Справа № 440/368/20
Суддя: Н.І. Слободянюк
Дата ухвалення: 2020-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 березня 2020 року м. ПолтаваСправа № 440/368/20

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Слободянюк Н.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 /далі позивач, ОСОБА_1 / звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 /далі відповідач/ про:
- визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 щодо видачі наказу №270 від 24 жовтня 2019 року, яким призупинено виплату грошової компенсації за піднайом (найм) житлового приміщення майору ОСОБА_1 ;
- визнання протиправним та скасування наказу №270 від 24 жовтня 2019 року;
- зобов`язання здійснити (здійснювати) нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за піднайом (найм) жилого приміщення з 01 жовтня 2019 року /а.с. 29-35/.
Позов обґрунтований тим, що наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №270 від 24 жовтня 2019 року, яким призупинено виплату грошової компенсації за піднайом (найм) житлового приміщення позивачу, винесено відповідачем протиправно та без належної правової підстави, оскільки позивач не забезпечений житлом від Міністерства оборони України, перебуває на квартирному обліку та звертався до відповідача із рапортом про виплату такої компенсації, до якого додав всі необхідні документи. Постанова Другого апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2019 року у справі №440/104/19 не може бути підставою для винесення оскаржуваного наказу, адже позивач не був учасником цієї справи та обставини, встановлені апеляційним судом, не стосуються позивача.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, а також витребувано від відповідача докази у справі.
24 лютого 2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву /а.с. 53-55/, в якому представник відповідача у задоволенні позову просив відмовити, посилаючись на те, що відповідно до пункту 6 Порядку виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони та військовослужбовцям, відрядженим до Міністерства освіти і науки, Державного космічного агентства, за піднайом (найом) ними жилих приміщень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 червня 2013 року № 450, однією з умов виплати грошової компенсації за піднайом (найом) житлових приміщень військовослужбовцям є відсутність у військовослужбовця або членів його сім`ї житлового приміщення, яке відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам, а його площа відповідає мінімальним нормам, визначеним житловим законодавством. З матеріалів житлової справи позивача слідує, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявні відомості про реєстрацію договору іпотеки на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , та про наявність у приватній власності позивача квартири за цією адресою. Оскільки позивач має житлове приміщення та доказів на підтвердження його невідповідності санітарним і технічним вимогам та встановленому мінімальному розміру не надано, то підстави для виплати позивачу грошової компенсації за піднайом (найом) житлових приміщень відсутні.
26 лютого 2020 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив /а.с.59-64/, в якій позивач додатково зазначив, що зі змісту оскаржуваного наказу слідує, що вказаний наказ винесений на підставі постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2019 року у справі №440/104/19. В той же час позивач не був стороною у цій справі та встановлені судом обставини його не стосуються.
Справу розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України.
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі приписів частини четвертої статті 229 КАС України.
Дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.
ОСОБА_1 є військовослужбовцем Збройних Сил України та з 08 травня 1998 року по теперішній час проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 (м. Полтава), що не заперечується сторонами та підтверджується витягом із послужного списку майора ОСОБА_1 /а.с. 52/.
ОСОБА_1 звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 із рапортом на виплату грошової компенсації за піднайом (найом) житла від 29 грудня 2018 року (вх №2092 ) /а.с.49/, в якому просив виплачувати йому грошову компенсацію за піднайом (найом) житла.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №26 від 30 січня 2019 року /а.с. 16/ відповідно до статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", постанови Кабінету Міністрів України №450 від 26 червня 2013 року "Про розмір і порядок виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони та військовослужбовцям, відрядженим до Міністерства освіти і науки, Державного космічного агентства, за піднайом (найом) ними жилих приміщень", розділу V Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністра оборони України №380 від 31 липня 2018 року, наказу Міністра оборони України №30 від 25 січня 2019 року "Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2019 рік", майору ОСОБА_1 , який не забезпечений жилим приміщенням за місцем проходження військової служби, продовжено з 01 січня 2019 року виплату грошової компенсації за піднайом (найм) жилого приміщення в розмірі 2250,00 грн на місяць на підставі його рапорту.
Відповідно до рапорту секретаря житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 від 22 жовтня 2019 року (вх.№2053) /а.с.81/ командиру Військової частини НОМЕР_1 повідомлено, що у майора ОСОБА_1 , який перебуває на квартирному обліку та отримує грошову компенсацію за піднайом житла, у власності є житло, площа якого відповідає мінімальним нормам, визначеним житловим законодавством.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №270 від 24 жовтня 2019 року /а.с.48/ відповідно до юридичних підстав, визначених у постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2019 року у справі №440/104/19, з 01 жовтня 2019 року призупинено виплату грошової компенсації за піднайом (найм) житлового приміщення майору ОСОБА_1 . Підставою для винесення вказаного наказу зазначено: постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2019 року у справі №440/104/19, (вх.№2047 від 22 жовтня 2019 року) та рапорт секретаря житлової комісії від 22 жовтня 2019 року (вх.№2053).
Не погодившись з діями відповідача щодо видачі наказу (по стройовій частині) №270 від 24 жовтня 2019 року та з наказом №270 від 24 жовтня 2019 року, а також вбачаючи наявність підстав для зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату грошової компенсації за піднайом (найм) житлового приміщення з 01 жовтня 2019 року, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та аргументам учасників справи, вказаним у заявах по суті, суд виходить з такого.
Встановлює єдину систему соціального захисту військовослужбовців, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі - Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-XII від 20 грудня 1991 року /далі - Закон №2011-ХІІ/.
Відповідно до абзаців 1, 3-5 та 11 частини першої статті 12 вказаного Закону держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.
Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.
У разі відсутності службового жилого приміщення військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом і не перебувають у шлюбі, розміщуються безплатно в спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини, а сімейні - у сімейних гуртожитках. Житлово-побутові умови в таких казармах повинні відповідати вимогам, які пред`являються до гуртожитків, що призначені для проживання одиноких громадян. У разі відсутності можливості розміщення зазначених військовослужбовців у спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини та сімейних гуртожитках військова частина зобов`язана орендувати для військовослужбовців та членів їх сімей жиле приміщення або за їх бажанням виплачувати грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення. Для військовослужбовців офіцерського складу у разі відсутності службового жилого приміщення військова частина зобов`язана орендувати житло для забезпечення ним військовослужбовців та членів їх сімей або за їх бажанням виплачувати грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення. Розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом (найом) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України.
У разі відсутності жилих приміщень для проживання військова частина зобов`язана орендувати житло для забезпечення ним військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу, та членів їх сімей або за бажанням військовослужбовця виплачувати йому грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення.
Відповідно до пункту 2 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1081 від 03 серпня 2006 року, у разі відсутності можливості розміщення військовослужбовців у спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини, гуртожитках (сімейних гуртожитках) для військовослужбовців офіцерського складу, в тому числі для тих, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, та членів їх сімей військова частина орендує житло або за бажанням військовослужбовця виплачує йому грошову компенсацію за піднайом (найом) житлового приміщення відповідно до Порядку виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації та Державної спеціальної служби транспорту за піднайом (найом) ними жилих приміщень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 червня 2013 р. № 450 (Офіційний вісник України, 2013 р., № 50, ст. 1794).
Постановою Кабінету Міністрів України № 450 від 26 червня 2013 року затверджений Порядок виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони та військовослужбовцям, відрядженим до Міністерства освіти і науки, Державного космічного агентства, за піднайом (найом) ними жилих приміщень (далі - Порядок № 450), яким згідно з пунктом 1 цього Порядку визначено розмір та механізм виплати грошової компенсації за піднайом (найом) житлових приміщень (далі - грошова компенсація) військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Держспецзв`язку, Держспецтрансслужби, Управління державної охорони, у тому числі особам офіцерського (у тому числі особам, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, курсантам вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів, які мають сім`ї, та зазначеним у цьому пункті особам, які відряджені до МОН, ДКАВ .
Відповідно до пункту 2 Порядку 450 особам, зазначеним у пункті 1 цього Порядку (далі - військовослужбовці), грошова компенсація виплачується щомісяця (у поточному місяці за попередній) у розмірі, який не перевищує: у м. Києві - двох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року; у мм. Сімферополі, Севастополі та обласних центрах - півтора розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року; в інших населених пунктах - одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року. При цьому військовослужбовцям за наявності в них трьох і більше членів сім`ї зазначені розміри грошової компенсації збільшуються в 1,5 раза.
Пунктом 4 Порядку № 450 передбачено, що грошова компенсація виплачується починаючи з дня реєстрації поданого в установленому порядку рапорту військовослужбовця, зокрема особам офіцерського (у тому числі особам, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, - за місцем проходження військової служби згідно з наказом командира (начальника) військової частини.
Згідно з пунктом 5 Порядку 450 для отримання грошової компенсації військовослужбовці разом з рапортом подають такі документи: копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України військовослужбовця та членів його сім`ї; копії документів, що засвідчують реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку в паспорті) військовослужбовця та членів його сім`ї; інформацію (витяг, інформаційну довідку) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та бюро технічної інвентаризації про нерухоме майно, яке належить військовослужбовцю та членам його сім`ї; копії довідок про реєстрацію місця проживання (перебування), видані органом реєстрації, на військовослужбовця та кожного члена його сім`ї, який проживає разом з ним (військовослужбовці військових частин, які дислокувалися в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, і які переміщені з місць попередньої дислокації, подають довідку про склад сім`ї, видану командиром (начальником) цієї військової частини (підрозділу); копії свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану (про шлюб, розірвання шлюбу, про народження тощо), інших документів, що підтверджують родинні стосунки; належним чином завірену копію довідки про забезпечення житлом з попереднього місця проходження військової служби, видану квартирно-експлуатаційним органом (службою) Міноборони, Національної гвардії, відповідним підрозділом СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецзв`язку, Держспецтрансслужби, МОН, ДКА, Управління державної охорони (крім осіб, які прибули з тимчасово окупованої території України та населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження).
Відповідно до пункту 6 Порядку 450 грошова компенсація не виплачується у разі: наявності у військовослужбовця або членів його сім`ї житлового приміщення, яке відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам, площа якого відповідає мінімальним нормам, визначеним житловим законодавством, або забезпечення службовим житлом, житловим приміщенням для постійного проживання (грошовою компенсацією за належне йому для отримання житлове приміщення), або проживання військовослужбовця у спеціально пристосованій казармі чи гуртожитку, в населених пунктах за місцем проходження військової служби та/або в безпосередній близькості від місця проходження військової служби, що дає змогу щодня своєчасно прибувати до місця її проходження. Перелік таких населених пунктів визначається Міноборони, МВС, МОН, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держспецзв`язку, ДКА та Управлінням державної охорони; нездачі службового жилого приміщення (у тому числі в гуртожитку) за попереднім місцем проходження військової служби, крім осіб, які прибули з тимчасово окупованої території України та населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження; штучного погіршення військовослужбовцем житлових умов шляхом обміну займаного житлового приміщення, його псування або руйнування, відчуження придатного і достатнього за розміром для проживання житлового будинку (частини будинку), а також внаслідок вилучення житлового приміщення, використовуваного для провадження господарської діяльності промислового характеру, в населених пунктах, зазначених в абзаці другому цього пункту, - протягом п`яти років з моменту вчинення таких дій.
Пунктом 7 Порядку № 450 встановлено, що виплата грошової компенсації припиняється з дня, наступного за днем: отримання (придбання) військовослужбовцем жилого приміщення; виключення із списків особового складу військової частини, Держспецзв`язку (за винятком військовослужбовців, направлених у складі підрозділів для участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки); вибуття військовослужбовця в закордонне відрядження разом із сім`єю; встановлення факту подання військовослужбовцем недостовірної інформації, яка стала підставою для виплати грошової компенсації.
Отже, у разі наявності у військовослужбовця або членів його сім`ї житлового приміщення, яке відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам, площа якого відповідає мінімальним нормам, визначеним житловим законодавством, грошова компенсація не виплачується, а у разі отримання (придбання) військовослужбовцем жилого приміщення виплата грошової компенсації припиняється.
Судовим розглядом встановлено, що згідно інформації, наявної в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, (довідка №201169486 від 20 лютого 2020 року) /а.с.56-57/ ОСОБА_1 є власником квартири загальною площею 31,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , право на яку виникло на підставі договору купівлі-продажу ВСМ/680045 від 15 вересня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Башинською Т.В. за №5401.
Відповідно до довідки КП «Житлово-експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради №4360 від 26 листопада 2019 року /а.с. 50/ ОСОБА_1 разом із ОСОБА_2 (дружина) та ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
У позовній заяві та відповіді на відзив позивач не заперечував факти наявності у нього права приватної власності на вказану квартиру та проживання його разом із сім`єю в такій квартирі.
Отже, з 2005 року позивач забезпечений житлом загальною площею 31,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .
Доказів на підтвердження відсутності у позивача житла з 01 жовтня 2019 року до суду не надано, а відтак станом на час виникнення спірних правовідносин позивач був забезпечений житлом за місцем проходження військової служби (м. Полтава).
Відповідно до частини четвертої статті 7 Житлового кодексу Української РСР /чинного на час виникнення спірних правовідносин/ порядок обстеження стану жилих будинків з метою встановлення їх відповідності санітарним і технічним вимогам та визнання жилих будинків і жилих приміщень непридатними для проживання встановлюється Радою Міністрів Української РСР.
Згідно з пунктом 1 Положення про порядок обстеження стану жилих будинків з метою встановлення їх відповідності санітарним і технічним вимогам та визнання жилих будинків і жилих приміщень непридатними для проживання, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 26 квітня 1984 року № 189, жилі будинки державного і громадського житлового фонду підлягають плановому суцільному обстеженню з метою встановлення їх відповідності санітарним і технічним вимогам.
Пунктами 3 та 4 вказаного Положення встановлено, що обстеження стану жилих будинків провадиться інженерно-технічними працівниками житлово-експлуатаційних організацій за участю представників громадськості. У разі необхідності до обстеження жилих будинків залучаються фахівці проектних і науково-дослідних організацій та органів і закладів санітарно-епідеміологічної служби. Па підставі матеріалів обстеження стану жилих будинків житлово-експлуатаційна організація визначає будинки, що відповідають санітарним і технічним вимогам, і складає про це відповідний акт, який затверджується керівником вказаної організації (пункт 3 вказаного Положення).
На підставі матеріалів обстеження стану жилих будинків житлово-експлуатаційна організація визначає будинки, що відповідають санітарним і технічним вимогам, і складає про це відповідний акт, який затверджується керівником вказаної організації.
Визначення стану фізичного зносу жилого будинку (житлового приміщення) здійснюється за правилами, закріпленими у Стандарті Міністерства з питань житлово-комунального господарства України СОУ ЖКГ 75.11-35077234.НННН:2009 "Житлові будинки. Правила визначення фізичного зносу житлових будинків", затвердженому наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 21 від 03 лютого 2009 року.
З наведеного вбачається, що невідповідність житла санітарним і технічним вимогам має встановлюватись згідно з вищевказаним Положенням з оформленням відповідного акту, який має бути затверджений керівником житлово-експлуатаційної організації.
Проте, вказаний акт про невідповідність житла за адресою: АДРЕСА_1 санітарним і технічним вимогам позивачем не надано, а також позивачем недоведено невідповідності площі такого житла мінімальним нормам, визначеним житловим законодавством.
Суд зауважує, що Військова частина НОМЕР_1 відповідно до законодавства не наділена компетенцією та повноваженнями щодо встановлення відповідності (чи невідповідності) житлових приміщень санітарним і технічним вимогам та розміру площі мінімальним нормам, визначеним житловим законодавством, у зв`язку з чим не має прав щодо встановлення та належного оформлення зазначених обставин.
Також перебування позивача на квартирному обліку не є встановленою законодавством підставою для виплати відповідачем компенсації за піднайом (найом) житла.
На підставі вищевикладеного, суд доходить висновку про відсутність у відповідача правових підстав для виплати позивачу грошової компенсації за піднайом (найом) жилого приміщення.
Суд відхиляє довід позивача стосовно того, що оскаржуваний наказ є протиправним та підлягає скасуванню у зв`язку з тим, що підставою для його винесення вказано постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2019 року у справі №440/104/19, виходячи з наступного.
Дійсно, у постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2019 року у справі №440/104/19 /а.с. 85-87/, на яку є посилання в оскаржуваному наказі, не встановлено обставин відносно ОСОБА_1 та це судове рішення його не стосується.
А відтак, правові висновки, викладені у постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2019 року у справі №440/104/19, формулювалися судом, виходячи із фактичних обставин, встановлених відносно іншої особи.
Разом з тим, в оскаржуваному наказі командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №270 від 24 жовтня 2019 року підставою для призупинення з 01 жовтня 2019 року виплати грошової компенсації за піднайом (найом) житлового приміщення майору ОСОБА_1 вказано, окрім постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2019 року у справі №440/104/19, ще й рапорт секретаря житлової комісії від 22 жовтня 2019 року (вх.№2053).
Дослідивши рапорт секретаря житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 від 22 жовтня 2019 року (вх.№2053), судом встановлено, що командиру Військової частини НОМЕР_1 повідомлено, що у майора ОСОБА_1 , який отримує грошову компенсацію за піднайом житла, є у власності житло, площа якого відповідає мінімальним нормам, визначеним житловим законодавством.
Отже, саме цей рапорт і є фактичною підставою для винесення наказу №270 від 24 жовтня 2019 року та призупинення виплати позивачу грошової компенсації за піднайом (найом) житлового приміщення.
Також оскаржуваний наказ містить посилання на правову підставу його винесення, а саме: на норму пункту 6 постанови Кабінету Міністрів України № 450 від 26 червня 2013 року.
Таким чином, наказ №270 від 24 жовтня 2019 року містить фактичну та правову підстави його прийняття, а відтак є обґрунтованим та законним.
Суд вважає, що такий недолік в оформленні наказу №270 від 24 жовтня 2019 року як зазначення в ньому постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2019 року у справі №440/104/19 не спростовує факту наявності у позивача житла та не нівелює підставу для припинення виплати йому грошової компенсації за піднайом (найом) житлового приміщення, а відтак не може бути єдиною, самостійною та достатньою підставою для визнання протиправним та скасування наказу №270 від 24 жовтня 2019 року.
Враховуючи викладене, позовна вимога про визнання протиправним та скасування наказу №270 від 24 жовтня 2019 року задоволенню не підлягає.
Зважаючи на те, що позовні вимоги про визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 щодо видачі наказу №270 від 24 жовтня 2019 року та зобов`язання здійснити (здійснювати) нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за піднайом (найом) жилого приміщення з 01 жовтня 2019 року є похідними від позовної вимоги про визнання протиправним та скасування наказу №270 від 24 жовтня 2019 року, щодо якої суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, то такі позовні вимоги також не підлягають задоволенню.
Отже, у задоволенні позову слід відмовити повністю.
Керуючись статтями 6-9, 72-77, 211, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -
В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) про визнання протиправними дій щодо видачі наказу №270 від 24 жовтня 2019 року, визнання протиправним та скасування наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №270 від 24 жовтня 2019 року та зобов`язання здійснити (здійснювати) нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за піднайом (найом) жилого приміщення з 01 жовтня 2019 року.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги у порядку, встановленому статтею 297 з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.І. Слободянюк