Справа № 400/110/20
Суддя: Біоносенко В. В.
Дата ухвалення: 2020-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

12 березня 2020 р. № 400/110/20
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Біоносенка В.В., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1
доГоловного управління ДФС у Миколаївській області, вул. Лягіна, 6,Миколаїв,54001
провизнання протиправною та скасування вимоги від 04.11.2019 р. № Ф-3180-10; зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Миколаївській області №Ф-3180-10 від 14.11.2019 про сплату недоїмки у розмірі 2444,36 гривень.

В обгрунтування своїх вимог, позивач вказав на безпідставність винесення податкової вимоги, спираючись на те, що ним сплачено ЄСВ за 2018 рік, а тому незрозумілим є вимагання повторної сплати одного й того ж податку за цей період. При цьому, позивач спирається на позицію Верховного Суду, викладену у рішенні від 02.09.2019 у зразковій справі №520/3939/19.

Відповідач позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Обгрунтовуючи свою позицію вказав на безпідставність позовних вимог, зважаючи на те, що ОСОБА_1 знаходиться на обліку в ДПІ у Інгульському районі м.Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області з 09.08.2011 та з 01.01.2012 знаходиться на спрощеній системі оподаткування та відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" зобов`язаний сплачувати єдиний внесок. Оскільки, позивач станом на 04.11.18 мав заборгованість зі сплати єдиного внеску за в розмірі 2444,34 грн, у зв`язку з цим в інформаційній системі "Податковий блок" в автоматичному режимі сформована вимога №Ф-3180-10 від 04.11.2019. Згідно п.4 розділу VI Інструкції №449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних актів документальних перевірок, звітів платника податків про нарахування єдиного внеску та облікових даних в інформаційній системі фіскального органу.

В свою чергу у відповіді на відзив зазначив про безпідставність доводів відповідача, оскільки перебуває на обліку в органах ДПС як фізична особа-підприємець з ознакою арбітражний керуючий, а не як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність. Сплата єдиного внеску ФОП ОСОБА_1 у повному обсязі та в установленому порядку не спростовані відповідачем. На переконання позивача, фізична особа-підприємець, яка одночасно здійснює незалежну професійну діяльність, не повинна подавати окремі звіти з єдиного внеску, і як наслідок сплачувати єдиний внесок двічі.

Суд розглянув справу в порядку спрощеного провадження 12.03.2020 без проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами, відповідно до визначених строків в ухвалі про відкриття провадження в адміністративній справі, оскільки клопотань від сторін про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін, від сторін не надходило.

ОСОБА_1 з 09.08.2011 року перебуває на податковому обліку у ДПІ у Інгульському районі м.Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області як платник податків.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб -підприємців та громадських формувань Прохоров В.С. зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця, про що 08.08.2011 зроблено відповідний запис №0056708. Основним видом діяльності позивача є консультування з питань комерційної діяльності й керування Код КВЕД 70.22.

11.07.2013 ОСОБА_1 отримав свідоцтво №1450 від 08.07.2013 на право здійснення діяльності арбітражного керуючого.

04.11.2019 Головним управління ДФС у Миколаївській області винесено вимогу на адресу ОСОБА_1 ,. про сплату боргу недоїмки №Ф-3180-10 на суму 2444,34 грн, яка сформована на підставі даних з інформаційної системи "Податковий блок" в автоматичному режимі.

Позивач скористався правом на оскарження податкової вимоги, звернувшись до ДФС України зі скаргою.

Рішенням ДФС України від 21.12.2019 №14063/6/99-00-08-06-01 скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

На переконання позивача, оскільки він як фізична особа-підприємець регулярно сплачує єдиний внесок, спірна вимога про сплату єдиного внеску, нарахованого йому як особі, що здійснює незалежну професійну діяльність, є протиправною та підлягає скасуванню.

Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (пункт 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI).

Згідно підпункту 14.1.226 пункту 14.1статті 14 Податкового кодексу України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, врегульовані Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Відповідно до підпункту 2 пункту 1 статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Водночас, перелік платників та особливості сплати єдиного внеску в залежності від категорії унормовано статтею 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Згідно з пунктами 4, 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є: фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування; особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Законодавець розмежовує платників єдиного внеску на фізичних осіб-підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що Закон № 2464-VI не визначає такого платника єдиного внеску, як фізична особа-підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності. Фізична особа-підприємець та особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, є різними платниками єдиного внеску.

Як зазначалось вище, позивач є платником єдиного внеску - фізичною особою-підприємцем, який обрав спрощену систему оподаткування, тобто є платником єдиного внеску в розумінні пункту 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI.

Порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 14 квітня 2015 року № 435, зареєстрованому у Міністерстві юстиції України 23 квітня 2015 року за № 460/26905 (далі - Порядок № 435), визначає процедуру, форму, строки подання звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до Державної фіскальної служби України, яка є центральним органом виконавчої влади, який реалізує, зокрема, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань сплати єдиного внеску, її територіальних органів.

Пунктом 16 розділу ІV Порядку № 435 передбачено, що фізичні особи - підприємці, які мають ознаку незалежної професійної діяльності, формують та подають до органів доходів і зборів окремі звіти щодо сум нарахованого єдиного внеску.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 січня 2012 року у справі Рисовський проти України підкреслено особливу важливість принципу належного урядування. Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема якщо справа впливає на основоположні права людини, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах ( параграф 70).

За практикою Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правил про прийняття рішення на користь платників податків, у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справа Серков проти України, заява № 39766/05, параграф 43).

За приписами ч. 3 ст. 291 КАС України, суд, при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Верховний Суд у рішенні від 02.09.19 у зразковій справі №520/3939/19 дійшов висновку, за наявного існуючого правового регулювання взяття та перебування на обліку платника єдиного внеску фізичної особи-підприємця з ознакою провадження незалежної професійної діяльності не передбачено. Взяття контролюючим органом на облік особи як платника єдиного внеску - фізичної особи-підприємця (пункт 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI) та внесення відомостей до реєстру застрахованих осіб унеможливлює нарахування єдиного внеску за іншим типом платника без прийняття відповідних рішень і внесення змін щодо попереднього обліку особи у спосіб, визначений Законом і підзаконними нормативно-правовими актами. Підзаконний нормативно-правовий акт спеціальної облікової політики в частині визначення такої категорії платників єдиного внеску, як фізична особа-підприємець з ознакою здійснення незалежної професійної діяльності не відповідає статті 4 Закону №2464-VI. Зміна контролюючим органом обліку особи платника єдиного внеску в спосіб, не встановлений Законом або встановлений підзаконним нормативно-правовим актом, який не відповідає Закону в цій частині, та нарахування на підставі таких дій єдиного внеску, суперечить принципам законності та належного врядування.

Отже, контролюючий орган, дотримуючись принципів законності та належного врядування як суттєвих елементів принципу верховенства права, повинен був врахувати, що хоча процедура щодо обліку платника єдиного внеску була встановлена нормативно-правовим актом, однак у частині визначення типів (видів) платників єдиного соціального внеску не відповідала Закону № 2464-VI, тому немає підстав вважати, що дії органу, який використовував таку процедуру відповідали принципам належного врядування, оскільки надано перевагу приписам не Закону, а нормативно-правовому акту, нижчому за ієрархією.

Зазначена позиція також підтримана Великою палатою Верховного Суду у постанові від 04.12.2019 року.

Зважаючи на вищенаведене, враховуючи також, що позивачем подавалась звітність та здійснювалась сплата єдиного внеску, що підтверджується матеріалами справи, суд дійшов висновку про те, що ГУ ДФС у Миколаївській області безпідставно здійснювало повторне нарахування позивачу єдиного внеску, а тому вимога про сплату боргу (недоїмки) від 04.11.2019 № Ф-3180-10 є протиправною та підлягає скасуванню.

Позов задовольнити у повному обсязі.

Сума сплаченого позивачем судового збору в розмірі 840,40 грн. підлягає відшкодуванню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Доказів понесення інших судових витрат позивачем не надано.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246, 263 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6,Миколаїв,547) задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у Миколаївській області №Ф-3180-10 від 04.11.2019.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6,Миколаїв,547) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 840,40 гривень.

4. Апеляційна скарга на це рішення може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Суддя В. В. Біоносенко