Справа № 440/534/20
Суддя: Н.І. Слободянюк
Дата ухвалення: 2020-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2020 року м. ПолтаваСправа № 440/534/20

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Слободянюк Н.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 /далі - позивач, ОСОБА_1 / звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою (з урахуванням уточненої позовної заяви від 12 лютого 2020 року) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області /далі - відповідач, ГУ ПФУ в Полтавській області/ про:

- визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо проведення 09 квітня 2018 року перерахунку із 01 січня 2016 року пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області № 4/11677 від 24 березня 2018 року на підставі статті 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 діючого працівника в розмірі 70 % щомісячного грошового забезпечення;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області провести ОСОБА_1 перерахунок пенсії в розмірі 88% суми грошового забезпечення, визначеного довідкою ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області № 4/11677 від 24 березня 2018 року з отримуваними станом на 01 січня 2016 року підвищеннями та надбавками без обмеження у граничному розмірі, та провести виплату пенсії в належному розмірі з 01 січня 2016 року з урахуванням фактично виплачених сум, в подальшому щомісячно виплачувати належний розмір пенсії встановлений з 01 січня 2016 року, та з дати набрання чинності судового рішення провести виплату не виплаченого з 01 січня 2016 року розміру пенсії у порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України "Про деякі питання виплати пенсій окремим категоріям громадян" № 1088 від 24 грудня 2019 року /а.с.25-28/.

Позов обґрунтований тим, що пенсія за вислугу років призначена позивачу у розмірі 88 процентів суми грошового забезпечення відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Разом з тим, перерахунок пенсії з 01 січня 2016 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України "Про перерахунок пенсії особам, які звільнені з військової служби, та деяких інших категорій осіб" №103 від 21 лютого 2018 року здійснено Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області у розмірі 70 процентів суми грошового забезпечення.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач позов не визнав та у відзиві на позовну заяву /а.с.36-40/ зазначив, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". У зв`язку зі зміною грошового забезпечення поліцейських позивачу здійснено перерахунок пенсії з 01 січня 2016 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" №103 від 21 лютого 2018 року. На момент здійснення перерахунку пенсії позивача з 01 січня 2016 року чинна редакція частини другої статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" встановлювала максимальний розмір пенсії за вислугу років - 70 процентів суми грошового забезпечення. З огляду на це, позивачу здійснено перерахунок пенсії у розмірі 70 процентів суми грошового забезпечення. В результаті проведеного перерахунку розмір пенсії позивача фактично збільшився, оскільки відбулося підвищення розміру грошового забезпечення, чим забезпечено дотримання норм чинного законодавства щодо недопущення звуження обсягу прав пенсіонера на існуючий рівень пенсійних гарантій. Позовні вимоги про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії без обмеження граничним розміром та виплачувати у подальшому належний розмір пенсії задоволенню не підлягають, оскільки такі вимоги не спрямовані на відновлення порушеного права, а заявлені на майбутнє з метою захисту можливого порушення прав позивача.

Справу розглянуто судом у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі частини четвертої статті 229 КАС України.

Дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області та з 11 квітня 2005 року отримує пенсію за вислугу років /а.с. 44-52/.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області призначено ОСОБА_1 пенсію за вислугу років у розмірі 88 процентів суми грошового забезпечення та з 01 січня 2008 року, з 01 квітня 2016 року, з 01 травня 2016 року здійснювався перерахунок пенсії у зазначеному розмірі /а.с. 44, 61, 63-64/.

У зв`язку зі зміною грошового забезпечення поліцейських 03 травня 2018 року ГУ ПФУ в Полтавській області проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01 січня 2016 року відповідно до постанов Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" №988 від 11 листопада 2015 року та "Про перерахунок пенсії особам, звільненим з військової служби та деяким іншим категоріям осіб" №103 від 21 лютого 2018 року, виходячи із розміру - 70 процентів суми грошового забезпечення, встановленого частиною другою статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" у редакції, чинній на час здійснення перерахунку пенсії /а.с.67-68/.

ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області із заявою від 08 листопада 2019 року (вх.№5810/Ш-03 від 08 листопада 2019 року) /а.с. 70-72/ про перерахунок пенсії у розмірі 88 процентів суми грошового забезпечення відповідно до статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" у редакції, чинній на час призначення йому пенсії.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №5810/Ш-03 від 12 листопада 2019 року /а.с. 73/ ОСОБА_1 повідомлено, що під час проведення перерахунку пенсії застосовані норми законодавства, чинні на момент такого перерахунку. Так, з 01 травня 2014 року чинною є редакція статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", яка встановлює максимальний розмір пенсії за вислугу років - 70 процентів суми грошового забезпечення. З огляду на це, пенсію перераховано з урахуванням такого обмеження. В результаті проведеного перерахунку сума пенсії заявника збільшилася, чим забезпечено дотримання конституційних норм щодо недопущення звуження обсягу прав на існуючий рівень пенсійних гарантій .

Не погодившись з діями відповідача щодо зменшення розміру пенсії з 88% до 70% відповідних сум грошового забезпечення при проведенні з 01 січня 2016 року перерахунку пенсії, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та доводам учасників справи, суд виходить з наступного.

Правовідносини у сфері пенсійного забезпечення осіб, які перебували на військовій службі, та деяких інших осіб, врегульовані Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" №2262-ХІІ від 09 квітня 1992 року /далі - Закон №2262-ХІІ/.

Порядок призначення пенсій визначає стаття 13 Закону №2262-ХІІ, а підстави, умови і порядок перерахунку пенсій - стаття 63 цього Закону.

Так, відповідно до статті 63 Закону №2262-ХІІ усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом. Перерахунок пенсій здійснюється на момент виникнення права на перерахунок пенсій і провадиться на умовах, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

На виконання вимог статті 63 Закону №2262-ХІІ Кабінетом Міністрів України прийнято постанову "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" від 21 лютого 2018 року №103 /далі - Постанова КМУ №103/, у зв`язку з чим на підставі довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій, позивачу здійснено перерахунок пенсії з 1 січня 2016 року.

Пунктом "а" частини першої статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" /у редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу/ було передбачено, що пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт "а" статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Відповідно до частини другої вказаної статті загальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 90 процентів відповідних сум грошового забезпечення, а особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до категорії 1, - 100 процентів, до категорії 2, - 95 процентів.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачу призначено пенсію за вислугу років у розмірі 88 процентів відповідної суми грошового забезпечення, тобто в межах встановленого законом максимального розміру пенсії.

У подальшому редакція частини другої статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", норма якої визначала максимальний процентний розмір відповідних сум грошового забезпечення військовослужбовців та інших осіб, яка мають право на пенсію за цим Законом, змінювалася неодноразово.

Так, Законом України № 3591-IV від 04 квітня 2006 року частину другу статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб" викладено в такій редакції: "Максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 90 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43), а особам, які під час проходження служби брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і віднесені в установленому законом порядку до категорії 1, - 100 процентів, до категорії 2, - 95 процентів".

Законом України № 3668-VІ від 08 липня 2011 року, який набрав чинності з 01 жовтня 2011 року, внесено зміни до частини другої статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", відповідно до яких максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 80 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43), а особам, які під час проходження служби брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і віднесені в установленому законом порядку до категорії 1, - 100 процентів, до категорії 2, - 95 процентів.

Законом України № 1166-VII від 27 березня 2014 року, який набрав чинності з 01 травня 2014 року, частину другу статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" викладено в новій редакції, а саме: "максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 70 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43), а особам, які під час проходження служби брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і віднесені в установленому законом порядку до категорії 1, - 100 процентів, до категорії 2, - 95 процентів".

У рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Закон України № 1166-VII від 27 березня 2014 року набрав чинності після призначення пенсії позивачу з розрахунку 88 процентів суми грошового забезпечення відповідно до частини другої статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (у редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу), а тому на позивача дія його норм не поширюється.

Крім того, внесені Законом України № 1166-VII від 27 березня 2014 року зміни до частини другої статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" щодо встановлення максимального розміру пенсії не стосуються перерахунку вже призначеної пенсії, оскільки процедури призначення та перерахунку пенсії є різними за змістом та механізмом їх проведення. Нормами, які визначають механізм здійснення перерахунку пенсії за вислугу років, є норми статті 63 Закону №2262-ХІІ, які змін у зв`язку з прийняттям Закону України № 1166-VII від 27 березня 2014 року не зазнали. Постанова № 103 також не містить жодних положень про зміну відсоткового значення розміру призначених пенсій при їх перерахунку.

Таким чином, при перерахунку пенсії на підставі постанови Кабінету Міністрів України "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" №103 від 21 лютого 2018 року її розмір мав обчислюватися із вказаної у довідці суми грошового забезпечення станом на момент проведення перерахунку, але виходячи із розміру пенсії у процентах, право на який особа набула на момент виходу на пенсію і який не може бути зменшений у зв`язку з наступними змінами в законодавстві.

З огляду на встановлені обставини та наведені правові висновки, суд не бере до уваги довід відповідача про правомірність застосування ним при перерахунку пенсії частини другої статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" у редакції, чинній на час здійснення такого перерахунку.

Висновки суду відповідають правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у рішенні від 04 лютого 2019 року у зразковій справі №240/5401/18, залишеному без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року.

Крім того, з 01 квітня 2016 року та з 01 травня 2016 року позивачу здійснювався перерахунок пенсії у розмірі 88 процентів суми грошового забезпечення, тобто територіальним органом Пенсійного фонду України визнано право позивача на обчислення пенсії у вказаному розмірі після набрання чинності Законом України № 1166-VII від 27 березня 2014 року /а.с. 63-64/.

Обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд, керуючись пунктом 10 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за можливе задовольнити вимоги позивача та визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо здійснення перерахунку та виплати пенсії позивачу з 01 січня 2016 року в розмірі 70 процентів відповідної суми грошового забезпечення та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 з 01 січня 2016 року у розмірі 88 процентів відповідної суми грошового забезпечення з урахуванням проведених виплат.

Позовна вимога про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області з дати набрання чинності судового рішення провести виплату не виплаченого з 01 січня 2016 року розміру пенсії у порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України "Про деякі питання виплати пенсій окремим категоріям громадян" № 1088 від 24 грудня 2019 року, задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Положенням підпункту 2 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України "Про деякі питання виплати пенсій окремим категоріям громадян" № 1088 від 24 грудня 2019 року, яка набрала чинності з 01 січня 2020 року, встановлено, що особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) з 1 січня 2020 р. виплачується пенсія, яка з 1 січня 2016 р. перерахована з розміру грошового забезпечення за прирівняною посадою поліцейського (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсії, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом), та щомісяця проводиться виплата 100 відсотків різниці між місячним розміром підвищеної пенсії, розрахованої з 1 січня 2016 р., та місячним розміром пенсії, отриманої особою за період з 1 січня 2016 р. по 31 грудня 2017 р., до забезпечення повної виплати розрахованої суми різниці.

Вказане положення стосується порядку виплати підвищення до пенсії, а як встановлено судом та не заперечувалось учасниками справи, виплата підвищення пенсії проводилася позивачу у розмірі 100 підвищення до пенсії, що підтверджується протоколами перерахунку пенсії позивача від 09 квітня 2018 року та від 03 травня 2018 року /а.с.66, 68/.

Вирішуючи позовні вимоги про покладення обов`язку на відповідача провести перерахунок та виплату пенсії без обмеження максимальним розміром та в подальшому щомісячно виплачувати позивачу належний розмір пенсії, встановлений з 01 січня 2016 року, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

З аналізу наведеної норми слідує, що захисту адміністративним судом підлягають порушені права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. А відтак, суд не вправі вирішувати позовні вимоги, які заявлені на майбутнє, та не спрямовані на захист і відновлення вже порушених прав позивача.

Враховуючи, що перерахунок та виплата пенсії з урахуванням 88% грошового забезпечення позивачу ще не проведені та наразі відсутні підстави вважати, що розмір пенсії позивача після проведеного перерахунку буде перевищувати граничний розмір пенсії та виплату такої пенсії буде обмежено відповідачем максимальним розміром, а також що відповідач в подальшому не буде виплачувати належний розмір пенсії, суд доходить висновку, що на час розгляду справи відповідні права позивача не порушені та суд не вправі вирішувати питання щодо правовідносин, які можливо будуть мати місце у майбутньому, а тому відповідні вимоги позивача не підлягають захисту судом і у їх задоволенні слід відмовити.

Отже, адміністративний позов підлягає задоволенню частково.

У прохальній частині позовної заяви позивачем заявлено клопотання про стягнення судових витрат, яке обґрунтоване тим, що позивач поніс судові витрати у загальній сумі 6840,80 грн, в т.ч. витрати на професійну правничу допомогу у сумі 6000,00 грн та витрати зі сплати судового збору у сумі 840,80 грн.

Вирішуючи клопотання про стягнення судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Частинами першою та третьою статті 132 цього Кодексу передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, серед інших, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин другої, четвертої - п`ятої статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами /частина шоста статті 134 КАС України/.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною першою статті 138 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір витрат, пов`язаних з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів та вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою справи до розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Відповідно до частини дев`ятої статті 139 вказаного Кодексу при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що розмір суми витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу та вартості виконаних робіт.

На підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу у сумі 6000,00 грн суду надано акт прийому-передачі послуг з професійної правничої допомоги від 28 січня 2020 року відповідно до договору від 08 листопада 2019 року /а.с.17/ та ордер на надання правничої (правової) допомоги серії ВІ №1007338 від 30 січня 2020 року /а.с.18/.

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечував проти задоволення клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, оскільки документального підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем не надано, а поданий ним акт прийому-передачі послуг з професійної правничої допомоги від 28 січня 2020 року відповідно до договору від 08 листопада 2019 року не є належним доказом такого понесення витрат. До того ж позовна заява та додані до неї документи підписані та засвідчені позивачем та з матеріалами пенсійної справи ознайомлювався особисто позивач, а не його представник.

Судом встановлено, що в акті прийому-передачі послуг з професійної правничої допомоги від 28 січня 2020 року відповідно до договору від 08 листопада 2019 року /а.с.17/ вказано, що адвокатом надано такі послуги: усна консультація ОСОБА_1 , з правових питань захисту прав щодо протиправного зменшення розміру його пенсії, складання заяви до ГУ ПФУ в Полтавській області (витрачений час 4 год, вартість 600,00 грн); вивчення відповіді ГУ ПФУ в Полтавській області, аналіз норм пенсійного законодавства, усна консультація ОСОБА_1 (витрачений час 4 год, вартість 600,00 грн); ознайомлення з матеріалами пенсійної справи ОСОБА_1 в приміщенні ГУ ПФУ в Полтавській області, виготовлення фотокопій документів справи, вивчення та аналіз матеріалів пенсійної справи на відповідність пенсійного законодавству, проведення розрахунків відповідно до матеріалів пенсійної справи, усна консультація ОСОБА_1 стосовно судового порядку захисту порушених прав (витрачений час 10 год, вартість 1000,00 грн); складення адміністративного позову, формування доказів (письмових доказів), формування квитанцій сплати судового збору, сплата судового збору, подання адміністративного позову до суду (витрачений час - 30 год, вартість - 2800,00 грн), всього витрачено 48 год, вартість наданих послуг 6000,00 грн.

Згідно вказаного акта прийому-передачі послуг з професійної правничої допомоги загальний розмір витрат на правничу допомогу складає 6000,00 грн, тоді як арифметичне обчислення зазначених в акті витрат вказує на 5000,00 грн (600,00 грн + 600,00 грн + 1000,00 грн + 2800,00 грн).

Отже, акт прийому-передачі послуг з професійної правничої допомоги від 28 січня 2020 року містить суперечності в загальному розмірі витрат на правничу допомогу та не підтверджує виконання робіт на суму 1000,00 грн.

Крім того, суду не надано договору про надання професійної правничої допомоги, укладеного між позивачем та адвокатом Зогалем Олександром Миколайовичем, та документів (квитанції, платіжного доручення тощо), що свідчать про оплату гонорару адвокату .

Також при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Враховуючи незначну складність цієї справи та відсутність суспільного інтересу до її розгляду, напрацювання сталої судової практики з питання вирішення подібних правовідносин та збирання невеликої кількості доказів, суд вважає заявлену вартість правничої допомоги завищеною.

З огляду на викладене, сума судових витрат в 6000,00 грн розподілу між сторонами не підлягає.

З наявних у матеріалах справи документів вбачається, що позивач поніс витрати зі сплати судового збору за подання цього позову 840,80 грн, що підтверджується квитанцією № 0.0..1 від 31 січня 2020 року /а.с. 18а/.

Враховуючи висновок суду про часткове задоволення позову, стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають витрати зі сплати судового збору у сумі 420,40 грн.

Клопотання позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання ГУ ПФУ в Полтавській області подати звіт про виконання судового рішення задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, за приписом вказаної норми покладення такого зобов`язання на суб`єкта владних повноважень є правом, а не обов`язком суду.

Крім того, у суду відсутні підстави вважати, що відповідач після набрання рішенням суду законної сили буде ухилятися від вчинення дій на виконання судового рішення.

Керуючись статтями 6-9, 72-77, 211, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, буд.66, м.Полтава, Полтавська область, 36014, ідентифікаційний код 13967927) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, буд. 66, м. Полтава, Полтавська область, 36029, ідентифікаційний код 13967927) щодо здійснення перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) з 01 січня 2016 року у розмірі 70 процентів суми грошового забезпечення.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, буд. 66, м. Полтава, Полтавська область, 36029, ідентифікаційний код 13967927) здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) з 01 січня 2016 року у розмірі 88 процентів відповідної суми грошового забезпечення з урахуванням проведених виплат.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, буд. 66, м. Полтава, Полтавська область, 36029, ідентифікаційний код 13967927) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору у сумі 420,40 грн (чотириста двадцять гривень сорок копійок).

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про встановлення судового контролю відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги у порядку, встановленому статтею 297 з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.І. Слободянюк