Справа № 824/705/19-а
Суддя: Григораш Віталій Олександрович
Дата ухвалення: 2020-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2020 р. м. Чернівці Справа № 824/705/19-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Григораша В.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої звернувся адвокат Юрійчук Микола Андрійович до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправним рішення, -

ВСТАНОВИВ:
20.06.2019 року до Чернівецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 , в інтересах якої звернувся адвокат Юрійчук Микола Андрійович (позивач) до Міністерства оборони України (відповідач) з такими позовними вимогами:

- визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України закріплене у Витязі з Протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №133 від 21.12.2018 року в частині, що стосується відмови ОСОБА_1 у виплаті одноразової допомоги на її загиблого брата ОСОБА_2 ;

- зобов`язати Міністерство оборони України здійснити виплату ОСОБА_1 у вигляді одноразової допомоги за загиблого ОСОБА_2 у розмірі 750 кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2014 року в сумі 913500,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що рідний брат ОСОБА_1 - ОСОБА_2 проходив службу в рядах Збройних сил України по контракту і являвся солдатом навідником 1 механізованого відділення 2 механізованого взводу 1 механізованої роти 1 механізованого батальйону.

24.07.2014 року ОСОБА_2 загинув в результаті вогнепального кульового поранення голови, під час бойових дій, в ході проведення антитерористичної операції, в районі м. Лисичанськ, Луганської області. Його смерть пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, про що свідчить Витяг із наказу командира 24 окремої механізованої бригади від 04.08.2014 року № 57-РС.

До моменту смерті свого брата, позивач проживала разом з ним та своїми двома неповнолітніми дітьми, і саме загиблий ОСОБА_2 матеріально утримував сім`ю, так як позивач ніде не працювала і доглядала за дітьми.

Представник позивача зазначає, що хоча ОСОБА_1 і одружена, але фактично, сімейних стосунків з своїм чоловіком не підтримує та живе окремо від чоловіка.

Враховуючи те, що позивач достовірно знала, що вона разом з братом проживали однією сім`єю і являлась членом його сім`ї, з метою реалізації свого права на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, одразу після смерті брата, вона звернулась в Чернівецький обласний військовий комісаріат із заявою про призначення та виплату одноразової грошової допомоги з долученням до неї всіх необхідних документів .

Однак, будь-якої відповіді на свою заяву, або рішення про призначення, або відмову в призначенні грошової допомоги, позивач не отримала, після чого звернулась з позовною заявою про визнання факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 до Вижницького районного суду.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 08.02.2017 року по справі №713/1965/16-ц встановлено факт проживання однією сім`єю у період з 09.08.1995 року по 24.07.2017 року позивача та її рідного брата.

Після ухвалення судом рішення, позивач восени 2018 року повторно звернувся до відповідача із заявою про призначення одноразової грошової допомоги, долучивши до неї копію рішення суду про визнання факту проживання однією сім`єю з загиблим ОСОБА_2 .

Листом від 28.02.2019 року № 371/соц., Чернівецький обласний військовий комісаріат повідомив позивача про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги, долучивши до листа Витяг з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 133 від 21.12.2018 року. Підставою для відмови у виплаті одноразової грошової допомоги, послугувало те, що на думку відповідача ОСОБА_1 не являється членом сім`ї загиблого ОСОБА_2 .

Представник вважає, що рішення комісії з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 21.12.2018 року за №133 в частині, що стосується відмови ОСОБА_1 у виплаті одноразової допомоги протиправним та таким що підлягає скасуванню.

Так, відповідачу було відомо про наявність рішення суду, щодо встановлення факту проживання однією сім`єю між позивачем та загиблим ОСОБА_2 , ще з листопада 2018 року, однак він не вжив будь яких заходів, як особа що не брала участі у справі, щодо спростування вказаного висновку суду, що підтверджує те, що відповідачем факт проживання однією сім`єю не заперечується і не спростовується.

Відповідач, не погоджуючись з позовними вимогами, подав до суду відзив проти позову, в якому зазначив, що ознаками, за наявності яких можна стверджувати, що особи належать до однієї сім`ї є спільність їх проживання, пов`язаність спільним побутом та наявність у них по відношенню один до одного взаємних прав та обов`язків.

У спірних правовідносинах, ОСОБА_1 на час загибелі брата перебувала у шлюбі, має власну сім`ю, двох дітей і чоловіка, який згідно зі статтями 55, 75 та 76 Сімейного кодексу України зобов`язаний дбати про матеріальне забезпечення сімї.

Таким чином, позивач не може бути одержувачем одноразової грошової допомоги ні як утриманець, ні як член сім`ї загиблого, оскільки вона не мала взаємних прав та обов`язків з рідним братом щодо утримання сім`ї.

Щодо посилання представника позивача на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 08.02.2017 року по справі №713/1965/16, відповідач зазначив, що у згаданому судовому вказано, що факт спільного проживання має для заявника юридичне значення і досліджено питання спадщини.

Право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги у ОСОБА_2 за життя не виникало. Виходячи з-вищенаведеного та системного аналізу законодавства України, відповідач вважає, що на позивача не розповсюджується дії норм ст. 16-1 Закону №2011-XII та п. 5 Порядку №975.

Представник позивач, ознайомившись з відзивом проти позову, подав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що у позивача виникло питання щодо отримання соціальних пільг після смерті її брата та жодним чином не згадувала про питання спадщини, так як саму спадщину ОСОБА_1 прийняла одразу після смерті її брата ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В мотивувальній частині рішення Вижницького районного суду від 08.02.2017 року по справі № 713/1965/16-ц дійсно наявні посилання на норми права, які регулюють спадкування, однак позивач вказане питання не підіймала через відсутність такої необхідності, так як спадщину вона на той час вже прийняла. Окрім цього, в мотивувальній частині рішення Вижницького районного суду однозначно вказано «Встановлення факту мас для заявника юридичне значення, оскільки в його встановленні заявник отримає соціальні пільги після смерті брата ОСОБА_2 , який був учасником АТО та загинув у наслідок бойових дій в зоні АТО».

Ухвалою суду від 24.06.2019 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду за правилами загального позовного провадження на 23.07.2019 року.

Крім того, ухвалою суду від 24.06.2019 року задоволено клопотання представника позивача про відстрочення сплати судового збору до ухвалення судового рішення у справі. Відстрочено сплату судового збору в сумі 9903,40 грн у адміністративній справі №824/705/19-а за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої звернувся адвокат Юрійчук Микола Андрійович до Міністерства оборони України про визнання протиправним рішення та стягнення коштів, до ухвалення судового рішення у справі.

В підготовчому судовому засіданні призначеному на 23.07.2019 року оголошено перерву до 12.09.2019 року, за клопотанням представника позивача.

Ухвалою суду від 12.09.2019 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з чим відкладено розгляд справи на 01.10.2019 року.

В підготовчому судовому засідання призначеному на 01.10.2019 року оголошено перерву до 11.10.2019 року, за клопотанням представника відповідача.

Ухвалою суду від 11.10.2019 року підготовче провадження в адміністративній справі №824/705/19-а закрито, призначено судове засідання для розгляду по суті на 12.11.2019 року.

Судове засідання призначене на 12.11.2019 року відкладено на 17.12.2018 року, у зв`язку з неявкою представників сторін.

Ухвалою суду від 11.10.2019 року, занесеною до протоколу судового засідання, повернуто без розгляду заяву представника позивача про зміну позовних вимог у зв`язку з тим, що її подано без дотримання вимог статті 47 КАС України.

Ухвалою суду від 17.12.2019 року позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої звернувся адвокат Юрійчук Микола Андрійович до Міністерства оборони України, в частині зобов`язання Міністерства оборони України здійснити виплату ОСОБА_1 у вигляді одноразової допомоги за загиблого ОСОБА_2 у розмірі 750 кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2014 року в сумі 913500,00 грн, - залишено без розгляду.

У зв`язку з залишенням без розгляду позовної заяви у вказаній частині позовних вимог, відпали підстави для сплати судового збору в сумі 9903,40 грн, сплату якого ухвалою суду від від 24.06.2019 року було відстрочено до ухвалення судового рішення у даній адміністративній справі №824/705/19-а.

Представник позивача в судовому засіданні під час розгляду справи по суті позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні під час розгляду справи по суті заперечував проти позовних вимог та просив відмовити у їх задоволенні у повному обсязі.

Представник третьої особи в судовому засіданні під час розгляду справи по суті заперечував проти позовних вимог та просив відмовити у їх задоволенні у повному обсязі.

17.12.2019 року, за клопотанням представників сторін, суд продовжив розгляд справи в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлені такі обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 виданий 13.07.2010 року Вижницьким РВ УМВС України в Чернівецькій області (а.с. 40-42).

Згідно з Довідкою Вижницького районного центру зайнятості №341 від 13.06.2018 року ОСОБА_1 перебуває на обліку як безробітна в Вижницькому РЦЗ з 16.03.2018 року (а.с. 16).

Згідно з Довідкою Виконавчого комітету Берегометської селищної ради від 17.05.2019 року №2062 ОСОБА_1 в даний час не працює з 18.09.2018 року (а.с. 20).

Позивач є матір`ю двох дітей, а саме ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 (Свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 виданого 14.05.2013 року виконавчим комітетом Берегометської селищної ради Вижницького району Чернівецької області) та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 (Свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 , виданого 10.05.2011 року виконавчим комітетом Берегометської селищної ради Вижницького району Чернівецької області) (а.с. 14-15).

Відповідно до Довідки Виконавчого комітету Берегометської селищної ради від 17.05.2019 року №2071 позивач на даний час проживає в орендованому приміщенні за адресою АДРЕСА_1 , житла в приватній власності на території селища в громадянки ОСОБА_1 немає (а.с. 21).

Відповідно до Довідки Виконавчого комітету Берегометської селищної ради від 17.05.2019 року №2072 ОСОБА_1 на даний час проживає в АДРЕСА_1 без реєстрації разом з своїми дітьми, а саме: сини ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с. 19).

Відповідно до Довідки Виконавчого комітету Берегометської селищної ради від 17.05.2019 року №2063 ОСОБА_5 (чоловік ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрований в АДРЕСА_2 (а.с. 22).

Відповідно до Характеристики від 17.05.2019 року виданою селищним головою, ОСОБА_5 на даний час немає постійного місця роботи, працює за наймом. Одружений, є батьком двох неповнолітніх дітей. Проживає за місцем реєстрації ( АДРЕСА_2 ) (а.с. 23).

Відповідно до Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , виданого 27.07.2014 року виконавчим комітетом Берегометської селищної ради Вижницького району ОСОБА_2 (покійний брат ОСОБА_1 ) помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 27).

Відповідно до Довідки Виконавчого комітету Берегометської селищної ради від 20.08.2014 року №5729 ОСОБА_1 , рідна сестра загиблого ОСОБА_2 , здійснила поховання брата. ОСОБА_1 та її покійний брат ОСОБА_2 залишилися круглими сиротами в малолітньому віці. На день смерті сестра і брат були зареєстровані в АДРЕСА_3 (а.с. 71).

Згідно з Наказами Міністерства оборони України від 28.07.2014 року №44 та від 04.08.2014 року №57-РС, ОСОБА_2 виключено із списків особового складу Збройних Сил України у зв`язку зі смертю. Смерть настала в результаті вогнепального кульового поранення голови, ушкодження внаслідок дій, передбачених законом, та воєнних операцій, внаслідок бойових дій в ході проведення антитерористичної операції (а.с. 24-26).

Відповідно до Довідки наданої приватним нотаріусом Вижницького нотаріального округу Чернівецької області Штефюком Олександром Олександровичем №214/02-14 від 14.08.2014 року, ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 її брата ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та являється єдиним спадкоємцем згідно ст. 1262 Цивільного кодексу України (а.с. 69).

Відповідно до Довідки Виконавчого комітету Берегометської селищної ради від 20.08.2014 року №5729 ОСОБА_1 , рідна сестра загиблого ОСОБА_2 , здійснила поховання брата. ОСОБА_1 та її покійний брат ОСОБА_2 залишилися круглими сиротами в малолітньому віці. На день смерті сестра і брат були зареєстровані в АДРЕСА_3 (а.с. 71).

Після смерті брата - ОСОБА_2 , позивач звернулась до Чернівецького обласного військового комісаріату із заявою про призначення та виплату одноразової грошової допомоги.

20.12.2016 року позивач вернувся до Вижницького районного суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю її та її брата ОСОБА_2 у період з 09.08.1995 року по 24.07.2014 року (а.с. 66-67).

Рішенням Вижницького районного суду від 08.02.2017 року №713/1965/16-ц встановлено факт проживання однією сім`єю у період з 09.08.1995 року по 24.07.2014 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 28-29).

Після встановлення у судовому порядку факту проживання однією сім`єю у період з 09.08.1995 року по 24.07.2014 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивач повторно звернулась до Чернівецького обласного військового комісаріату із заявою про призначення та виплату одноразової грошової допомоги.

На засіданні Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленого Протоколом від 21.12.2018 року №133, розглянуто подані позивачем документи для призначення одноразової грошової допомоги. Комісія дійшла висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 сестрі загиблого солдата ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби. Відмова мотивована тим, що право на призначення та отримання зазначеної виплати у загиблого військовослужбовця за життя не виникло. Питання щодо наявності у позивача права на виплату одноразової грошової допомоги в суді не досліджено. Факт спільного проживання не дає підстав для призначення одноразової грошової допомоги, оскільки відповідно до статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. ОСОБА_1 (сестра загиблого) на час загибелі брата перебувала у шлюбі, має власну сім`ю, двох дітей і чоловіка, який згідно зі статтями 55, 75, 76 Сімейного кодексу України зобов`язаний дбати про матеріальне забезпечення сім`ї. Крім цього, заявницею не подано копію посвідчення «член сім`ї загиблого», у зв`язку з чим їй необхідно звернутися до органів соціального захисту населення. Таким чином, ОСОБА_1 не може бути одержувачем одноразової грошової допомоги ні як утриманець, ні як член сім`ї загиблого, оскільки вона одружена, має чоловіка і не мала взаємних прав та обов`язків з рідним братом щодо утримання сім`ї на відміну від взаємних прав та обов`язків зі своїм чоловіком (а.с. 31-32).

Листом Чернівецького обласного військового комісаріату від 28.02.2019 року №371/соц. позивача повідомлено про те, що Комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби повторно розглянувши подані Чернівецьким обласним військовим комісаріатом документи щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги в зв`язку з смертю брата ОСОБА_2 , дійшла висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги. Рішення Комісії затверджено міністром оборони України 29.12.2018 року (протокол №133 від 21.12.2018 року). Додатком до вказаного листа є витяг з протоколу №133 від 21.12.2018 року (а.с. 30).

Вважаючи протиправним рішення Міністерства оборони України закріплене у Витязі з Протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №133 від 21.12.2018 року в частині, що стосується відмови ОСОБА_1 у виплаті одноразової допомоги на її загиблого брата ОСОБА_2 , позивач звернувся до суду з даним позовом.

До спірних правовідносин суд застосовує наступні положення законодавства та робить висновки по суті спору.

Згідно частини першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд, у відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, зазначає, що при вирішенні даної справи необхідно керуватись нормами Конституції України, Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року №2011-XII (Закон №2011-XII).

Відповідно до ст. 1 Закону №2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону №2011-XII дія цього Закону поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до п.п. 1-3 ч. 2 ст. 16 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі:

загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби;

смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби;

загибелі (смерті) військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 16-1 Закону №2011-XII у випадках, зазначених у підпунктах 1 - 3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.

Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Відповідно до ч. 1 ст. 16-3 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою чи заявою їх законних представників. У разі відмови якоїсь з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону, від призначення та отримання одноразової грошової допомоги, або якщо одна із зазначених осіб у строк, встановлений пунктом 8 цієї статті, не реалізувала своє право на призначення та отримання такої допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги. Особам, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, її виплата здійснюється незалежно від реалізації права на призначення та отримання такої допомоги будь-якою з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону.

Частиною 6 та 8 статті 16-3 Закону № 2011-XII передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права. Водночас, частиною 9 статті 16-3 Закону №2011-XII визначено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України. Коло осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги визначене ст. 16-1 Закону № 2011-XII.

Тобто, у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. При цьому, члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 року № 2262-XII.

Статтею 31 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 року № 2262-XII, яка визначає в яких випадках члени сім`ї будуть вважаються утриманцями, передбачено, що члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Відповідно до частин 2, 4 статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я утворюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Таким чином, суд дійшов висновку, що ознаками, за наявності яких можна стверджувати, що особи належать до однієї сім`ї є спільність їх проживання, пов`язаність спільним побутом та наявність у них по відношенню один до одного взаємних прав та обов`язків. При чому підставою для утворення сім`ї може бути, зокрема, кровне споріднення.

Конституційний суд України, у своєму рішенні у справі за конституційними поданнями Служби безпеки України, Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України, Міністерства фінансів України щодо офіційного тлумачення положень пункту 6 статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", частин четвертої і п`ятої статті 22 Закону України "Про міліцію" та частини шостої статті 22 Закону України "Про пожежну безпеку" (справа про офіційне тлумачення терміна "член сім`ї") зазначив, що членами сім`ї військовослужбовця, працівника міліції, особового складу державної пожежної охорони можуть бути визнані й інші особи за умов постійного проживання разом з суб`єктом права на пільги і ведення з ним спільного господарства, тобто не лише його (її) близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід, баба), але й інші родичі або особи, які не перебувають з військовослужбовцем, працівником міліції, особового складу державної пожежної охорони у безпосередніх родинних зв`язках (неповнорідні брати, сестри зять, невістка; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки та інші)."

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є рідними братом та сестрою. Зазначені обставини сторонами не заперечуються

Крім того встановлено, що відповідно до Довідки Виконавчого комітету Берегометської селищної ради від 20.08.2014 року №5729 ОСОБА_1 , рідна сестра загиблого ОСОБА_2 , здійснила поховання брата. ОСОБА_1 та її покійний брат ОСОБА_2 залишилися круглими сиротами в малолітньому віці. На день смерті сестра і брат були зареєстровані в АДРЕСА_3 .

Відповідно до Довідки наданої приватним нотаріусом Вижницького нотаріального округу Чернівецької області Штефюком Олександром Олександровичем №214/02-14 від 14.08.2014 року, ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 її брата ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та являється єдиним спадкоємцем згідно ст. 1262 Цивільного кодексу України

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В свою чергу, рішенням Вижницького районного суду від 08.02.2017 року №713/1965/16-ц, яке набрало законної сили 20.02.2017 року, встановлено факт проживання однією сім`єю у період з 09.08.1995 року по 24.07.2014 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

При цьому, суд не бере до уваги посилання представника позивача на висновок Вижницького районного суду зроблений в рішенні від 08.02.2017 року №713/1965/16-ц про те, що встановлення факту проживання однією сім`єю у період з 09.08.1995 року по 24.07.2014 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , «має для заявника юридичне значення, оскільки в його встановлення заявник отримує соціальні пільги після смерті брата ОСОБА_2 , який є учасником АТО, та загинув у наслідок бойових дій в зоні АТО.», оскільки, одноразова грошова допомога не відноситься до соціальних пільг.

Таким чином, рішенням Вижницького районного суду від 08.02.2017 року №713/1965/16-ц має для вирішення адміністративної справи №824/705/19-а преюдиційне значення лише в частині встановлення факту проживання однією сім`єю у період з 09.08.1995 року по 24.07.2014 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Таким чином, з матеріалів справи слідує, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в силу положень Сімейного кодексу України були членами однієї сім`ї. Підставою для утворення однієї сім`ї стало їх кровне споріднення, оскільки вони є рідними братом та сестрою.

Суд вважає безпідставними та відхиляє доводи відповідача, які також покладено в основу оскаржуваного рішення, про те, що ОСОБА_1 (сестра загиблого) на час загибелі брата перебувала у шлюбі, має власну сім`ю, двох дітей і чоловіка, який згідно зі статтями 55, 75, 76 Сімейного кодексу України зобов`язаний дбати про матеріальне забезпечення сім`ї, як на підставу для відмови в призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки Законом №2011-XII не встановлено обмеження права на отримання членом сім`ї такої допомоги, як перебування у шлюбі. Крім цього, Закон №2011-XII не пов`язує право на отримання членом сім`ї загиблого військовослужбовця з отриманням посвідчення «член сім`ї загиблого» та необхідністю звернення до органів соціального захисту населення.

Враховуючи зазначене, оскільки позивачем ОСОБА_1 доведено, що вона є рідною сестрою військовослужбовця ОСОБА_2 , який загинув в результаті вогнепального кульового поранення голови, ушкодження внаслідок дій, передбачених законом, та воєнних операцій, внаслідок бойових дій в ході проведення антитерористичної операції, позивач є членом сім`ї загиблого військовослужбовця. А відтак, на неї поширюється дія статті 16-1 Закону №2011-XII.

Зазначене вище свідчить про протиправність відмови відповідачем у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги з підстав невіднесення її до членів сім`ї загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 , оскільки у розумінні ст. 3 Сімейного кодексу України ОСОБА_1 відноситься до членів сім`ї загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 , що також встановлено рішенням Вижницького районного суду від 08.02.2017 року №713/1965/16-ц.

З огляду на викладене, позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Міністерства оборони України закріплене у Витязі з Протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №133 від 21.12.2018 року в частині, що стосується відмови ОСОБА_1 у виплаті одноразової допомоги на її загиблого брата ОСОБА_2 підлягають задоволенню.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на те, у спірних правовідносинах права позивача порушено саме рішенням Міністерства оборони України закріпленим у Витязі з Протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №133 від 21.12.2018 року в частині, що стосується відмови ОСОБА_1 у виплаті одноразової допомоги на її загиблого брата ОСОБА_2 , яке судом визнано протиправним та скасовано, то судовому захисту підлягають саме порушені таким протиправним рішенням права.

Згідно правової позиції Верховного Суду України (постанова від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15), суд при прийнятті рішення повинен визначити такий спосіб відновлення порушеного права, який є ефективним та який виключив би подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідно до вимог абзацу 2 частини 4 статті 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

При цьому суд зазначає, що виходячи з принципу поділу влад, суди, ухвалюючи рішення у конкретній справі, не вправі переймати повноваження органів виконавчої влади та надавати їм вказівки щодо розпорядження дискреційними повноваженнями. Вказана позиція узгоджується, зокрема, з положеннями Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, згідно з якими під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. За загальним правилом, адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність, закріпленим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 року №1380/5, дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 року №21-87а13.

З урахуванням вищевикладеного, приймаючи до уваги необхідність ефективного захисту прав та інтересів позивача, що ґрунтується на чинному законодавстві України, суд вважає необхідним вийти за межі позовних вимог та здійснити такий захист порушених прав, допустивши обмежене втручання в дискрецію суб`єкта владних повноважень, шляхом зобов`язання його до вчинення певних дій на реалізацію покладених на нього законом обов`язків, а саме, зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 разом з поданими до неї документами про призначення та виплати одноразової грошової допомоги, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Зазначений спосіб захисту прав позивача у спірних правовідносинах не порушуватиме дискреційні повноваження державного кадастрового реєстратора, що визначені чинним законодавством.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Згідно ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн, що підтверджується квитанцією №73 від 16.12.2019 року (а.с. 162).

Оскільки, позов задоволено повністю, суд присуджує на користь позивача судові витрати (судовий збір) відповідно до задоволеної частини позовних вимог у сумі 768,40 грн за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства оборони України.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ВИРІШИВ:
1. Адміністративний позов ОСОБА_1 , в інтересах якої звернувся адвокат Юрійчук Микола Андрійович до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправним рішення, - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України закріплене у Витязі з Протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №133 від 21.12.2018 року в частині, що стосується відмови ОСОБА_1 у виплаті одноразової допомоги на її загиблого брата ОСОБА_2 .

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір відповідно до задоволеної частини позовних вимог у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривні 40 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства оборони України, сплачений згідно квитанції №73 від 16.12.2019 року.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_4 );

Представник позивача - адвокат Юрійчук Микола Андрійович (Свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №57 від 27.11.2015 року, АДРЕСА_5 );

Відповідач - Міністерство оборони України (, проспект Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168);

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Чернівецький обласний військовий комісаріат (код ЄДРПОУ НОМЕР_6 , вул. О.Кобилянської, 32, м. Чернівці, Чернівецька область).

Суддя В.О. Григораш