування строкового вклау (депозиту)» №980-013-000000036 номер рахунку № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 .

Листом від 04 травня 2018 року №ЗГ1(К)/2238 Публічне акціонерне товариство «Банк Михайлівський» повідомлено позивачу, що підставою для невключення інформації про рахунок ОСОБА_1 до Переліку рахунків вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, є нікчемність транзакцій з перерахуванням коштів, про що направлено відповідне повідомлення. Також повідомлено, що наказ, що видається Уповноваженою особою Фонду за результатами роботи комісії є документом, що фіксує факт завершення перевірки (в тому числі додаткової) за конкретним правочином (договором)/групою правочинів (договорів).

Відповідно до наявної в матеріалах справи виписки по особовому рахунку № НОМЕР_1 за період з 19 травня 2016 року по 24 травня 2016 року судом вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр» 19 травня 2016 року повернуло ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 30 000,00 грн як суму позики згідно договору №980-013-000229821 від 28 квітня 2016 року та 426,26 грн. як оплату процентів по вказаному вище договорі.

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» повідомила позивачу, що зарахування 19 травня 2016 року коштів на рахунок № НОМЕР_1 з рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю « 5802 в загальній сумі 30 426,26 грн. є нікчемним правочином в силу положень статті 215 Цивільного кодексу України та пунктів 7-9 частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». На момент проведення вищезазначеної транзакції Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр» на мало своєму розпорядженні достатньої кількості залишку власних коштів для проведення розрахунків за договором №980-013-000229821 від 28 квітня 2016 року. Набуття товариством у розпорядження коштів Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» здійснено на підставі нікчемних договорів в порушення вимог діючого законодавства України та всупереч прямої заборони Національного банку України на укладення такого роду договорів. Відтак, на рахунок позивача було безпідставно та в порушення вимог діючого законодавства України зараховано кошти, що належать Публічному акціонерному товариству «Банк Михайлівський». Право власності на такі кошти у позивача не виникає, а відтак подальше здійснення ОСОБА_1 будь-яких дій по розпорядженню коштами, що належать Публічному акціонерному товариству «Банк Михайлівський», також є нікчемними.

Незгода позивача із рішенням про затвердження результатів проведеної перевірки правочинів на предмет нікчемності, за якими встановлено нікчемність правочинів (транзакції) щодо виконання 19 травня 2016 року платіжних документів з Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр» зумовила її звернення до суду з даним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року №4452-VI (в редакції станом на момент виникнення правовідносин) встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Відповідно до підпункту 3 частини 1 статті 2 Закону №4452-VI вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Отже, суд зазначає, що кошти, які надійшли від Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр» на поточний рахунок позивача, у розумінні Закону №4452-VI є вкладом.

Згідно частини 1 статті 26 Закону №4452-VI, Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень.

Частиною 2 статті 27 Закону №4452-VI визначено, що уповноважена особа Фонду протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує, зокрема: перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню; перелік рахунків вкладників, вклади яких мають ознаки, визначені статтею 38 цього Закону.

За приписами частини 2 статті 38 Закону №4452-VI протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов`язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Так, тимчасовою адміністрацією Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» було складено акт №2 від 01 червня 2016 року про проведення перевірки правочинів (у тому числі договорів), які відповідають критеріям нікчемності. В ході даної перевірки, результати якої зафіксовані вказаним актом, встановлено, що 19 травня 2016 року Банком виконано платіжні документи Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр» з перерахування коштів на рахунки фізичних осіб у сумі 1 431 957 997,25 грн., при цьому фінансових можливостей Товариства, зокрема залишку коштів, було недостатньо для проведення вищенаведених правочинів.

Відповідно до додатку 2 до акту, встановлено перелік фізичних осіб, на рахунки яких 19 травня 2016 року здійснені перерахування коштів з поточного рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр». До перелічених у додатку 2 до акту осіб, віднесено і ОСОБА_1 що підтверджується витягом з додатку 2 до акту №2 від 01 червня 2016 року.

При цьому, згідно частини 3 статті 38 Закону №4452-VI правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, серед іншого, з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Вказані підстави (п.п.1,2,7,9) були зазначені уповноваженою особою в якості обґрунтування повідомлення про нікчемність переказу коштів Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр» ОСОБА_1 на її рахунок, відкритий у Публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський».

Разом з тим, жодна з підстав, вказаних у статті 38 Закону №4452-VI, не має відношення до правочинів, вчинених Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» у правовідносинах з позивачем (зокрема, й стосовно зарахування коштів на його рахунок у банку). Висновок щодо нікчемності не обґрунтований доводами чи доказами.

Відповідно до частини 2 статті 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно з частиною 1 статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

За приписами частини 1 статті 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно з частиною 3 статті 1049 Цивільного кодексу України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Повернення Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр» коштів на банківський рахунок позивача у Публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський» здійснено 19 травня 2016 року, що підтверджується випискою про стан рахунку № НОМЕР_1 .

Отже, кошти на момент прийняття рішення про ліквідацію банку перебували на поточному рахунку позивача, відкритого у Публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський».

Суд також зазначає, що відповідачем не надано доказів, які б свідчили про те, що зазначені правочини є такими, що порушують публічний порядок чи спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна держави; що внаслідок укладання договору банківського вкладу (депозиту) банк взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим, або умови договору передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Згідно положень частини 3 статті 228 Цивільного кодексу України питання недійсності правочину у разі недодержання вимоги щодо його відповідності інтересам держави і суспільства, його моральним засадам вирішується виключно судом.

Доказів існування відповідного судового рішення про визнання недійсним договорів банківського вкладу (депозиту), укладених між позивачем та банком суду також не надано.

В той же час, згідно висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 826/1476/15, якщо внаслідок проведених операцій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а не банку, завдані збитки (штучно збільшена сума гарантованих державою виплат), то стаття 38 Закону №4452-VI не може бути застосована, а Фонд має звертатися до суду з вимогою про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину на підставі статті 228 Цивільного кодексу України. Лише за наявності рішення суду можна застосовувати до позивача будь-які наслідки недійсності нікчемного правочину за цією статтею.

Водночас, у згаданій вище постанові Великої Палати Верховного Суду зазначено, що при виявленні нікчемних правочинів Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати правочини нікчемними. Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не наказу банку, підписаного уповноваженою особою Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону незалежно від того, чи була проведена передбачена частиною 2 статті 38 Закону №4452-VI перевірка правочинів банку і виданий згаданий наказ. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Наказ банку не є підставою для застосування таких наслідків. Такий наказ є внутрішнім розпорядчим документом банку, який підписано уповноваженою особою Фонду - особою, що здійснює повноваження органу управління банку, не є актом індивідуальної дії у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки не створює жодних обов`язків для позивача та безпосередньо не порушує його прав.

Водночас, відповідачем не доведено наявність правових підстав для не включення позивача до Переліку вкладників Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, та, як наслідок, не подання інформації про позивача, як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Згідно п.5 розділу ІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09 серпня 2012 року №14 (станом на момент виникнення правових відносин між сторонами) уповноважена особа Фонду протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує та надає до Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку, зокрема, такі переліки: 1) перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню, згідно з додатком 2 до цього Положення; 2) перелік рахунків вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4 - 6 частини четвертої статті 26 Закону, згідно з додатком 3 до цього Положення.

Також, цим пунктом передбачено, що протягом дії тимчасової адміністрації та ліквідації банку уповноважена особа Фонду може надавати зміни та доповнення до переліків. Схожі приписи містяться і в п.6 розділу ІІ вказаного Положення чинних станом на момент розгляду справи.

Отже, у разі наявності підстав для включення даних про рахунки вкладника, які раніше не були включені до переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладом, уповноважена особа має подати до Фонду відповідне доповнення до переліку.

За таких підстав, суд дійшов висновку про обґрунтованість вказаних позовних вимог та наявність правових підстав для зобов`язання відповідача подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про позивача як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами у Публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в межах гарантованої суми відшкодування.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 05 вересня 2018 року у адміністративній справі №826/15426/17.

За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частинами 1-2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (частина 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, позивач надав належні та допустимі докази в обґрунтування заявлених ним позовних вимог, а тому, беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 72-73, 76-77, 139, 143, 243-246, 255, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Зобов`язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_1 як вкладника Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський», який має право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором поточного банківського рахунку «Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу (депозиту) №980-013-000000036 від 23 січня 2015 року, номер рахунку № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 , ідент. номер НОМЕР_2 .

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентиф. код НОМЕР_2 ) понесені нею судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» (01032, місто Київ, бул. Тараса Шевченка, буд. 35).

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення встановленого ст. 295 КАС України строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя А.Б. Федорчук