Справа № 580/3262/19
Суддя: А.В. Руденко
Дата ухвалення: 2020-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2020 року справа № 580/3262/19

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Руденко А.В., розглянувши у письмовому провадженні у спрощеному позовному провадженні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Соснівського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправними та скасування постанов державного виконавця, -

ВСТАНОВИВ:

16.10.2019 до Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Соснівського відділу державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, в якій просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову від 05.09.2018 за виконавчим провадженням №48679194, винесену старшим державним виконавцем Шемчук Аллою Василівною про стягнення з позивача штрафу у сумі 4301 грн. 76 коп.;

- визнати протиправною та скасувати постанову від 15.03.2017 за виконавчим провадженням №48679194, винесену державним виконавцем Шемчук Аллою Василівною, про стягнення з позивача витрат виконавчого провадження у сумі 502 грн. 07 коп.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду Гаращенка В.В. від 12.11.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі без виклику учасників справи в судове засідання.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 22.11.2019 провадження у справі закрито. Роз`яснено позивачу право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.12.2019 ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 22.11.2019 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 19.02.2020 ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 22.11.2019 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.12.2019 скасовано, передано справу до Черкаського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

27.02.2020 справа №580/3262/19 надійшла до Черкаського окружного адміністративного суду та шляхом автоматизованого розподілу передана на розгляд судді Руденко А.В.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду Руденко А.В. від 02.03.2020 справу №580/3262/19 прийнято до свого провадження та призначено підготовче засідання. Зобов`язано відповідача у строк до 10.03.2020 надати до суду належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження ВП №48679194.

Представник відповідача в підготовчому засіданні проти позову заперечила з тих підстав, що постанова про стягнення штрафу у сумі 4301 грн. 76 коп. від 05.09.2018 була винесена відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, яка діяла на час її винесення. Також пояснила, що до постанови про стягнення витрат виконавчого провадження у сумі 502 грн. 07 коп. від 15.03.2017 були включені витрати по трьом виконавчим провадженням.

Усною ухвалою суду від 10.03.2020, занесеною до протоколу підготовчого засідання, в підготовчому засіданні оголошено перерву до 14 год. 00 хв. 11.03.2020. Представнику відповідача було запропоновано до початку підготовчого засідання надати відзив на позовну заяву та розрахунок витрат виконавчого провадження, включених до постанови від 15.03.2017 про стягнення витрат виконавчого провадження у сумі 502 грн. 07 коп.

Усною ухвалою суду від 10.03.2020, занесеною до протоколу підготовчого засідання, здійснено процесуальну заміну відповідача Соснівського відділу державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області на належного - Соснівський відділ державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Ухвалою суду від 11.03.2020 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду 02.03.2020 в порядку письмового провадження.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що до 28.08.2018 стаття 71 Закону України «Про виконавче провадження» за несплату аліментів не передбачала такого виду відповідальності як накладення штрафу у відсотковому розмірі від суми заборгованості, в залежності від розміру заборгованості, яка перевищує суму відповідних платежів за рік, два та три роки. Таким чином, новий нормативно-правовий акт, а саме: Закон України №2475-VІІІ від 03.07.2018 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» змінює закріплені у попередніх нормах (стаття 71 Закону в редакції до 28.08.2018) правила поведінки, тобто попередній та новий нормативно-правові акти не однаково визначають зміст прав та обов`язків суб`єктів правовідносин. Оскільки заборгованість позивача щодо сплати аліментів стягувачу утворилась станом на 06.07.2013 (день закінчення навчання дітей) згідно розрахунку заборгованості у сумі 15 663 грн. 15 коп., а відповідальність у формі штрафу за таку несплату, передбачена абзацом 2 частини 14 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», введена лише з 28.08.2018, тому позивач не міг передбачити настання такої відповідальності у зв`язку із несвоєчасністю такої сплати. Вказане виключає можливість для застосування даної норми під час прийняття оскаржуваної постанови. У межах спірних правовідносин позивач не мав можливості передбачити наслідки несплати ним аліментів, що потягне за собою накладення спірного штрафу, оскільки, коли утворилась відповідна заборгованість, законодавство не передбачало накладення штрафу у певному розмірі.

Щодо неправомірності постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у сумі 502 грн. 07 коп. зазначив, що виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження. Постанова про відкриття виконавчого провадження винесена 08.05.2015, а постанова про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження 15.03.2017. В оскаржуваній постанові державний виконавець до витрат виконавчого провадження включив витрати, не передбачені переліком, визначеним пунктом 2 Розділу VІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, зокрема витрати на заправку картриджа, обслуговування комп`ютерної техніки, телефонні розмови, коректори, швидкозшивач, клей, книги обліку, фарба для печаток. При цьому, державний виконавець не виніс постанову про стягнення з боржника додаткових витрат виконавчого провадження.

Дослідивши доводи позивача, викладені в позовній заяві, подані письмові докази, суд встановив таке.

Постановою державного виконавця Соснівського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції Петраковою В.А. ВП №48679194 від 08.09.2015 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-173/11 від 04.04.2011, виданого Соснівським районним судом м. Черкаси, про стягнення з ОСОБА_1 (позивач у справі) на користь ОСОБА_2 аліментів в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку.

Згідно розрахунків заборгованості по аліментах, заборгованість позивача по аліментах за період з 11.03.2010 по 06.07.2013 складає 21 508 грн. 80 коп.

Постановою державного виконавця Соснівського відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Шемчук А.В. ВП №48679194 від 15.03.2017 з позивача стягнуто витрати на проведення виконавчих дій у сумі 502 грн. 07 коп.

Постановою старшого державного виконавця Соснівського відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Шемчук А.В. ВП №48679194 від 05.09.2018 до позивача у зв`язку з наявністю заборгованості зі сплати аліментів понад три роки на позивача накладено штраф у сумі 4301 грн. 76 коп.

Вважаючи постанови про стягнення штрафу та стягнення витрат виконавчого провадження протиправними, позивач звернувся до суду.

Вирішуючи спір, суд зазначає, що відносини щодо примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) регулюються Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VІІІ (далі Закон №1404).

Згідно статті 1 Закону №1404 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 3 Закону №1404 відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Згідно частини 1 статті 5 Закону №1404 примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно частини 1 статті 18 Закону №1404 виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно частини 1 статті 13 Закону №1404 під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання №2275-VIII від 03.07.2018, який набрав законної сили 28.08.2018, статтю 71 доповнено частиною чотирнадцятою, якою визначено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів. За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів. За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів. У подальшому постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік. Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу.

У той же час, до 28.08.2018 стаття 71 Закону №1404 за несплату аліментів не передбачала такого виду відповідальності, як накладення штрафу у відсотковому розмірі від суми заборгованості у залежності від розміру заборгованості, яка перевищує суму відповідних платежів за рік, два та три роки.

Таким чином, новий нормативно-правовий акт (Закон № 2475-VIII) змінює закріплені у попередніх нормах (стаття 71 Закону в редакції до 28.08.2018) правила поведінки (тобто попередній та новий нормативно-правові акти не однаково визначають зміст прав та обов`язків суб`єктів відносин.

Суд звертає увагу, що статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

Принцип незворотності дії в часі поширюється на всі закони та інші нормативно-правові акти. Виняток з цього принципу допускається лише у випадках, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Крім того, відповідно до п.2 рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 у справі №1-рп/99 за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення ч.1 ст.58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч.1 ст.58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Судом встановлено, що у зв`язку із наявністю у позивача заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, державним виконавцем було винесено оскаржувану постанову про стягнення з позивача штрафу у сумі 4301 грн. 76 коп.

Однак суд зазначає, що оскільки заборгованість позивача щодо сплати аліментів стягувачу утворилась до 28.08.2018, а відповідальність у формі штрафу за таку несплату введена лише з 28.08.2018, при цьому річний строк не збіг з цієї дати, відтак позивач не міг передбачити настання такої відповідальності у зв`язку із несвоєчасністю такої сплати.

Вказане виключає можливість для застосування даної норми під час прийняття оскаржуваної постанови.

Згідно п. 49 рішення Європейського суду з прав людини від 26.04.1979 у справі Санді Таймс проти Сполученого Королівства, право має бути в адекватній мірі доступним: особи повинні мати відповідну обставинам можливість орієнтуватися у тому, які правові норми застосовуються у даному випадку. Норма не може вважатися законом, доки вона не сформульована з достатнім ступенем точності, що дозволяє особі узгоджувати з нею свою поведінку: особи повинні мати можливість передбачити у розумному відносно обставин ступені наслідки, які може потягнути певне діяння.

Отже, у межах спірних правовідносин, позивач не мав можливості передбачити наслідки несплати ним аліментів, що потягне за собою накладення спірного штрафу, оскільки, коли утворювалася відповідна заборгованість, законодавство не передбачало накладення штрафу у певному розмірі.

Вказані висновки узгоджуються з висновками, викладеними в ухвалах Верховного Суду від 22 липня 2019 року (справа №620/655/19) та від 01 серпня 2019 року (справа 440/1253/19) про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на те, що оскільки заборгованість позивача щодо сплати аліментів утворилась з 2010 року, а відповідальність у формі штрафу за таку несплату, яка передбачена абзацом 3 ч. 14 ст. 71 Закону України Про виконавче провадження введена лише з 28 серпня 2018 року, то з урахуванням ст. 58 Конституції України на позивача не може бути накладено штраф з розрахунку всієї суми заборгованості.

Беручи до уваги вищевказане, суд дійшов висновку про відсутність підстав до винесення постанови про накладення на штрафу у сумі 4301 грн. 76 коп.

Щодо вимоги про скасування постанови про стягнення з позивача витрат виконавчого провадження у сумі 502 грн. 07 коп., суд зазначає таке.

Відповідно до статті 42 Закону №1404 кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті. Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

Згідно частини 4 статті 42 Закону №1404 на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Разом з тим, відповідно до пункту 2 Розділу VІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 (у редакції наказу Міністерства юстиції України №2832/5 від 29.09.2016), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.09.2016 за №1302/29432, витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.

Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про: відкриття виконавчого провадження; стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується); стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується); стягнення витрат виконавчого провадження; закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу).

Витрати, пов`язані з винесенням постанов, включають такі види витрат виконавчого провадження: виготовлення постанов та супровідних листів до них (папір, копіювання (друк) документів, канцтовари); пересилання постанов (конверти, знаки поштової оплати (марки) або послуги маркувальної машини (послуги поштового зв`язку).

До додаткових витрат виконавчого провадження належать витрати виконавчого провадження, які не визначені цим пунктом як мінімальні витрати виконавчого провадження.

Якщо під час примусового виконання рішення органом державної виконавчої служби (приватним виконавцем) було здійснено додаткові витрати виконавчого провадження, виконавець на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами Закону виносить постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає розміри та види додаткових витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні.

Таким чином, згідно вказаних приписів, постанова про стягнення додаткових витрат виконавчого провадження може бути винесена в рамках одного виконавчого провадження. Винесення постанови про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження по декількох виконавчих провадженнях Інструкцією з організації примусового виконання рішень №512/5 від 02.04.2012 не передбачено.

Оскаржуваною постановою від 15.03.2017 з позивача стягнуто додаткові витрати виконавчого провадження на загальну суму 502 грн. 07 коп., в т.ч. папір А4 на суму 36 грн., конверти з маркою проста та рекомендована пошта 56 грн. 60 коп., заправка картриджа 36 грн., обслуговування комп`ютерної техніки 99 грн. 83 коп., користування Єдиним реєстром виконавчих проваджень 204 грн., телефонні розмови 44 грн. 40 коп., стержні для ручок, ручки, коректори, швидкозшивач, клей, скоби, скріпки, книги обліку, фарба для печаток, файл 25 грн. 24 коп.

Представник відповідача в підготовчому засіданні пояснила, що до оскаржуваної постанови від 15.03.2017 були включені витрати по трьом різним виконавчим провадженням.

Суд зазначає, що державний виконавець повинен був винести окрему постанову по кожному виконавчому провадженню.

Отже, державний виконавець виніс постанову про стягнення витрат виконавчого провадження від 15.03.2017 протиправно.

Судом було запропоновано представнику відповідача надати розрахунок сум, включених до оскаржуваної постанови про стягнення витрат виконавчого провадження від 15.03.2017, проте представник відповідача такого розрахунку не надала.

Враховуючи викладене, постанова про стягнення витрат виконавчого провадження від 15.03.2017 є протиправною та підлягає скасуванню.

Згідно частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 241-245, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Соснівського відділу державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Шемчук А.В. у виконавчому провадженні ВП №48679194 від 05.09.2018 року про накладення штрафу в у сумі 4301 грн. 76 коп.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Соснівського відділу державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Шемчук А.В. у виконавчому провадженні ВП №48679194 від 15.03.2017 року про стягнення витрат виконавчого провадження у сумі 502 грн. 07 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня підписання судового рішення.

Головуючий суддя А.В. Руденко