Справа № 1.380.2019.004351
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2020-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2020 рокуЛьвівСправа № 1.380.2019.004351 пров. № 857/13676/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Пліша М.А., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Марцинковської О.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Мельницької Г.В.,

представника відповідача Нагорняка Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Виконавчого комітету Львівської міської ради на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Львівської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

суддя (судді) в суді першої інстанції Братичак У.В.,

час ухвалення рішення 16:00:17,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення 07.11.2019 року,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Виконавчого комітету Львівської міської ради, яким просив визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 26.04.2019 року № 398 в частині відмови у наданні йому одноразової матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань відповідно до поданої ним заяви від 24.11.2016 року, та зобов`язати відповідача надати йому таку допомогу в сумі 100 000,00 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2019 року позов задоволено.

Рішення мотивоване тим, що на момент подачі заяви 24.11.2016 року про надання одноразової матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань ОСОБА_1 проживав та був зареєстрований у м. Львові. Однак дана заява була розглянута і по ній прийнято оскаржуване рішення лише через два роки, а саме 16.11.2018 року, чим порушено строки розгляду такої заяви. Протиправність таких дій відповідача та підконтрольних йому структур міської ради було встановлено рішенням суду в іншій адміністративній справі. Відтак, на думку суду, виконавчий комітет Львівської міської ради безпідставно відмовив ОСОБА_1 у наданні одноразової матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань.

Рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач. Вважає, що суд порушив норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, неповно з`ясував обставини, що мали значення для вирішення справи і висновки суду не відповідають обставинам справи. Просить скасувати рішення і ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_1 було правомірно відмовлено у наданні одноразової матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, оскільки на день розгляду заяви позивача Комісією відсутня його реєстрація у м. Львові. Апелянт наголошує, що для отримання такої допомоги особа повинна мати місце проживання/перебування у м. Львові станом на такі календарні дати: день затвердження «Програми про захист інтересів учасників антитерористичної операції», день подання заяви про надання матеріальної допомоги та на день розгляду цієї заяви. Відсутність реєстрації у м. Львові хоча б на одну з цих дат є достатньою підставою для відмови у наданні допомоги. При цьому, апелянт також вказує, що відповідно до даної Програми надання одноразової матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань здійснюється в порядку черговості. ОСОБА_1 не належить до жодної з пільгових категорій, а тому розгляд його заяви здійснювався в четверту (останню) чергу. Про черговість надання матеріальної допомоги позивача було повідомлено шляхом зазначення відповідної інформації у формі заяви про надання цієї допомоги. Також рішенням Виконавчого комітету Львівської міської ради від 27.01.2017 року № 42 визначено черговість виплати матеріальної допомоги, зокрема, особам, які перебували в зоні АТО у 2015 році та не належать до пільгових категорій, як позивач, виплата здійснюється у 2018 році. Крім того, відповідно до п. 3.13 вказаної Програми виплату одноразової матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань здійснює Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, а не Виконавчий комітет Львівської міської ради, які є окремими юридичними особами, тому апелянт вважає, що суд першої інстанції безпідставно зобов`язав його виплатити позивачу спірну допомогу.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому виклав свої заперечення, вважає вимоги та доводи апеляційної скарги безпідставними, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, представника позивача і представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановив суд, ОСОБА_1 24.11.2016 року звернувся до Львівського центру надання послуг учасникам бойових дій із заявою на отримання одноразової матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань згідно з «Програмою про захист інтересів учасників антитерористичної операції», в якій повідомив такі дані: зареєстрований по АДРЕСА_1 ; вказав про відсутність у нього земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, індивідуального дачного будівництва, для будівництва і обслуговування житлового будинку; 105 днів перебував у зоні проведення антитерористичної операції (АТО), перша дата перебування в АТО 04.01.2015 року.

Громадська комісія із захисту інтересів учасників антитерористичної операції при Львівському центрі надання послуг учасникам бойових дій на засіданні 16.11.2018 року вирішила не включати ОСОБА_1 у список на отримання одноразової матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, оскільки на день розгляду заяви Комісією ОСОБА_1 не зареєстрований у м. Львові (згідно з довідкою з місця проживання про склад сім`ї і прописку (Ф-2) від 25.09.2018 № 245 зареєстрований та проживає у м. Золочів Львівської області з 26.01.2017 року), про що позивача було повідомлено листом від 07.12.2018 року № 01-06/1466/18.

Водночас, оскільки Виконавчий комітет Львівської міської ради не приймав відповідного рішення за його заявою, ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідним позовом, за результатами розгляду якого рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 22.04.2019 року у справі № 1.380.2019.000018 було визнано протиправною бездіяльність Львівського центру надання послуг учасникам бойових дій, Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради щодо не підготовки проекту рішення про надання (відмову у наданні) ОСОБА_1 одноразової матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань відповідно до його заяви від 24.11.2016 року та зобов`язано Львівський центр надання послуг учасникам бойових дій, Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради вжити заходи щодо підготовки проекту рішення про надання (відмову у наданні) ОСОБА_1 одноразової матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань відповідно до його заяви від 24.11.2016 року та подати на розгляд Виконавчого комітету Львівської міської ради.

Рішенням 26.04.2019 року № 398 «Про надання одноразової матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань учасникам антитерористичної операції мешканцям м. Львова» Виконавчий комітет Львівської міської ради відмовив у наданні одноразової матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, серед інших, ОСОБА_1 . Підставою відмови у наданні одноразової матеріальної допомоги зазначив відсутня реєстрація у м. Львові, зокрема на день розгляду заяви громадською комісією із захисту інтересів учасників антитерористичної операції при Львівському центрі надання послуг учасникам бойових дій.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність оскарженого рішення відповідача, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 2 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року № 3551-XII (далі Закон № 3551-XII) місцеві ради, підприємства, установи та організації мають право за рахунок власних коштів і благодійних надходжень встановлювати додаткові гарантії щодо соціального захисту ветеранів війни.

Підпунктом 1 п. «а» ч. 1 ст. 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 року № 280/97-ВР визначено власні (самоврядні) повноваження виконавчих органів сільських, селищних, міських рад, до яких належать встановлення за рахунок власних коштів і благодійних надходжень додаткових до встановлених законодавством гарантій щодо соціального захисту населення.

Ухвалою Львівської міської ради від 23.04.2015 року № 4520 затверджено «Програму забезпечення житлом учасників антитерористичної операції», яка за рахунок коштів місцевого бюджету встановила додаткові соціальні гарантії для певних категорій львів`ян учасників АТО.

20.10.2016 року та 06.04.2017 року до вказаної ухвали внесені зміни шляхом затвердження нової редакції додатку «Програми про захист інтересів учасників антитерористичної операції», яка врегулювала питання та умови надання додаткового соціального забезпечення (житлом, земельними ділянками та матеріальною допомогою) певних категорій осіб (військовослужбовців, учасників АТО та інших), що проживали на території Львівської міської ради станом на дату її запровадження.

Для надання послуг учасникам бойових дій, членам їх сімей та сімей загиблих учасників, що брали безпосередню участь в антитерористичній операції Львівська міська рада ухвалою від 14.01.2016 року № 117 утворила Львівський центр надання послуг учасникам бойових дій.

Також для реалізації «Програми про захист інтересів учасників антитерористичної операції» при Львівському центрі надання послуг учасникам бойових дій ухвалою Львівської міської ради від 11.11.2016 року № 1049 було утворено Громадську комісію із захисту інтересів учасників антитерористичної операції, серед повноважень якої встановлено прийняття рішень, які є підставою для розгляду Виконавчим комітетом Львівської міської ради питання про надання житла або матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових потреб.

Відповідно до «Положення про Львівський центр надання послуг учасникам бойових дій», затвердженого ухвалою Львівської міської ради від 14.01.2016 року № 117, Центр є установою, яка надає послуги учасникам бойових дій, учасникам війни, членам їх сімей та членам сімей загиблих учасників, які брали безпосередню участь в антитерористичній операції та забезпечували її проведення. Центр підпорядковується управлінню соціального захисту департаменту гуманітарної політики, яке є його уповноваженим органом.

Ухвалою Львівської міської ради від 20.10.2016 року № 1177 було внесено зміни до ухвали від 23.04.2015 року № 4520, зокрема, у назві та у п. 1 слова «Програма забезпечення житлом учасників антитерористичної операції» замінено словами «Програма про захист інтересів учасників антитерористичної операції», а також викладено текст Програми у новій редакції згідно з додатком до вказаної ухвали.

Зокрема, визначено, що Програма про захист інтересів учасників антитерористичної операції» (далі Програма) розроблена для вирішення матеріально-побутових проблем учасників АТО та членів їх сімей, з врахуванням законодавчо закріплених прав громадян України на безоплатне отримання земельних ділянок. Джерелами фінансування Програми є кошти міського бюджету м. Львова, а також кошти Державного бюджету України, що можуть бути залучені у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до п. п. 1, 2 Програми учасниками АТО вважаються військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) та працівники Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, учасники інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в АТО, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах АТО, а також працівники підприємств, установ, організацій, які залучалися та брали безпосередню участь в АТО у районах її проведення у порядку, встановленому законодавством України.

Програма регулює питання забезпечення житлом, земельними ділянками та матеріальною допомогою військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України, військовослужбовців Державної прикордонної служби України, учасників добровольчих військових формувань, що визнані такими за процедурою, встановленою Львівською обласною радою, які мають поранення, контузії чи каліцтва, одержані під час участі в АТО, учасників АТО, які мають статус учасника бойових дій, та/або право на встановлення статусу особи, на яку поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а також на членів сімей військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України, які загинули або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час участі в АТО, і які мають статус члена сім`ї загиблого, а також члени сімей безвісно відсутніх протягом одного року у місці постійного проживання учасників АТО, зазначених у п. 1 вказаної Програми.

Згідно з п. 2.2 Програми розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань складає 100 тис. грн на одну особу, що має право на її отримання відповідно до такої Програми та підлягає коригуванню з врахуванням рівня інфляції на момент виплати. Матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань виплачується одноразово у повному обсязі.

Пунктом 3 Програми визначено, що її дія не поширюється на громадян, зокрема, тих, які хоч і належать до категорії осіб, зазначених у пунктах 1 та 2 Програми, проте на момент набрання чинності ухвали ЛМР від 23.04.2015 року №4520 не були зареєстровані на території м. Львова.

Також ухвалою Львівської міської ради від 21.06.2018 року № 3597 було внесено зміни до ухвали від 23.04.2015 року № 4520, зокрема: викладено назву ухвали у новій редакції: «Про захист інтересів осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, а також членів сімей таких осіб»; викладено текст Програми у новій редакції згідно з додатком до вказаної ухвали «Програма про захист інтересів осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, а також членів сімей таких осіб».

Так, відповідно до п. 1.5 Програми її дія не поширюється на осіб, які не відповідають п. 1.4. Програми.

В свою чергу, відповідно до п 1.4 Програми її дія поширюється (у частинах, визначених розділом 2 та розділом 3 Програми) лише на осіб, які сукупно мають відповідати таким вимогам, а саме згідно з пп. 1.4.1 місце проживання/перебування таких осіб зареєстровано у м. Львові, м. Винники, смт Рудно та/або смт Брюховичі станом на такі календарні дати: день прийняття ухвали міської ради від 23.04.2015 № 4520 «Про затвердження Програми про захист інтересів учасників антитерористичної операції»; день подання звернення (заяви) відповідно до цієї Програми про забезпечення житлом або надання матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань; день розгляду заяви Комісією та надання Комісією рекомендацій щодо осіб, які претендують на отримання житла, чи формування Комісією рекомендаційних списків щодо надання (відмови у наданні) одноразової матеріальної допомоги.

Відповідно до пп. пп. 3.10, 3.11, 3.12, 3.14 п. 3 Програми на наступний робочий день після надходження на адресу Центру документів заявника Центр передає пакет документів Комісії, яка здійснює розгляд таких документів не пізніше закінчення термінів виплати матеріальної допомоги, встановлених рішенням виконавчого комітету.

За результатами розгляду документів заявників Комісія формує рекомендаційні списки щодо надання (відмови у наданні) одноразової матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань з врахуванням часу безпосередньої участі (дати заїзду) учасника антитерористичної операції в антитерористичній операції чи здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях та не пізніше п`яти робочих днів передає їх Центру.

Після отримання рекомендаційних списків Комісії Центр: протягом 10 робочих днів письмово повідомляє заявника про результати розгляду Комісією його заяви; вживає заходи (спільно з управлінням соціального захисту департаменту гуманітарної політики) для підготовки рішення виконавчого комітету про надання (відмову у наданні) одноразової матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань.

Виплату одноразової матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань здійснює управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики на підставі рішення виконавчого комітету про надання такої матеріальної допомоги.

26.04.2019 року Виконавчий комітет Львівської міської ради прийняв рішення про відмову у наданні ОСОБА_1 одноразової матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань. Як описано вище, підставою такої відмови було те, що на день розгляду заяви позивача Комісією відсутня його реєстрація у м. Львові.

Однак, як правильно вказав суд першої інстанції, із заявою про надання одноразової матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань ОСОБА_1 звернувся ще 24.11.2016 року, а Комісія розглянула дану заяву і прийняла зазначене вище рішення майже через два роки, а саме 16.11.2018 року, чим порушила строки розгляду такої заяви.

При цьому, слід зазначити, що, як описано вище, дане питання досліджувалось судом у іншій адміністративній справі № 1.380.2019.000018, в ході розгляду якої було встановлено, зокрема, що Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради та підпорядкований йому Львівський центр надання послуг учасникам бойових дій, при якому діє Комісія із захисту інтересів учасників антитерористичної операції, після подання ОСОБА_1 заяви від 24.11.2016 року не вжили належних та своєчасних заходів щодо підготовки проекту рішення про надання (відмову у наданні) позивачу одноразової матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та не передала такий проект на затвердження виконавчому комітету Львівської міської ради.

А відповідно до ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

При цьому, як встановив суд, на день подання даної заяви, як і на день затвердження Програми, ОСОБА_1 був зареєстрований на території м. Львова, що підтверджується виданою Військовою частиною № НОМЕР_1 довідкою з місця проживання про склад сім`ї та реєстрацію від 21.11.2016 року № 576, згідно з якою позивач та члени його сім`ї з 27.12.2013 року були зареєстровані по АДРЕСА_1 .

Отже, маючи статус учасника АТО, відповідаючи встановленим Програмою вимогам, зокрема, був зареєстрований у м. Львові, у позивача після подання відповідної заяви, яка була прийнята без зауважень, виникло право та законні очікування на отримання одноразової матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань. Проте таке право не було реалізоване своєчасно з незалежних від нього причин, а саме у зв`язку з протиправною бездіяльністю органів, уповноважених розглянути зазначену заяву, що встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили.

Також колегія суддів враховує, що ОСОБА_1 змінив місце проживання та реєстрації з об`єктивних причин, а саме у зв`язку з переведенням його з 06.01.2017 року на нове місце служби, а саме Навчальний центр Національної гвардії України (Військова частина НОМЕР_2 ), який дислокується у м. Золочеві Львівської області. На час несення служби позивач разом із сім`єю проживає та зареєстрований в гуртожитку Навчального центру Національної гвардії України за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою з місця проживання від 25.08.2018 року № 245, виданою Військовою частиною НОМЕР_2 . Отже, зміна реєстрації місця проживання позивача пов`язана з проходженням військової служби, що, на переконання колегії суддів, не може бут перешкодою в отриманні ним спірної матеріальної допомоги, право на яку позивач набув на законних підставах і вчинив всі необхідні дії, які залежали від нього.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає необґрунтованими і відхиляє доводи відповідача про те, що заява ОСОБА_1 про надання одноразової матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань від 24.11.2016 року правомірно була розглянута лише у 2018 році, а також посилання на черговість надання допомоги, встановлену п. 3.2 розділу 3 Програми.

Також колегія суддів вважає безпідставним посилання відповідача у спірному випадку на рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради від 27.01.2017 року № 42 «Про надання одноразової матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань учасникам антитерористичної операції мешканцям м. Львова», яким визначено черговість виплати матеріальної допомоги, оскільки спір в даній справі стосується надання позивачу матеріальної допомоги, а не її виплати.

Крім того, колегія суддів не бере до уваги доводи апелянта про те, що суд першої інстанції безпідставно зобов`язав його виплатити позивачу спірну допомогу, що відповідно до п. 3.13 Програми здійснює Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, а не Виконавчий комітет Львівської міської ради, які є окремими юридичними особами, оскільки оскарженим рішенням суд зобов`язав Виконавчий комітет Львівської міської ради надати ОСОБА_1 одноразову матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань відповідно до поданої ним заяви від 24.11.2016 року, а не виплатити її.

А відповідно до норм п. п. 3.12, 3.13 розділу 3 Програми виплату спірної матеріальної допомоги Управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики здійснює на підставі рішення Виконавчого комітету про надання такої матеріальної допомоги, тобто надання допомоги належить до повноважень саме виконавчого комітету.

Враховуючи наведені вище обставини та положення нормативно-правових актів, колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що Виконавчий комітет Львівської міської ради безпідставно відмовив ОСОБА_1 у наданні одноразової матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, а тому рішення відповідача від 26.04.2019 року № 398 в цій частині є протиправним і підлягає скасуванню.

Також, зважаючи на встановлену судом протиправність оскарженого рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради в частині, що стосується позивача, та враховуючи повноваження відповідача щодо надання матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції також підставно та обґрунтовано зобов`язав Виконавчий комітет Львівської міської ради надати ОСОБА_1 таку допомогу в сумі 100000,00 грн., оскільки це є належним та ефективних способом повного захисту прав та законних інтересів позивача у спірних правовідносинах.

При цьому, колегія суддів зазначає, що у Виконавчого комітету Львівської міської ради у спірному випадку відсутні дискреційні повноваження щодо вирішення питання про надання чи ненадання ОСОБА_1 матеріальної допомоги, оскільки повноваження є дискреційним лише у випадку наявності кількох варіантів дій суб`єкта владних повноважень, кожен з яких є правомірним. Водночас, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень, таке повноваження не є дискреційним.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 5 та п. 4 ч. 1 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності є визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, тобто дії, які він повинен вчинити за законом.

Частиною 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

На думку колегії суддів, в даному випадку наявні всі обставини і законні підстави, які були досліджені судами першої та апеляційної інстанцій та описані вище і які свідчать про наявність можливості зобов`язати Виконавчий комітет Львівської міської ради прийняти конкретне рішення, а саме надати ОСОБА_1 матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань в розмірі 100000,00 грн.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 316, 321, 322, ч. 1 ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Львівської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2019 року у справі № 1.380.2019.004351 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. М. Довгополов
судді М. А. Пліш
В. В. Святецький
Повне судове рішення складено 12 березня 2020 року