Справа № 280/5952/19
Суддя: Сіпака Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2020-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

12 березня 2020 року Справа № 280/5952/19 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сіпаки А.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 )

до Головного управління ДФС у Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 166, м.Запоріжжя, 69107, )

про скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд скасувати податкове повідомлення-рішення від 17.07.2019 №0-0832.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що Головним управлінням ДФС у Запорізькій області 17.07.2019 прийнято податкове повідомлення -рішення № 0-0832. За результатами адміністративного оскарження вказане рішення залишено без змін. Позивач не погоджується з прийнятими податковими повідомленням рішеннями та вказує, що відповідач зобов`язаний був врахувати те, що за п. «є» ст. 266.2.2 Податковий кодекс України передбачає, що промислові будівлі, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств не є об`єктом оподаткування податком на нерухомість. Відповідно до пп. 266.2.2 п. 266.2 ст.266 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування: (...) є) будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств; (...). Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом №2/507 від 17.08.2000 затверджено і введено в дію "Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000" (надалі - ДК 018-2000). призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення. Згідно з ДК 018-2000 до групи "Будівлі промислові та склали" (код 125) належить клас "Будівлі промисловості" (код 1251), який включає будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств, тощо. До групи "Будівлі офісні" (код 122) належать будівлі, що використовуються як приміщення для конторських та адміністративних цілей, в тому числі для промислових підприємств. Вказує, що ним усно податковому органу пояснювалось та надавались документи, на майно, яке перебуває у власності позивача, розповсюджується дія положення підпункту "є" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України. Зазначає, у відповідності до змісту п.п. "є" п.266.2.2 ст.266 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, виробничі корпуси, цехи, складські приміщення тощо. І в цьому контексті право на отримання пільги з податку законодавець не пов`язує з видом власності на цей об`єкт, а відтак таким правом користуються як юридичні, так і фізичні особи. Однак, при прийнятті податкового повідомлення-рішенняя, вказане залишено поза увагою.

Ухвалою суду від 09.12.2019 призначено справу до розгляду у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін на 08.01.2020.

27.12.2019 на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх.№55217), в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог, виходячи з того, що згідно баз даних ДФС України та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, у власності ОСОБА_1 перебуває нежитловий комплекс загальною площею 485,9 м.кв., розташований за адресою: АДРЕСА_2 . На підставі наведених даних у автоматичному режимі засобами ІС «Податковий блок» було сформовано податкове повідомлення-рішення № 0-0832 (форма «Ф») від 17.07.2019 року з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік на суму 6690,32 грн. Вказує, що об`єкт нежитлової нерухомості ОСОБА_1 , а саме: комплекс загальною площею 485,9 м.кв. на праві власності належить позивачу, фізичній особі, а отже не може підпадати під дію пункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України. Представник відповідача вважає, що податкове повідомлення - рішення №0-0832 від 17.07.2019 винесене відповідно до вимог чинного законодавства та не підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 08.01.2020 розгляд справи було відкладено на 03.02.2020.

У зв`язку з перебуванням судді Сіпаки А.В. в період з 30.01.2020 по 13.02.2020 включно на лікарняному, що підтверджується відповідною довідкою Запорізького окружного адміністративного суду від 14.02.2020 №02-35/20/12, розгляд справи було перенесено на іншу дату, а саме 12.03.2020.

У судове засідання призначене на 12.03.2020 позивач не з`явився.

03.02.2020 та 11.03.2020 представником відповідача подано клопотання, в яких останній просив розглянути справу без його участі.

Враховуючи те, що сторонами подані всі докази та пояснення по суті спору, суд у відповідності до ч.9 ст.205 КАС України вважає за можливе завершити розгляд справи без участі сторін у порядку письмового провадження та на підставі наявних у ній доказів.

На підставі приписів ч.4 ст.229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, в межах предмету розгляду справи судом встановлені наступні обставини.

Рішенням Мелітопольської міської ради Запорізької області 32-ої сесії VII скликання «Про встановлення податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки для об`єктів житлової та нежитлової нерухомості на території м. Мелітополя на 2018 рік» від 26.06.2017 року №3/7 встановлено на 2018 рік ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних і юридичних осіб - у розмірі 0,37356 відсотка від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв.м. бази оподаткування із застосуванням зонального коефіцієнту Км2.

Згідно з витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно та відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, у власності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) перебуває нежитловий комплекс загальною площею 485,9 м.кв., розташований за адресою: АДРЕСА_2 (реєстрація права власності за Позивачем 18.07.2018 року).

Контролюючим органом в порядку підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України винесено податкове повідомлення-рішення форми "Ф" №0-0832 від 17 липня 2019 року, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем "Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості" за податковий період 2018 рік у розмірі 6690,32 грн.

Не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням позивач оскаржив його в адміністративному порядку до ДФС України.

Рішенням про результати розгляду скарги №1300/К/99-00-08-05-04-14 від 01.11.2019, ДПС України залишила скаргу позивача без задоволення, а податкове повідомлення-рішення №0-0832 від 17 липня 2019 року без змін.

Позивач не погоджуючись з винесеним податковим повідомленням рішенням звернувся до суду з даною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 265 ПК України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

Відповідно до підпунктів 266.1.1, 266.2.1, 266.3.1, 266.3.2 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Податкове/податкові повідомлення-рішення, згідно з вимогами підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України, про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України встановлено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України визначено перелік об`єктів нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки, щодо якого законодавцем встановлено пільги зі сплати вказаного податку.

Відповідно до пункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України не є об`єктами оподаткування будівлі промисловості, зокрема, виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Разом з тим, за положеннями підпункту 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють серед іншого будівлі промислові та склади (підпункт «ґ»).

Згідно з пунктом 5.3 статті 5 Податкового кодексу України інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17 серпня 2000 року № 507, будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу "Будівлі нежитлові" група 125 "Будівлі промислові та склади" клас 1251 "Будівлі промисловості".

До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належать до класу 1251 "Будівлі промисловості", який в свою чергу включає підкласи: 1251.1 - "Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості", 1251.2 - "Будівлі підприємств чорної металургії", 1251.3 - "Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості", 1251.4 - "Будівлі підприємств легкої промисловості, 1251.5 - "Будівлі підприємств харчової промисловості", 1251.6 - "Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості", 1251.7 - "Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості", 1251.8 - "Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості", 1251.9 - "Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне".

Говорячи про промислове підприємство, необхідно зауважити, що в законодавстві України не існує правової норми, яка б чітко визначала дане поняття.

Відповідно до Національного класифікатора України ДК 009:2010, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 29 листопада 2010 року № 530 (далі - ДК 009:2010), економічна діяльність - процес виробництва продукції (товарів і послуг), який здійснюють з використанням певних ресурсів: сировини, матеріалів, устаткування, робочої сили, технологічних процесів тощо. Економічну діяльність характеризують витрати на виробництво, процес виробництва та випуск продукції.

Класифікація видів економічної діяльності (КВЕД) є складовою ДК 009:2010, згідно з яким процес промислового виробництва - це процес перероблення (механічного, хімічного, ручного тощо), який використовують для виготовлення нової продукції (споживчих товарів, напівфабрикатів чи засобів виробництва), оброблення товарів, які були у використанні, надання промислових послуг і який класифікують у секціях B «Добувна промисловість та розроблення кар`єрів», C «Переробна промисловість», D «Постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря», E «Водопостачання; каналізація, поводження з відходами» та F «Будівництво».

Промисловість, в розумінні економічної теорії, це провідна галузь господарства, яка об`єднує підприємства, що виробляють електроенергію, знаряддя праці, предмети побуту, забезпечує потреби в паливі, сировині, матеріалах та різноманітних товарах.

Положеннями статті 62 Господарського кодексу України визначено, що підприємство - це самостійний суб`єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб`єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.

Підприємство є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків та може мати печатки.

Так, використаний у положенні пункту «є» підпункту 266.2.2. пункту 266.1 статті 266 ПК України термін «будівлі промисловості» має застосовуватися виключно відносно будівель промислових підприємств різних галузей.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2018 року у справі № 819/314/18.

З огляду на наведене, суд не бере до уваги доводи позивача щодо розповсюдження на нього пільги, встановленої пунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2. статті 266 Податкового кодексу України, оскільки буквальний аналіз цієї норми свідчить про те, що нерухомість має бути класифікована як «будівлі промисловості промислових підприємств». При цьому законодавець використав прислівник «зокрема», який уживається для підкреслення, виділення чого-небудь з-поміж однотипного, та який відноситься в даному випадку до виду будівель промисловості (виробничі корпуси, цехи, складські приміщення), а не до суб`єкта власності.

Відтак, об`єкти нерухомості, які на праві власності належать позивачу, не підпадають під дію пункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, оскільки даною нормою не охоплюється нерухомість, яка використовується фізичною особою-підприємцем у власній господарській діяльності.

З огляду на наведене, суд відхиляє доводи позивача щодо наявності підстав для звільнення від оподаткування належних йому нежитлових будівель.

Крім того, у позивача відсутній статус промислового підприємства, що також унеможливлює застосування п. «є» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України. Тому, відповідач дійшов вірного висновку про відсутність у позивача пільг щодо сплати податку як у промислового підприємства, і необхідність нарахування позивачу податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на згаданий об`єкт.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінюючи наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що в спірних правовідносинах податковий орган діяв обґрунтовано та розсудливо. Доводи позивача не спростовують правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення та не дають суду підстав для його скасування.

З урахуванням наведеного вище, за результатами судового розгляду адміністративної справи суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Підстави для розподілу судових витрат згідно статті 139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволення позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 166, м. Запоріжжя, 69107, ) про скасування податкового повідомлення - рішення, - відмовити.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних положень КАС України рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення складено та підписано 12.03.2020.

Суддя А.В. Сіпака