Справа № 520/10137/19
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2020-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2020 р. Справа № 520/10137/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Катунова В.В.

суддів: Бершова Г.Є. , Ральченка І.М.

за участю секретаря судового засідання Патової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства юстиції України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.11.2019 (суддя Кухар М.Д., 61022, майдан Свободи, 6, м Харків, повний текст складено 21.11.19) по справі № 520/10137/19

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства юстиції України , Дисциплінарної комісіїя арбітражних керуючих(розпорядників майна, керуючих санацією,ліквідіторів)

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, визнання незаконними та скасування наказу і рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 (надалі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Міністерства юстиції України, Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) (надалі по тексту Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих), відповідно до вимог якого просив:

- визнати протиправними дії територіального органу Міністерства юстиції України - Головного територіального управління у Харківської області - з внесення до Акту позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого від 07.06.2019р. №26 недостовірних відомостей про порушення арбітражним керуючим ОСОБА_1 приписів абз.3 ч.2, ч.9 ст.41, ч.3 ст.98 закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» під час виконання арбітражним керуючим ОСОБА_1 обов`язків ліквідатора ПАТ «Ковельсільмаш»;

- визнати протиправним та скасувати рішення Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) від 23 липня 2019 року у частині застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого;

- визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 06.08.2019р. №2426/5 «Про анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), виданого ОСОБА_1 »;

- зобов`язати Міністерство юстиції України поновити дію свідоцтва №1022 від 30.05.2013р. про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), виданого арбітражному керуючому ОСОБА_1 , та забезпечити виключення з Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України запису про анулювання свідоцтва арбітражного керуючого №1022 від 30.05.2013р, виданого арбітражному керуючому Сисуну О. І.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14.11.2019 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасувано рішення Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) від 23 липня 2019 року у частині застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 (свідоцтво Міністерства юстиції України про право здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) №1022 від 30.05.2013р.) дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого.

Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України (01001. м. Київ, вул. Архітектора Городецького, 13, ) від 06.08.2019 р. №2426/5 «про анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора)", виданого ОСОБА_1 .

Зобов`язано Міністерство юстиції України (01001, м. Київ, вул. Архітектора Городецького. 13, ) поновити дію свідоцтва №1022 від 30.05.2013р. про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), виданого арбітражному керуючому ОСОБА_1 , та забезпечити виключення з Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією. ліквідаторів) України запису про анулювання свідоцтва арбітражного керуючого №1022 від 30.05.2013р. виданого арбітражному керуючому ОСОБА_1.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. На думку апелянта, зазначене рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Апелянт зазначив, що перевіркою діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1 під час виконання обов`язків ліквідатора ПАТ «Ковельсільмаш» встановлені порушення ним приписів Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», викладені в Акті позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого від 07.06.2019р. №26. Зокрема, порушення позивачем приписів ч.9 ст.41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а саме, надані ліквідатором під час перевірки звіти до комітету кредиторів про свою діяльність, не містять інформацію про фінансове становище банкрута. Крім того, ліквідатором порушені приписи абз.3 ч.2 ст.41 зазначеного закону, а саме, укладений ліквідатором договір оренди майна банкрута не є договором зберігання, у зв`язку із чим не може вважатися таким, що направлений на зберігання майна банкрута; п.9.7 договору оренди, згідно якого орендар не несе відповідальності за збереження майна та матеріальних цінностей, що знаходяться в орендованих приміщеннях, спростовує позицію позивача щодо направленості цього договору на збереження майна банкрута; ліквідатором допущено формування заборгованості орендаря зі сплати орендної плати, що є порушенням інтересів боржника та кредиторів; ліквідатором не підтверджений пошук інших потенційних орендарів нерухомого майна банкрута; ліквідатором укладено додаткову угоду до договору оренди, якою зменшений розмір орендної плати, без погодження із комітетом кредиторів боржника. Крім того, згідно чинного законодавства Дисциплінарна комісія є єдиним органом, уповноваженим приймати рішення про накладення дисциплінарного стягнення на арбітражного керуючого.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства, а висновки суду є законними та обґрунтованими.

В судовому засіданні представник відповідача за довіреністю (Прокопчук Я.М.) підтримала доводи апеляційної скарги. Позивач заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників судового засідання, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами не заперечується, відповідно до постанови господарського суду Волинської області від 20.07.2015р. по справі №5004/1671/12, зокрема, визнано ПАТ «Ковельсільмаш» () банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Сисуна О.І., який діє на підставі свідоцтва про право здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) №1022 від 30.05.2013р., виданого Міністерством юстиції України.

За дорученням Міністерства юстиції України територіальним органом Міністерства юстиції України - Головним територіальним управлінням юстиції у Харківської області (ГТУЮ у Харківської області) у період 28-30 травня 2019 року було проведено позапланову невиїзну перевірку діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1 під час виконання обов`язків ліквідатора ПАТ «Ковельсільмаш».

За наслідками перевірки складено довідку від 30.05.2019р. №20, згідно якої зазначено про виявлені порушення арбітражного керуючого під час виконання ним повноважень ліквідатора ПАТ «Ковельсільмаш» у справі №5004/1671/12.

06.06.2019р. позивачем до ГТУЮ у Харківської області подані заперечення на вказану довідку.

07.06.2019р. ГТУЮ у Харківської області складений Акт позапланової невиїзної перевірки арбітражного керуючого №26 (далі по тексту - Акт перевірки), згідно якого зазначено про виявлені порушення арбітражного керуючого під час виконання ним повноважень ліквідатора ПАТ «Ковельсільмаш» у справі №5004/1671/12, а саме, ч.9 ст.41, абз.3 ч.2 ст.41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

23 липня 2019 року на засіданні Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) прийнято рішення про застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого, що підтверджується витягом з протоколу засідання .

06 серпня 2019 року Міністерством юстиції виданий наказ №2426/5 «Про анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), виданого ОСОБА_1 ».

Позивач, не погодившись з рішенням Дисциплінарної комісії та наказом Міністерства юстиції України, звернувся до суду із адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність у діяльності позивача під час виконання обов`язків ліквідатора ПАТ «Ковельсільмаш» порушень приписів закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» зазначених в Акті позапланової невиїзної перевірки арбітражного керуючого від 07.06.2019 р. №26.

Враховуючи те, що рішення суду першої інстанції відповідачем оскаржується виключно в частині задоволення позовних вимог, рішення суду першої інстанції переглядається судом апеляційної інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, у відповідності до ст. 308 КАС України.

Що стосується рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», державний орган з банкрутство, зокрема, організовує систему підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів).

Згідно ч.1 ст.1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», арбітражний керуючий - фізична особа, призначена господарським судом у встановленому порядку в справі про банкрутство як розпорядник майна, керуючий санацією або ліквідатор з числа осіб, які отримали відповідне свідоцтво і внесені до Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.4 закону, арбітражні керуючі є суб`єктами незалежної професійної діяльності.

Право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) надається особі, яка отримала відповідне свідоцтво у порядку, встановленому цим Законом, та внесена до Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України.

Відповідно до оскаржуваного рішення Дисциплінарної комісії, підставами для його прийняття були порушення Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», зазначених в Акті позапланової невиїзної перевірки арбітражного керуючого від 07.06.2019 р. №26.

Зокрема, відповідно до висновків Акту перевірки, зазначено про встановлені порушення з боку позивача приписів ч. 9 ст.41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а саме, надані ліквідатором під час перевірки звіти до комітету кредиторів про свою діяльність, не містять інформацію про фінансове становище банкрута, оскільки у звітах відсутня інформація про фінансову звітність.

Відповідно до ч. 9 ст.41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» ліквідатор не рідше ніж один раз на місяць надає комітету кредиторів звіт про свою діяльність, інформацію про фінансове становище і майно боржника на день відкриття ліквідаційної процедури та при проведенні ліквідаційної процедури, використання коштів боржника, а також іншу інформацію на вимогу комітету кредиторів.

Разом з тим, приписи Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» не містять вимог щодо надання комітету кредиторів фінансової звітності боржника. Крім того, приписами Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», не встановлені вимоги до того, у якому саме вигляді ліквідатор доводить інформацію про фінансове становище банкрута до відома комітету кредиторів

За підсумками дослідження наданих позивачем до матеріалів справи копій звітів комітету кредиторів щодо своєї діяльності під час виконання обов`язків ліквідатора ПАТ «Ковельсільмаш», судом встановлено, що звіти містять пояснення ліквідатора щодо дій, здійснених ним під час виконання ліквідаційної процедури, в тому числі інформацію про укладені договори; інформацію про проведені заходи з продажу майна банкрута; відомості про розподіл коштів, отриманих від продажу та утилізації майна. Крім того, кожен звіт містить таблицю щодо руху коштів на ліквідаційному рахунку банкруту, із визначенням напрямків надходжень та витрат під час ліквідаційної процедури. Зокрема, таких, як винагорода ліквідатора, оплата послуг архіваріуса, закупівля картонних коробок тощо.

Крім того, як свідчать матеріали справи, позивачем в якості ліквідатора неодноразово скликалися збори комітету кредиторів ПАТ «Ковельсільмаш», за підсумками яких комітетом кредиторів приймалися рішення про затвердження звітів ліквідатора, погодження його дій щодо списання та утилізації майна тощо.

З огляду на викладене, висновки Акту перевірки про відсутність у звітах ліквідатора відомостей про фінансовий стан боржника, результатів діяльності, руху коштів та, у зв`язку із цим, порушень приписів ч.9 ст.41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», є неправомірними та спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

Крім того, відповідно до Акту перевірки зазначено, що ліквідатором порушені приписи абз.3 ч.2 ст.41 Закону, а саме, укладений ліквідатором договір оренди майна банкрута не є договором зберігання, у зв`язку із чим не може вважатися таким, що направлений на зберігання майна банкрута; ліквідатором допущено формування заборгованості орендаря зі сплати орендної плати, що є порушенням інтересів боржника та кредиторів; ліквідатором укладено додаткову угоду до договору оренди, якою зменшений розмір орендної плати, без погодження із комітетом кредиторів боржника.

Судовим розглядом встановлено, що між ПАТ «Ковельсільмаш» та ТОВ «Компанія «Гелікон» 30.06.2015р., під час процедури санації, було укладено договір оренди приміщень №50/14-123, відповідно до умов якого орендар вступає у користування майном (виробничий корпус №3 та адміністративно-побутовий корпус №1) із 01.01.2016р. Відповідно до умов договору та додаткової угоди до договору від 10.07.2015р., строк дії договору складав до 31.12.2016р. з можливістю продовження до 31.12.2018р.

Відповідно до ч.5 ст.28 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», до компетенції керуючого санацією відноситься, зокрема, укладення від імені боржника мирової угоди, цивільно-правових, трудових та інших правочинів (договорів).

20.11.2017р. та 28.12.2017р. до договору оренди було укладено додаткові угоди щодо продовження строку дії договору та зменшення орендної плати відповідно.

Відповідно до ч.1 ст. 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, зокрема, господарська діяльність банкрута завершується закінченням технологічного циклу з виготовлення продукції у разі можливості її продажу за виключенням укладення та виконання договорів, що мають на меті захист майна банкрута або забезпечення його збереження (підтримання) у належному стані, договорів оренди майна, яке тимчасово не використовується, на період до його продажу в процедурі ліквідації тощо.

Відповідно до ч.2 ст.41 Закону, ліквідатор з дня свого призначення, зокрема, приймає до свого відання майно боржника та забезпечує його збереження.

Як вбачається з умов договору оренди, п.5.3.1 договору передбачав обов`язок орендаря підтримувати орендовані приміщення у належному санітарному стані, не гіршому, ніж на момент його передачі в оренду; п.5.1.4 договору передбачав обов`язок орендаря за власні кошти проводити поточний ремонт об`єктів оренди; п.5.1.5 договору покладав на орендаря повну матеріальну відповідальність за майно у разі його пошкодження, а п.5.1.6 - обов`язок відшкодувати під час повернення майна будь-які збитки, пов`язані із погіршенням орендованого майна; згідно п.5.1.12 договору, орендар несе повну відповідальність за дотримання норм та правил з охорони праці, правил експлуатації інженерних мереж, та пожежну безпеку.

Таким чином, як вірно зазначено судом першої інстанції, приписами закону України про банкрутство до компетенції позивача, як в якості керуючого санацією, так і в якості ліквідатора боржника віднесено, зокрема, укладення договорів оренди майна боржника (додаткових угод до нього). Умови договору оренди, укладеного між ПАТ «Ковельсільмаш» та ТОВ «Компанія «Гелікон» направлені на збереження та підтримання майна банкрута у належному стані без додаткових витрат з боку ліквідатора. Приписами Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» не встановлений обов`язок ліквідатора погоджувати укладення договорів (додаткових угод) із комітетом кредиторів. При цьому, матеріали справи містять копію протоколу засідання комітету кредиторів від 23.05.2019р., відповідно до рішень якого, зокрема, погоджені дії ліквідатора щодо передання в оренду майна ПАТ «Ковельсільмаш».

Відповідно до ст.627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Договір оренди приміщень №50/14-123 від 30.06.2015р., з урахуванням додаткових угод до нього, на час розгляду справи є чинним.

При цьому, зменшення орендної плати за договором оренди, метою укладення якого є збереження майна боржника під час провадження по справі про банкрутство, є цілком обґрунтованим та можливим. Наведеної позиції дотримується Верховний суд (Касаційний адміністративний суд), зокрема, у постанові від 23.05.2018р. по справі №816/1244/16.

Таким чином, висновки Акту перевірки щодо порушення позивачем, під час виконання обов`язків ліквідатора ПАТ «Ковельсільмаш», приписів абз.3 ч.2 ст.41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» спростовуються матеріалами справи.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність довідів Міністерства юстиції України щодо наявності заборгованості орендаря за договором,з огляду на наступне.

Як підтверджується матеріалами справи, під час дії договору оренди позивачем двічі, 12.01.2017р. та 10.11.2017р., направлялися на адресу орендаря претензії щодо сплати заборгованості за договором. Відповідно до претензії від 11.11.2017р., розмір заборгованості орендаря складав 461 740,00грн. Одночасно, відповідно до акту звіряння взаємних розрахунків від 30.04.2019р., розмір заборгованості орендаря складав 278 651,00грн., а відповідно до акту звіряння взаємних розрахунків від 31.10.2019р., розмір заборгованості склав 132451,00грн. Таким чином, у період 2018-2019 років відбулося значне зменшення заборгованості орендаря, що спростовує твердження Міністерства юстиції України щодо відсутності дій з боку орендаря, направлених на зменшення заборгованості та спричинення такою заборгованістю шкоди майновим інтересам боржника та кредиторів.

Доводи Міністерства юстиції України щодо того, що договір оренди укладений позивачем в межах процедури санації ПАТ «Ковельсільмаш»; п.9.7 договору оренди, згідно яких орендар не несе відповідальності за збереження майна та матеріальних цінностей, що знаходяться в орендованих приміщеннях, спростовують позицію позивача щодо направленості цього договору на збереження майна банкрута; ліквідатором не підтверджений пошук інших потенційних орендарів нерухомого майна банкрута є безпідставними, оскільки вказані підстави були зазначені не були предметом дослідження під час проведення перевірки, а зазначені обставини викладені позивачем лише у відзиві на позов.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність у діяльності позивача під час виконання обов`язків ліквідатора ПАТ «Ковельсільмаш» порушень приписів закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» зазначених в Акті позапланової невиїзної перевірки арбітражного керуючого від 07.06.2019 р. №26, що свідчить про неправомірність неправомірність рішення Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих про накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого, що ґрунтувалося на висновках Акту, а також неправомірність наказу Міністерства юстиції України про анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), виданого позивачу.

Крім того, про неправомірність рішення Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих про накладення на позивача дисциплінарного стягнення та наказу Міністерства юстиції України про анулювання свідоцтва, свідчать наступні обставини.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.107 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» арбітражні керуючі (розпорядники майна, керуючі санацією, ліквідатори) несуть дисциплінарну відповідальність в порядку, встановленому цим Законом.

Державний орган з питань банкрутства за поданням Дисциплінарної комісії накладає на арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) дисциплінарні стягнення.

Відповідно до п.16 «Порядку видачі свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора)», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11.01.2013р. №93/5, у разі припинення діяльності арбітражного керуючого на підставі його письмової заяви про припинення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) за формою згідно з додатком 5 до цього Порядку та з інших підстав, передбачених статтею 112 закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», структурний підрозділ готує висновок про наявність підстави для анулювання свідоцтва та проект наказу Мін`юсту України про анулювання такого свідоцтва.

Відповідно до ч.1 ст.112 закону, підставою для припинення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) є, зокрема, накладення дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).

Таким чином, із змісту ст.ст.107, 112, 113 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» можливо дійти висновків, що:

- підставою для анулювання свідоцтва арбітражного керуючого є припинення діяльності арбітражного керуючого, однією з підстав для чого є накладення державним органом з банкрутства дисциплінарного стягнення;

- припинення діяльності арбітражного керуючого у зв`язку із накладенням дисциплінарного стягнення здійснюється шляхом прийняття рішення державним органом з питань банкрутства про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права арбітражного керуючого на здійснення діяльності, на підставі подання Дисциплінарної комісії.

Тобто, подання Дисциплінарної комісії носить рекомендаційний характер для Міністерства юстиції, яке наділене виключними повноваженнями як щодо видачі свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого, так і щодо позбавлення особи права на заняття такою діяльністю, в тому числі шляхом анулювання свідоцтва у зв`язку із накладенням дисциплінарного стягнення.

Оскільки Міністерством юстиції України не приймалося рішення щодо накладання дисциплінарного стягнення на позивача, що відповідно до п.16 «Порядку свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого» є однією з підстав для припинення діяльності арбітражного керуючого, на час прийняття відповідачем оскаржуваного наказу були відсутні підстави для анулювання свідоцтва позивача, передбачені приписами п.5 ч.1 ст.112 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 18 січня 2019 року у справі №820/6626/16, від 16 липня 2019 року у справі №808/4426/15 та від 21 серпня 2019 року у справі № 0240/3397/18-а.

За таких обставин, колегія суддів визнає вірними та обґрунтованими висновки суду першої інстанції, що спірний наказ прийнятий з порушенням порядку застосування дисциплінарного стягнення до арбітражного керуючого та порядку припинення діяльності арбітражного керуючого (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), у зв`язку з чим є також незаконним та підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судом першої інстанції. Апеляційна скарга не містить інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені (наведені) у відзиві на позовну заяву та з урахуванням яких суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи. Обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга позивачки не містить.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення дотримано норми матеріального права, що стало підставою для правильного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.11.2019 по справі № 520/10137/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.В. Катунов
Судді Г.Є. Бершов І.М. Ральченко
Постанова складена в повному обсязі 16.03.20.