Справа № 480/1/20
Суддя: М.М. Шаповал
Дата ухвалення: 2020-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 березня 2020 р. Справа № 480/1/20
Сумський окружний адміністративний суд у складі судді - Шаповала М.М., розглянувши в порядку письмового позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо не проведення розрахунку з позивачем у день звільнення з військової служби, грошової компенсації вартості за неотримане речове майно;
- зобов`язати відповідача провести розрахунок з грошової компенсації вартості за неотримане речове майно;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні (невиплата грошової компенсації вартості за не отримане речове майно 05.11.2019 по день фактичного розрахунку).
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після звільнення зі служби, ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ) не провів кінцевий розрахунок із позивачем, а саме не нарахував та не виплатив грошову компенсацію вартості не отриманого речового майна. Позивач звертався до відповідача із заявою про виплату зазначеної заборгованості, однак у проведенні виплати компенсації йому було відмовлено з посиланням на відсутність фінансування. Не погодившись із такими діями відповідача позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. У зв`язку із невиплатою компенсації вартості грошового забезпечення речового майна, позивач також просить стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплата грошової компенсації вартості за не отримане речове майно 05.11.2019 по день фактичного розрахунку).
Відповідач 17.01.2020 подав до суду відзив, у якому проти позовних вимог заперечує, просить відмовити в їх задоволенні. Також зазначив, що на момент звернення позивача із заявою про виплату грошової компенсації замість належного до видачі речового майна за період проходження служби, відповідне фінансування було відсутнє. Однак, в подальшому, 24 та 26.12.2019, після надходження коштів на рахунки відповідача ОСОБА_1 було нараховано та виплачено відповідну суму грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.
Щодо позовних вимог в частині нарахування та виплати позивачу середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні (невиплата грошової компенсації вартості за неотримане речове майно 05.11.2019 по день фактичного розрахунку) зазначає, що компенсація за втрату частини доходів, проводиться виключно на грошові доходи, перелік яких чітко визначено, та які не мають разового характеру і які нараховані але невиплачені. Зазначена компенсація має разовий характер і вона не передбачена в переліку грошових доходів, за невиплату яких, виплачується компенсація. Додатково слід зазначити, що на разовий характер такої компенсації вказує наступне. Постановою КМУ від 16.03.2016 № 178 затверджено Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за не отримане речове майно.
Ухвалою суду від 06.01.2020 відкрито провадження, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Ухвалою суду від 17.02.2020 справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Ухвала направлялась на адресу позивача. Конверт із поштовим відправленням повернуто до суду. Враховуючи положення ст. ст. 124, 126 КАС України вважається, що ухвала вручена належним чином.

Представник відповідача, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи та оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд зазначає наступне.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) від 05.11.2019 № 346-ОС припинено (розірвано) контракт про проходження військової служби в Національній гвардії України та виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення ОСОБА_2 05.11.2019 (а.с. 6).

У зв`язку з не виплатою грошової компенсації вартості за не отримане речове майно, позивач звернувся до відповідача із заявою, де просив про отримання грошової компенсації вартості за не отримане речове майно.

Листом від 12.11.2019 № 705/с-345 ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ) повідомив про відсутність коштів для виплати компенсації за речове майно (а.с. 7).

Згідно з витягом розрахунково-платіжної відомості, розмір грошової компенсації вартості за не отримане речове майно ОСОБА_1 складає 43380,11 грн (а.с. 19).

Оскільки відповідачем не було здійснено виплату грошової компенсації, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178 затверджено Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - Порядок).

Цей Порядок визначає механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку і Управління державної охорони (далі - військовослужбовці) грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - грошова компенсація).

Виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.

Відповідно до п. 3 Порядку грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Таким чином з моменту звільнення, грошова компенсація має бути виплачена військовослужбовцю, який звільняється. Крім того, такі обставини не заперечуються відповідачем.

Так судом встановлено, що згідно копій платіжних відомостей № 182, № 183 ОСОБА_1 нарахована компенсація за речове майно за грудень 2019 року у розмірі 23655,89 грн та 19073,52 грн відповідно (а.с. 20-21). Згідно копій платіжних доручень № 3055 від 24.12.2019 та № 3067 від 26.12. 2019 (а.с. 22-23) вказані суми виплачені позивачу.

На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати грошової компенсації за не отримане речове майно, зобов`язання відповідача провести розрахунок з грошової компенсації вартості за не отримане речове майно, є необґрунтованими і не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, то суд зазначає наступне.

Порядок проходження служби позивача та звільнення регулюється спеціальним законодавством.

Разом з тим, даними нормативно-правовими актами не встановлено порядку здійснення розрахунку зі звільненою особою, зокрема, не встановлено дати проведення остаточного розрахунку та відповідальності роботодавців за невчасне здійснення виплат всіх сум, які підлягають сплаті, що ставить таких осіб у вкрай невигідне становище, оскільки фактично позбавляє їх гарантій на фінансове забезпечення соціально-побутових потреб та створює умови для неналежного виконання роботодавцем своїх обов`язків.

За загальним правилом, норми спеціального законодавства є пріоритетними перед нормами загальними. Тобто, норми Кодексу законів про працю України підлягають застосуванню у разі, коли нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини, що відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 17 лютого 2015 року у справі № 21-8а15.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Відповідно до ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. (ч. 2 ст. 117 КЗпП України).

В цьому контексті суд звертає увагу на те, що положення частини першої і частини другої статті 117 КЗпП стосуються дещо відмінних між собою правових ситуацій, які передбачають різні правові наслідки для роботодавця у разі виникнення заборгованості із заробітної плати.

Частина перша статті 117 КЗпП передбачає виплату компенсації за затримку виплати працівникові належних йому сум при звільненні у розмірі середньомісячного заробітку за весь період затримки до дати фактичного розрахунку, але за умови, коли спору щодо суми заборгованості немає. Тобто тут істотними є факт невиплати належних працівникові сум при звільненні та факт остаточного розрахунку з ним.

Інша правова ситуація виникає, коли є спір щодо суми заборгованості із заробітної плати, яку роботодавець повинен виплати працівникові при звільненні. У цьому випадку працівник, за змістом частини другої статті 117 КЗпП, має право на відшкодування, передбаченого в цій статті, якщо спір буде вирішено на його користь. Якщо ж вимоги працівника буде задоволено частково, то розмір відшкодування встановлює орган, який вирішує спір, у цьому випадку - суд.

Аналогічний правовий висновок у подібних спірних правовідносинах викладено у постанові Верховного Суду від 08.11.2018 року по справі № 821/2148/16.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, на момент звільнення позивача між сторонами відсутній спір щодо розміру грошової компенсації за не отримане речове майно, а відтак до спірних правовідносин підлягає застосуванню положення ч.1 ст. 117 КЗпП України.

Також суд наголошує на тому, що позивач звернувся до суду за захистом свого права 02.01.2020, тобто після здійснення відповідачем усіх виплат.

Водночас, для вирішення вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, тобто з моменту звільнення по дату звернення до суду, визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні (компенсації за не отримане речове майно) та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Враховуючи, що в межах розгляду даної справи судом не встановлено факту невиплати відповідачем належних позивачу спірної грошової компенсації за не отримане речове майно без проведення з ним остаточного розрахунку, суд визнає, що вимога позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М. Шаповал